АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
11.09.2015 року м. Київ
№ 33/796/788/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Трубчевського району Брянської області, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого в Академії муніціпального управління, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 22.07.2014 року о 14 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1, на бул. Д .Народів, 35 та е/о №179 в м. Києві, перед перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, що рухався в попутному напрямку праворуч по тій полосі, на яку він перестроювався, чим ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП матеріальних збитків завдано обом транспортним засобам.

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення провадження в справі відносно ОСОБА_2 - закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невсебічне та необ'єктивне дослідження обставин та матеріалів справи, що призвело до неправильного її вирішення, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2, зазначаючи про однобічний розгляд справи, вказує, що в основу свого рішення суддя поклав лише дані протоколу про адмінправопорушення та пояснення ОСОБА_4, ігноруючи при цьому його пояснення та висновки призначеної у справі судом автотехнічної експертизи, які свідчать про його невинуватість у ДТП.

Крім того, разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 звернувся із клопотанням, в якому ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки цей строк був пропущений ним з поважних причин, а саме у зв'язку з тим, що, не будучи присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції та отримавши 22.04.2015 року копію оскаржуваної постанови, він через свого представника вперше подав апеляційну скаргу 27.04.2015 року, проте 02.06.2015 року суддею Апеляційного суду м. Києва вона була повернута з підстав відсутності у представника повноважень звертатися з такою скаргою, а тому просить суд про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження постанови було пропущено з поважних причин, а тому відповідне клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У судових засіданнях ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених у ній обставин, а другий учасник ДТП - ОСОБА_4 та її представник просили залишити в силі судове рішення, залишивши без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, його захисника, другого учасника ДТП - ОСОБА_4 та її представника, опитавши експерта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляції, суд апеляційної інстанції, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 10.1 ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження за обставин, викладених у постанові, є законним та обґрунтованим. Винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам подій та підтверджена матеріалами справи про адміністративне правопорушення, у тому числі даними протоколу про адміністративне правопорушення, первинними поясненнями особи, яка була притягнута до відповідальності, поясненнями іншого водія-учасника ДТП - ОСОБА_4, даними, що містяться у схемі ДТП, складеній відповідною посадовою особою та підписаний обома водіями без будь-яких заперечень.

Доводи апелянта про порушення ПДР України водієм ОСОБА_4, яка, на його думку, намагалася здійснити обгін його транспортного засобу з правої сторони, в результаті чого і сталося зіткнення автомобілів, є лише припущенням ОСОБА_2 та не підтверджені будь-якими доказами, наявними в матеріалах справи.

Більш того, ці обставини не можуть бути предметом розгляду справи щодо ОСОБА_2, оскільки вирішення питання про наявність порушення ПДР України в діях конкретного водія та складання протоколу про адміністративну відповідальність для притягнення винуватих осіб до адміністративної відповідальності належить виключно до компетенції органів Державтоінспекції, а судові органи розглядають справи про адміністративне правопорушення лише в межах обставин та щодо порушень, зазначених у протоколі. Як вбачається із матеріалів справи будь-яких даних про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, про складання відносно неї протоколу та направлення його на розгляд суду немає.

Що ж стосується тверджень апелянта та його захисника про те, що висновок судді про наявність в діях ОСОБА_2 порушень п. 10.1 ПДР спростовується висновком експертизи, яка була проведена на підставі постанови судді, то вони не можуть визнані обґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до висновку експерта, в діях ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці не вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 10.3 ПДР з технічної точки зору. Проте такий висновок був зроблений лише, виходячи з обставин, які були зазначені ОСОБА_2, оскільки пояснення ОСОБА_4 стосовно обставин та характеристик (віддалення та часу) процесу розвитку аварійної ситуації були визнані технічно неспроможними.

При цьому експерт, підтвердивши свій висновок у суді апеляційної інстанції, не заперечував того, що фактично перевірити експертним (розрахунковим) шляхом рівень технічної спроможності пояснень обох водіїв стосовно величин швидкості руху двох автомобілів безпосередньо перед даною ДТП не є можливим, а всі розрахунки під час експертного дослідження ОСОБА_6 були зроблені ним на підставі тих даних, що були надані водіями та які є фактично суб'єктивною інформацією учасників ДТП стосовно кількісних показників руху перед зіткненням транспортних засобів.

Крім того, визнаючи правильним постанову судді районного суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, суд апеляційної інстанції вважає достовірно встановленим, що ОСОБА_2 22.07.2014 року під час здійснення маневру перестроювання з другої смуги руху у першу, дійсно не переконався в тому, що це буде безпечним, внаслідок чого і сталося зіткнення транспортних засобів. При цьому ОСОБА_2, розпочавши цей маневр, фактично його не закінчив, а намагався повернутися у другу смугу, де пересувався перед цим, проте не встиг здійснити цей маневр до зіткнення транспортних засобів, що беззаперечно вказує на те, що саме він повинен був упевнитись, що його дії під час керування транспортним засобом будуть небезпечними та не створять перешкод для інших автомобілів, які рухались у тій смузі, на яку намагався перестроїтись ОСОБА_2. Ці обставини, всупереч доводам апелянта, повністю випливали як із первинних пояснень правопорушеника, так і із пояснень, що були надані ним під час апеляційного розгляду, та підтверджені даними схеми ДТП щодо розташування транспортних засобів на місці пригоди.

Таким чином, суддя районного суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини подій, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні ПДР та наявності в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення у скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді районного суду не надано, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а постанову судді районного суду - без зміни.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за сплином строків, передбачених ст. 38 КУпАП для накладення адмінстягнення, - залишити без змін.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко