Справа № 369/6354/15-п Головуючий у І інстанції Омельченко М.М.
Провадження № 33/780/610/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатюк
Категорія 147 14.09.2015
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2015 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі:

судді судової палати з розгляду кримінальних справ Ігнатюка О.В., з участю правопорушника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року на

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Київ, українця, громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за те, що він 01 червня 2015 року о 23 годині 15 хвилин в м. Києві на вул. Лагерній, 38, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 указано на незаконність постанови та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з'ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Указав на те, що суд не надав належної оцінки його поясненням, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких прилад, яким працівники державтоінспекції проводили його освідування на стан алкогольного сп'яніння був у несправному технічному стані. Наявність стану алкогольного сп'яніння пояснював тим, що внаслідок піклування за станом своїх зубів, він час від часу проводить полоскання порожнини рота зубним «еліксиром», який у своєму складі містить спирт та від якого у нього був наявний запах алкоголю із порожнини рота. Також указав на те, що суд першої інстанції наклав адміністративне стягнення із порушенням вимог ст.33 КУпАП, оскільки будь-яких доводів необхідності накладення стягнення саме у виді позбавлення права керування у постанові не навів. Крім того, указав на те, що про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення у суді, належним чином повідомлений не був, що порушило його право на захист. Просив поновити строк на подачу даної скарги та скасувати постанову, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні правопорушення визнав, у вчиненому розкаявся, просив пом'якшити накладене на нього стягнення, пославшись при цьому на те, що за родом своєї діяльності потребує використання транспортного засобу. Клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги підтримав, пославшись при цьому на те, що розгляд справи відбувся у його відсутність, що призвело до пропуску указаного строку.

В обґрунтування доводів клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги послався на те, що про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення повідомлений не був, а копію постанови отримав 07.08.2015, після повернення з відпустки. Дану причину пропуску строку на оскарження постанови вважав поважною і такою, яка є підставою для поновлення цього строку.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги підлягає до задоволення, а сама апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та стверджуються матеріалами справи, із яких вбачається, що про час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення його належним чином повідомлено не було, а копію постанови від 17.07.2015 він отримав 07.08.2015, після повернення із відпустки. Даних, які би спростовували доводи ОСОБА_2, матеріали справи не містять. Дана обставина дає підстави для визнання причин пропуску строку на подачу апеляційної скарги поважними, у зв'язку із чим вказаний строк підлягає поновленню.

Висновки судді про доведеність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_2 у його вчиненні за обставин, наведених у постанові стверджуються зібраними у справі доказами, які судом всебічно, повно та об'єктивно досліджені у ході судового розгляду. Зокрема, вина ОСОБА_2 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія АП1 № 575698 від 01.06.2015, результатом тесту на приладі «Drager» та письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності яких, ОСОБА_2 проходив освідування на стан алкогольного сп'яніння. Вина підтверджується і особистими поясненнями ОСОБА_2, які дані ним у судовому засіданні, відповідно до яких, він вжив 50 гр. горілки та легковажно розраховуючи на те, що через дві години після цього стан алкогольного сп'яніння буде відсутній, керував транспортним засобом.

На підставі досліджених доказів суддя дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, однак при вирішенні питання про накладення стягнення, допустився помилки.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Цих вимог закону при накладенні на ОСОБА_2 стягнення, судом першої інстанції дотримано не було.

Накладаючи на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування, суддя у постанові свої висновки належним чином не мотивував, а також не врахував ряд обставин, які істотно знижують ступінь відповідальності правопорушника.

Так, суддею не було враховано те, що ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи, є керівником установи, яка має філіали у інших областях у зв'язку із чим, він часто перебуває у відрядженнях використовуючи транспортні засоби, якими керує особисто. Поряд із цим, суд враховує те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та розкаявся у його вчиненні, а також те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Із урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне пом'якшити накладене на ОСОБА_2 стягнення до штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, визнаючи те, що саме таке стягнення буде сприяти досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень.

У зв'язку із цим, постанова судді Києво-Святошинського районного суду від 17 липня 2015 року підлягає зміні в частині накладеного адміністративного стягнення шляхом його пом'якшення до штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Накладене на ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення пом'якшити до штрафу в розмірі 5 100 (п'ять тисяч сто) гривень.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ігнатюк О.В.