АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/789/110/15 Доповідач - Іващенко О.Ю.
Категорія - ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 р. м.Тернопіль

Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області Іващенко О.Ю., в м. Тернополі, з участю осіб, які притягувалися до адмністративної відповідальності ОСОБА_1, ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянув адміністративну справу за апеляційноими скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 07 серпня 2015 року,-

Цією постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Прохова Бучацького району Тернопільської області, громадянина України, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1,

визнано винним за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і провадження закрито у зв"язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с.Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, одруженого, працюючого водієм "ВЕНТтранс", проживаючого в АДРЕСА_2

визнано винним за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і провадження закрито у зв"язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Оскаржуваною постановою судді Тернопільського міськрайонного суду, ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, а саме за те, що він 06 січня 2015 року близько 08.45 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг, тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі, а на перехресті рівнозначних доріг, водій нерейкового транспортного засобу зобов"язаний був дати дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, наніс матеріальних збитків, пошкодивши транспортні засоби, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 16.15, 16.12 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, за те, що він 06 січня 2015 року близько 08.45 год., керуючи автомобілем НОМЕР_2, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг, тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі,порушив вимоги п.2.3 (б), 16.15 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем марки УАЗ 3151201 д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову в частині визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, скасувати та закрити відносно нього адміністративну справу за відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржувана постанова судді, відносно нього є незаконною, суперечить фактичним обставинам справи. Судом не було враховано, що рівнозначного перехрестя, де трапилася ДТП не існує у природі. Він, ОСОБА_1, їхав по вул. Л.Українки, однак ні суд, ні працівники міліції, ні сам ОСОБА_2 не вказали, по якій вулиці чи автомобільній дорозі, їхав водій ОСОБА_2 На схемі ДТП не вказано назву вулиці, по якій їхав водій ОСОБА_2 бепосередньо перед ДТП. Більше того, водій ОСОБА_2 вказав, і суд це зазначив у своїй постанові, що він ОСОБА_2, їхав по вулиці Польній в напрямку вул. Л.Українки. Але дорожньо-транспортна пригода не була скоєна на перехресті таких вулиць, а згідно наданого сільською радою викопіювання, вулиця Польна є паралельною вулицею, з вулицею Л.Українки, і з вулицею Л.Українки, не пересікається. Тому, слід вважати, що водій ОСОБА_2 їхав по технічному проїзду, який не має назви, а не по дорозі, що підтверджує, його ОСОБА_1 твердження, про те, що саме він їхав по головній дорозі. Стверджує, що проїзд по якому їхав водій ОСОБА_2, не має асфальтного покриття і ще і по цій причині не може бути рівнозначним перехрестям. Вважає, що віднесення даної ділянки дороги до забудов з червоними лініями, не вказує на рівнозначність доріг. Крім цього, проїзд по якому їхав водій ОСОБА_2, не має асфальтного покриття, і по тій причині не може бути рівнозначним перехрестям. Вважає, що відповідно до п.7.36 ДБН 360-92, дорога по якій на автомобілі рухався ОСОБА_2 відноситься до дороги виробничого призначення, за ознаками того, що ширина дороги 5.30 м., та одна смуга для руху транспорту. Водночас, дорога по якій на автомобілі рухався він, ОСОБА_1 відноситься до головної дороги, за ознаками того, що має дві смуги для руху транспорту і ширина дороги 7.50 м. З урахуванням наведеного, вважає, що вул. Л.Українки, яка має ширину 7.50 м., дві смуги руху, шириною по 3.5 м. кожна, є головною вулицею. При цьому, ширина іншої вулиці без назви, що перетинає вул. Л.Українки становить 5,3 м., що згідно вищезазначених норм ДБН 360-92 і ДБН Б 2.4-1-94, підпадає під категорію проїзди, так, як його ширина допускається від 3.5 м. до 7 м., а при ширині 5.3 м. не можливо влаштувати 2 повноцінні смуги руху для транспорту шириною 3 м. Таким чином, на його думку, вул. Л.Українки по відношенню до дороги без назви є вищої категорії і перехрестя не може вважатися перехрещенням рівнозначних доріг. Отже водій автомобіля, що рухався по вулиці без назви, при відсутності дорожніх знаків пріоритету, повинен вважати, що він перебуває на другорядній дорозі. Також, вважає одним з важливих факторів, що міг вплинути на скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відсутність видимості на перехресті та відповідних заокруглень, при відсутності будь-яких технічних засобів регулювання дорожнім рухом. Відповідно до п.2.2.4 ВБН В.2.3.-218-192:2005 "Перехрещення та примикання автомобільних доріг в одному рівні радіус повороту для легкового автомобіля становить 6-8 м., а для вантажного 8-10 м. При наявності таких заокруглень відкрилася б відимість на перехресті, збільшилась би оглядовість перехрестя, що вплинуло б на своєчасну реакцію водіїв. Вважає, що в даному випадку вина за вчинення ДТП лягає на осіб, які допустили порушення вимог п.2.2.4 ВБН В 2.3-218-192:2005, а не водія ОСОБА_1, як про це стверджується у адмінпротоколі та у постанові суду. На його думку не встановлено супутні причини ДТП, зокрема немає інформації чи оброблене було засніжене покриття дороги протиожеледними матеріалами; обмежена видимість на перехресті і при цьому відсутні будь-які дорожні знаки. Судом не взято до уваги, що на вул. Л.Українки, існує асфальтобетонне покриття, а на вулиці без назви покриття схоже на асфальтні відходи (відсутні межі, не вкатано, в основному білий щебінь і місцями чорний асфальт), чого не взяв до уваги суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову в частині визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, скасувати та закрити відносно нього адміністративну справу за відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновки судді про його винність є суперечливими і такими, що не відповідають матеріалам справи. Суддя не вказав,у чому полягає неправильність його дій та яким чином у даній ситуації він мав діяти, а тому висновки про те, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, на його думку, не є обгрунтованими. Суддею не враховано положення п. 1.4 ПДР України, відповідно до якого кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці правила. Виходячи із змісту даної норми законодавства, він не зобов"язаний був виходити з можливості грубого порушення Правил дорожнього руху іншим водієм, а тому не передбачав, не зобов"язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не зупиниться перед виїздом на перехресті і не пропустить його, ОСОБА_2, автомобіль. Також, слід відзначити, що саме автомобіль під керуванням ОСОБА_1 зіткнувся з його автомобілем, після проїзду ним, ОСОБА_2, середини перехрестя, що у свою чергу вказує на те, що саме неправомірні дії ОСОБА_1 призвели до ДТП. Щодо порушення ним вимог п.16.15 ПДР України, то суддя у постанові не навів жодних доводів, не вказав жодного доказу на підтвердження цього висновку. Разом з цим, такий висновок спростовується матеріалами справи, зокрема його поясненнями, та поясненнями ОСОБА_5, відповідно до яких йому було відомо про наявність покриття на дорозі, яка перехрещувалася з дорогою по вул. Л.Українки, та якою він рухався перед ДТП, оскільки цією дорогою він часто, по кілька разів на тиждень їздить, оскільки його будинок знаходиться на відстані менше одного кілометра від вказаного місця. Наявність на вказаній дорозі, асфальтобетонного покриття підтверджується відповідною довідкою Петриківської сільської ради, яка є в матеріалах справи. На дорозі, по якій він рухався, не було знаків зміни організації дорожнього руху чи ремонту дороги, чи будь-яких інших ознак, які б дали підставу вважати про зміну покриття цієї дороги та відповідно зміну її статусу на другорядну по відношенню до дороги по вул. Л.Українки. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що йому було відомо про покриття на дорозі, по якій він рухався перед ДТП, а тому п.16.15 ПДР України не підлягав застосуванню до нього.

