Справа № 462/2238/15-п Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 33/783/349/15 Доповідач: Пешков М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Львів

Суддя апеляційного суду Львівської області Пешков М.І. з участю правопорушника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду міста Львова від 11 червня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, працюючого директором з аеродромно-технічного забезпечення та виробництва ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького", зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та обрано йому стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Також, з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави 36,54 грн. судового збору.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», що знаходиться по вул. Любінська, 168 у м. Львові, будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, яка відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, всупереч інтересам служби та держави, використовуючи свої службові повноваження, виніс наказ від 30.09.2014 року № 42-з, яким встановив одноразове матеріальне заохочення за результатами господарської діяльності працівникам підприємства, в тому числі і собі, в зв'язку з чим виникла суперечність між його майновими інтересами і службовими повноваженнями, наявність якої могла вплинути на об'єктивність та неупередженість при прийнятті рішень, тобто конфлікт інтересів, і не повідомив невідкладно безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, як передбачено ч.1 ст.14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 172-7 КУпАП.

На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Також, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що він не брав жодної участі у спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету, під час якого було вирішено підготувати наказ про одноразове матеріальне заохочення працівників підприємства за результатами господарської діяльності (протокол №17 від 29.09.2014 року).

Окрім цього, порядок надання одноразової матеріальної допомоги визначений Положенням про одноразове матеріальне заохочення працівників ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького", яке затверджене наказом №345 від 26.09.2014 року та погоджено з профспілкою, в якому п.5.2 цього Положення передбачено, що надання одноразового матеріального заохочення за результатами господарської діяльності підприємства проводиться на підставі протоколу спільного засідання адміністрації та профкому підприємства та оформляється наказом Генерального директора, який готує відділ організації праці та заробітної плати. А відтак, наказ №42-з від 30.09.3014 року було підписано виключно на підставі протоколу спільного засідання адміністрації та профкому підприємства від 29.09.2014 року №17, яким встановлено матеріальне заохочення для кожного (в т.ч. і ОСОБА_1.) працівника підприємства. Зазначений наказ не являється рішенням про встановлення одноразового матеріального заохочення, а згідно якого проводиться інша дія, яка є вторинною - виплата заохочення згідно з протоколом спільного засідання, що необхідно для проведення цього бухгалтерією підприємства.

Крім того, апелянт просить поновити строк на оскарження постанови Залізничного районного суду м. Львова від 11.06.2015 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 на підтримку своєї апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, приходжу до наступного висновку

Як вбачається з матеріалів справи постанову Залізничного районного суду від 11 червня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7 КУпАП було оскаржено представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Постановою Апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2015 року представник ОСОБА_2 було відмовлено у прийнятті апеляційної скарги, як особі яка не має права на подачу апеляційної скарги.

15 липня 2015 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на зазначену постанову суду.

У зв'язку з наведеним вважаю, що строк на оскарження постанови Залізничного районного суду від 11 червня 2015 року пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Що ж стосується розгляду апеляційної скарги по суті, то така не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вважаю, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, оскільки вони підтверджуються матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі, які наведені в мотивувальній частині постанови суду.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, наказом генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» №466-о від 20.08.2014 року ОСОБА_1 був призначений тимчасово виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» з 21.08.2014 року з покладенням на нього обов'язків та повноважень генерального директора відповідно до статуту підприємства (стаття 6). Зокрема, Статутом передбачено, що на час відсутності генерального директора аеропорту (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність) його обов'язки виконує призначена ним особа (ст. 6.5).

Також, відповідає дійсності те, що відповідно до наказу № 42-з від 30.09.2014 року, підписаного т.в.о. ОСОБА_1, встановлено виплатити одноразове матеріальне заохочення в розмірі 1500 грн. працівникам ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» згідно з Додатком 1 до наказу. Як видно із витягу з додатку № 1 до наказу, така виплата передбачена і самому ОСОБА_1

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що даний наказ, як вбачається з його змісту, винесено на підставі протоколу № 17 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 29.09.2014 року, а підписання ним наказу від 30.09.2014 року не означає прийняття такого рішення і є вторинним, апеляційним судом до уваги не береться, оскільки такі як вірно зазначено судом першої інстанції не ґрунтуються на законі, суперечать нормам діючого трудового законодавства та наведеним положенням статуту підприємства.

Адже, ОСОБА_1 дійсно, при тимчасовому виконанні обов'язків генерального директора аеропорту, прийняв 30.09.2014 року управлінське рішення у формі наказу № 42-з про виплату одноразового матеріального заохочення в розмірі 1500 грн. працівникам ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького», в тому числі собі, міг в силу наданих повноважень не погодитись із протоколом № 17 від 29.09.2014 року, разом з тим поклав такий в основу прийнятого рішення і свідомо виніс та підписав відповідний наказ, а тому виникла суперечність між його особистими інтересами та службовими повноваженнями, наявність яких могла вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішення.

П.п.1, 2 ч.1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" передбачено, що особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані: уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зазначена норма закону виконана не була.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови судді відсутні.

Адміністративне стягнення накладено у межах передбаченого ст. 38 КУпАП строку.

Вид і розмір адміністративного стягнення судом визначений відповідно до вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області М.І.Пешков