П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі головуючого-судді судової палати з розгляду кримінальних справ Присяжнюка О.Б. за участю ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Відповідно до постанови, ОСОБА_4 14 травня 2015 року о 09 год. 20 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_2 по бул. Дружби Народів в м. Києві порушив п.п. 2.3, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, а саме при зміні напрямку руху та перестроюванні не впевнився, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю, який мав перевагу в русі, в наслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, з урахуванням змін, просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити. В обґрунтування своєї позиції апелянт наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення та схема дорожньо-транспортної пригоди не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки насправді в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 14 травня 2015 року винен водій автомобіля «Пежо». Однак, працівники ДАІ, які прибули на місце пригоди не відреагували на зави ОСОБА_4 з приводу винуватості водія ОСОБА_2, не допитали свідка події, на якого вказував його підзахисний, не заміряли гальмовий шлях, що вплинуло на якість схеми дорожньо-транспортної пригоди, та відмовили ОСОБА_4 в наданні правової допомоги на якій останній наполягав.

Дані обставини, на думку захисника, дають підстави вважати, що зібрані по справі докази є неналежними і не допустимими, а тому постанова суду є незаконною, оскільки ґрунтується на вказаних доказах.

Крім того, захисник зазначає, що при визначенні виду і міри адміністративного стягнення суд першої інстанції не дотримано вимог ст. 33 КУпАП та не врахував належним чином даних про особу ОСОБА_4, який є батьком малолітньої дитини, використовує автомобіль для задоволення соціально-побутових потреб, а також, те, що ОСОБА_4 своїми діями відвів більш шкідливі наслідки, що на думку апелянта може бути визнано пом'якшуючою обставиною, а також відсутність постраждалих від ДТП. Наведені обставини, з точки зору захисника, вказують на те, що призначене ОСОБА_4 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців є для нього надто суворим та не справедливим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, ОСОБА_2, який заперечував проти закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_4 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, та не заперечував проти зміни останньому адміністративного стягнення, вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю наступне.

Висновки суду першої інстанції з приводу вини ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованими та повністю підтверджуються зібраними по справі доказами, а саме

- протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_4 14 травня 2015 року о 09 год. 20 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_2 по бул. Дружби Народів в м. Києві порушив п.п. 2.3, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, а саме при зміні напрямку руху та перестроюванні не впевнився, що це буде безпечно, не надав дорогу автомобілю, який мав перевагу в русі, в наслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2;

- схемою дорожньо-транспортної пригоди, дані якої узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення;

- поясненнями ОСОБА_2, який в суді апеляційної інстанції пояснив, що він рухався до бул. Дружби Народів в крайній правій смузі. Раптом автомобіль ВАЗ 2108, який рухався в другій смузі попутного напрямку, різко повернув праворуч та опинився в його смузі руху. Пояснення ОСОБА_2 надані в апеляційному суді повністю збігаються і з його письмовими поясненнями;

- фотокартками з місця пригоди;

Дані докази є логічними і послідовними та узгоджуються між собою і як вбачається з матеріалів адміністративної справи зібрані у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому сумніву щодо їх належності та допустимості не виникає.

Що стосується пояснень ОСОБА_4, то вони спростовуються іншими доказами по справі, а тому суд розцінює їх як позицію захисту останнього з метою уникнення відповідальності за вчиненні дії.

Разом з тим, суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції при визначені виду і розміру адміністративного стягнення ОСОБА_4 не дотримався вимог ст. 33 КУпАП.

Так, даною нормою закону передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною та передбачає декілька видів адміністративної відповідальності, серед яких позбавлення права керування транспортними засобами є одним з найсуворіших адміністративних стягнень.

Враховуючи характер адміністративного правопорушення, відсутність серйозних наслідків від вчинених ним дій, а також особу порушника, який має на утриманні малолітню дитину та використовує автомобіль в побутових цілях, в тому числі і в інтересах дитини, вважаю, що адміністративне стягнення у виді штрафу буде для ОСОБА_4 достатнім та справедливим.

Не зважаючи на те, що в змінах до апеляційної скарги захисник просить провадження по справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_4 події і складу адміністративного правопорушення, однак в своїх поясненнях останній зазначає про незаконність і необґрунтованість постанови суду першої інстанції і в частині накладеного адміністративного стягнення, а тому вважаю, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року, якою ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, змінити в частині призначеного адміністративного стягнення.

Призначене ОСОБА_4 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців змінити на штраф в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

В решті постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Присяжнюк О.Б.