Заслухавши осіб, які притягувалися до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3 ОСОБА_4, які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі та підтвердили свої пояснення, які вони давали в суді першої інстанції, спеціаліста ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об"єктивне з"ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Опитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що пояснення дані ним в судовому засіданні в суді першої інстанції він повністю підтримує, вважає, що в даній ДТП винен водій ОСОБА_2, оскільки той виїжджав з технічного проїзду, тобто з вулиці яка не має назви і є другорядною дорогою на головну дорогу - вулицю Л.Українки, по якій рухався він, ОСОБА_1 Зауважує, що норми ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та інші ДБН є частиною законодавства про дорожній рух в Україні. Відповідно до норм ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", витяг з яких ним долучений до матеріалів справи, вулиця Л.Українки, по якій він рухався, є головною по відношенню до вулиці (технічного проїзду), по якій рухався водій ОСОБА_2, оскільки вона має більшу ширину, зокрема 7.5 м. та відповідно дві смуги руху в одному напрямку, тоді, як проїзд по якому рухався водій ОСОБА_2, має ширину 5.30 м. і відповідно одну смугу руху в одному напрямку. Крім цього, вул. Л.Українки має асфальтобетонне покриття, а проїзд по якому рухався ОСОБА_2 не має покриття. У зв"язку з наведеним, водій ОСОБА_2, за відсутності знаків пріоритету, повинен був вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Опитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, пояснив, що також підтримує пояснення дані ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, вважає, що в даній ДТП винен водій ОСОБА_1, оскільки проїжджаючи перехрестя рівнозначних доріг, повинен був бути уважним, дати дорогу його транспортному засобу, який наближався праворуч, від нього, чого не зробив, в"їхавши передньою частиною керованого ним автомобіля "УАЗ" в ліву передню бокову частину його, ОСОБА_2, автомобіля "Деу Ланос", що і призвело, на його думку, до пошкодження обох транспортних засобів. Наголошує на тому, що відповідно до листа Петриківської сільської ради за вих.№ 398 від 16.04.2015 року (а.с.34), ділянка дороги, по якій він рухався безпосередньо перед ДТП, в напрямку перехрестя з вул. Л.Українки, хоча і не має назви, однак відноситься до категорії дороги з відповідними червоними лініями забудови, чим спростовуються позиція ОСОБА_1, про те, що ця ділянка не є дорогою, а є технічним проїздом. Також, вважає безпідставними, посилання ОСОБА_1 на те, що в даній дорожній ситуації, при проїзді перехрестя, він та водій ОСОБА_1 мали керуватися ДБН, на які посилається останній, як частиною законодавства України про дорожній рух. При цьому, звертає увагу на те, що відповідно до Державних будівельних норм 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", вони поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обов"язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об"єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень. Правила дорожнього руху не містять посилання на ДБН для визначення, яка дорога є головною, а яка другорядною і дія ДБН, не поширюється на учасників дорожнього руху. Також, звертає увагу, на те, що на час зіткнення, він проїхав більшу частину перехрестя, на якому сталася ДТП, і удар прийшовся в бокову частину його автомобіля, що також, на його думку, вказує на те, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1

Опитана в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника, в якості спеціаліста ОСОБА_6, пояснила, що вона тривалий час, працювала в органах ДАІ, спеціалістом в галузі забезпечення безпеки дорожнього руху, і в даний час знаходиться на пенсії. Вважає, що під час керування транспортними засобами, водії мають керуватися не лише Правилами дорожнього руху а і законодавством України щодо організації дорожнього руху, до якого відноситься в тому числі і Закон України "Про дорожній рух", державні будівельні норми, на які в апеляційній скарзі посилається апелянт ОСОБА_1 Вважає, що дорога по якій рухався водій ОСОБА_2 є місцевим проїздом, що підтверджується його параметрами, зокрема шириною, яка становить 5.3 м., з одною смугою руху в одному напрямку, в порівнянні з вулицею Л. Українки, по якій рухався водій ОСОБА_1 і яка має ширину 7.5 м. і дві смуги в одному напрямку, а тому є головною дорогою. Вважає, що відповідно до будівельних норм, на які посилається ОСОБА_1 та параметрів місцевого проїзду, по якому рухався водій ОСОБА_2, цей проїзд може мати лише односторонній рух. Крім цього, вважає, що відповідно до норм ПДР України, перехрестя може визнаватися рівнозначним, лише за умови позначення його дорожнім знаком 1.21 розділу 33 (додаток 1)"Перехрещення рівнозначних доріг", який в даному випадку відсутній.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, водій ОСОБА_1, 06 січня 2015 року близько 08.45 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг, тощо), а знаки пріоритету відсутні, повинен був вважати, що перебуває на другорядній дорозі, а на перехресті рівнозначних доріг, водій нерейкового транспортного засобу зобов"язаний був дати дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, наніс матеріальних збитків, пошкодивши транспортні засоби, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 16.15, 16.12 Правил дорожнього руху України.

Крім цього, суд першої інстанції визнав доведеним, що водій ОСОБА_2 06 січня 2015 року близько 08.45 год., керуючи автомобілем НОМЕР_2, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг, тощо), а знаки пріоритету відсутні, повинен був вважати, що перебуває на другорядній дорозі, порушив вимоги п.2.3 (б), 16.15 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем марки УАЗ 3151201 д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Однак з такими висновками щодо винуватості ОСОБА_2 погодитися не можна виходячи з наступного.

Як встановлено у вказаний, в оскаржуваній постанові суду, час обидва водії рухалися на керованих ними автомобілях проїжджаючи перехрестя доріг в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області, зокрема водій ОСОБА_1 рухався по вул. Л.Українки, а водій ОСОБА_2 по вулиці без назви, від перехрестя вулиць Польної та Зелена, в напрямку перехрестя з вул. Л.Українки.

На перехресті, яке проїжджали вказані особи, будь-які дорожні знаки пріоритету відсутні. Характер покриття доріг, по яких рухалися водії, визначити на час руху було неможливо, оскільки вони були повністю засніжені, що підтверджується наявною в матеріалах справи фототаблицею (а.с.20-24).

Відповідно до п.1.10 ПДР України головною дорогою, є дорога з покриттям відносно грунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1 - 1.23.4 і 2.3 ПДР України.

Пунктом 16.15 ПДР України, передбачено якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Згідно п.16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов"язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Аналізуючи наявні у справі фактичні дані - докази, зокрема протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.2; 36), які підтверджують факт ДТП; дані зафіксовані у додатку до протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема місце розташування транспортних засобів безпосередньо після ДТП, місця їх зіткнення, (а.с.3), копії генерального плану с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області (а.с.15), на якому відображено місце ДТП, яким є перехрещення доріг; фототаблиці пошкоджень транспортних засобів, на яких зафіксована дорожня обстановка безпосередньо після ДТП, наявність засніженої проїзної частини, а також пошкодження транспортних засобів учасників ДТП (а.с.20-24); викопіювання Генерального плану с.Петриків в районах вулиць Л.Українки, Слов"янська, Зелена, з якого слідує, що вулиця (без назви) по якій рухався ОСОБА_2, дійсно перехрещується з вулицею Л. Українки по якій рухався водій ОСОБА_1 (а.с.35), лист Петриківського сільського голови ОСОБА_7 за вих.№ 398 від 16.04. 2015 року, зі змісту якого убачається, що відповідно до Генерального плану с.Петриків, ділянка дороги (без назви) по якій рухався, безпосередньо перед ДТП, водій ОСОБА_2, відноситься до категорії дороги з відповідними червоними лініями забудови, приходжу до висновку, що водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні були керуватися п.п.1.10 (в частині визначення головної дороги), п.п.16.12., 16.15 ПДР України, зокрема за умов не можливості визначити покриття дороги, внаслідок засніженості, вважати, що перебувають на другорядній дорозі, при цьому водій нерейкового транспортного засобу ОСОБА_1 мав дати дорогу водію нерейкового транспортного засобу ОСОБА_2, який наближався праворуч, окрім цього, неухильно виконувати вимоги п.2.3 (б), тобто бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Водночас, аналіз наявних механічних пошкоджень транспортних засобів, якими керували ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виявлених на автомобілях безпосередньо після ДТП, зафіксованих у додатку до протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.3), та фототаблицях (а.с.20-24), зокрема у автомобіля "УАЗ 3151201" - деформація переднього правого крила, бамперу, пошкодження передньої правої фари та покажчика повороту та у автомобіля "ДЕУ Ланос" - деформація переднього лівого крила, дверей, пошкодження бамперу, лакофарбового покриття, передньої лівої фари, беззаперечно вказують на те, що зіткнення транспортних засобів відбулося передньою правою частиною автомобіля "УАЗ 3151201" під керуванням ОСОБА_1 у лівий передній бік автомобіля "ДЕУ Ланос" під керуванням водія ОСОБА_2 і з такими висновками суду першої інстанції погоджуюсь. Ці ж обставини об"єктивно підтверджуються і даними про місце зіткнення, зафіксованими у додатку до протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.3), відповідно до яких водій ОСОБА_2 на момент зіткнення проїхав значну частину перехрестя.

На підставі аналізу наявних у справі вищевказаних доказів, у їх повній сукупності, приходжу до висновку, що в діях водія ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, оскільки останній 06 січня 2015 року близько 08.45 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Л.Українки у с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області, в напрямку нерегульованого перехрестя, з вулицею (без назви), по якій на автомобілі Деу Ланос д.н.з. НОМЕР_2, рухався водій ОСОБА_2, на якому були відсутні знаки пріоритету, порушуючи вимоги п.2.3 (б), 16.15, 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з подальшими змінами та доповненнями), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміни, за умов неможливості визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг, тощо), та відсутності знаків пріоритету, повинен був вважати, що перебуває на другорядній дорозі, а на перехресті рівнозначних доріг, як водій нерейкового транспортного засобу зобов"язаний був дати дорогу транспортному засобу, що наближався праворуч, в даному випадку водію ОСОБА_2, який керував автомобілем Деу Ланос д.н.з. НОМЕР_2, допустив зіткнення з цим автомобілем, внаслідок чого були пошкоджені обидва транспортних засоби, учасники ДТП.

Разом з тим, вважаю, що в діях водія ОСОБА_2 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останній не порушував правила дорожнього руху, і зокрема інкриміновані йому пункти 2.3 (б), 16.15 ПДР України, як про це безпідставно зазначив суд першої інстанції у своїй постанові. Рухаючись по проїзній частині дороги, не маючи можливість правильно визначити наявність покриття на перехрещуваних дорогах внаслідок їх засніженості, проїжджаючи вищевказане перехрестя ОСОБА_2 діяв в межах правил дорожнього руху, знаходячись по відношенню до водія ОСОБА_1 ліворуч, мав першочергове право проїзду перехрестя, на якому були відсутні знаки пріоритету, при цьому, водій ОСОБА_1 не дав дорогу транспортному засобу, що знаходився праворуч від нього, під керуванням ОСОБА_2, допустивши зіткнення з ним, що і стало причиною даної ДТП.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова підлягає зміні в частині що стосується оцінки суддею дій ОСОБА_2

Посилання апелянта ОСОБА_1 та пояснення допущеної судом в якості спеціаліста ОСОБА_6 про те, що вул. Л. Українки у с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області, по якій ОСОБА_1 рухався безпосередньо перед ДТП є головною дорогою по відношенню до дороги по якій рухався ОСОБА_2, оскільки є ширшою від останньої та має дві смуги руху, що передбачено, наведеними в апеляційній скарзі, нормами ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", до уваги не беру, оскільки визначення поняття - "головна дорога", законодавчо закріплено і міститься в п.1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), яким і слід керуватися водіям під час керування транспортними засобами.

Аналогічно не беру до уваги твердження ОСОБА_1 та пояснення спеціаліста ОСОБА_6 про те, що вина за дану ДТП повністю лягає на водія ОСОБА_2, а перехрестя на якому вона сталася не може бути визнано рівнозначним, оскільки на ньому відсутній відповідний знак 1.21 "перехрещення рівнозначних доріг", оскільки вони повністю спростовуються сукупністю вищенаведених доказів та положень Правил дорожнього руху України.

Аналогічно не беру до уваги твердження апелянта ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, про те, що за дане ДТП мають нести відповідальність також і особи, які відповідальні за порушення вимог ДБН В.2.3-5-2001 при проектуванні, будівництві вказаних доріг, оскільки судом достовірно встановлено, що вищевказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1, який внаслідок порушення вимог п.2.3 (б), 16.15, 16.12 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого були пошкоджені обидва транспортні засоби.

Інформація зазначена в листах Петриківського сільського голови за вих.№ 1010 від 09.09.2015 року та № 1012 від 09.09.2015 року про те, що Петриківська сільська рада не здійснювала нанесення асфальтно-бетонного покриття між вулицями Л. Українки та вул. Польна у с.Петриків Тернопільського району і в сільській раді відсутні відомості щодо фінансування та проведення робіт асфальтно-бетонного покриття між вищевказаними вулицями та документи щодо будівництва цієї дороги, а також відсутня інформація яке підприємство чи організація займається обслуговуванням та поточним ремонтом вищевказаної дороги, і що дана дорога не знаходиться на балансі Петриківської сільської ради, не спростовує доказів порушення ОСОБА_8 вищевказаних вимог п.п.2.3 (б), 16.12, 16.15 ПДР України, що стало причиною даної ДТП і призвело до пошкодження транспортних засобів.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю, що оскаржувана постанова в частині визнання ОСОБА_2 винним за ст.124 КУпАП та закриття відносно нього адміністративної справи у зв"язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, підлягає зміні, а провадження відносно нього закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду від 07 серпня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 винним за ст.124 КУпАП та закриття відносно нього адміністративної справи у зв"язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП - змінити.

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв"язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В решті постанову судді Тернопільського міськрайонного суду від 07 серпня 2015 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Ю. Іващенко