АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 33/796/853/2015 Постанова винесена суддею Сингаївським О.П.
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, який 01.04.2015 року Подільським районним судом м. Києва притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 рокуОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно з постановою суду, 26 березня 2015 року о 03 год. 20 хв. по вул. Стеценка, 1 в м. Києві ОСОБА_3, керував автомобілем «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (розширені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисникОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, вважаючи постанову суду винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить визнати її нечинною та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення ст.ст. 41, 42, 153, 160, 167 КАС України судом першої інстанції не проводилось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не велося журналу судового засідання, а рішення суду було проголошено усно, без виходу у нарадчу кімнату, без його складання, проголошення вступної і резолютивної частини, та її вручення учасникам процесу.

Крім того, судом не виконано вимоги ч. 2 ст. 123 КАС України щодо забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин у справі та проігноровано пояснення ОСОБА_3 про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були сфальсифіковані працівниками ДАІ.

Також, і свідок ОСОБА_6 вказала на те, що на місці події жодних свідків, окрім неї, не було, що підтверджується і даними відеозйомки розмови ОСОБА_3 з працівниками ДАІ.

Тому, на думку апелянта, протокол про адміністративне правопорушення та його додатки не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП та повинні були бути повернуті судом на доопрацювання.

Також, як зазначає апелянт, вказані обставини свідчать про порушення судом ч. 4 ст. 70, ст.ст. 71, 77 КАС України та вимог ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки вину ОСОБА_3 в судовому засіданні не було доведено, а сам відеозапис, який знаходиться в матеріалах справи, не вказує на те, що ОСОБА_3 відмовляється від проходження медичного огляду.

Будучи належним чином сповіщеними про день та час слухання справи, ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції повторно не з'явилися, ніяких клопотань про перенесення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 294 КУпАП, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, вина ОСОБА_3у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 26 березня 2015 року о 03 год. 20 хв. по вул. Стеценка, 1 в м. Києві ОСОБА_3, керував автомобілем «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_2, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння у лікаря нарколога відмовився у присутності свідків (а.с. 1), наявними в справі письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп'яніння та підпису в протоколі (а.с. 3, 4), довідкою про притягнення ОСОБА_3 01.04.2015 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 5).

Пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову ОСОБА_3 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп'янінняоб'єктивно підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом події, з якого вбачається, що інспекторами ВДАІ ОСОБА_3 пропонувалось проїхати на службовому автомобілі в супроводі інспектора ДАІ до лікаря-нарколога для проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння, однак останній відмовився, неодноразово наполягаючи на тому, що на огляд поїде на власному автомобілі самостійно, пізніше. Проте, будь-яких даних про те, що протягом двох годин ОСОБА_3 пройшов огляд у лікаря-нарколога, ним надано суду не було.

Зазначені обставини підтвердили і опитані в суді першої інстанції інспектори ВДАІ Миколайчук В.В. та Свінціцький Р.А., які при цьому вказали, що 26.03.2015 року в нічний час по вул. Стеценка, 1 в м. Києві ними був зупинений автомобіль «Деу» під керуванням ОСОБА_3, у якого були виявлені ознаки наркотичного сп'яніння, однак на пропозицію проїхати на службовому автомобілі ДАІ до найближчого закладу охорони здоров'я для проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння ОСОБА_3 відмовився у присутності двох свідків, що було зафіксовано на відеокамеру телефону Свінціцького Р.А. Після чого на ОСОБА_3 було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, який він підписувати відмовився. Крім того, на ОСОБА_3 був складений протокол за керування транспортним засобом без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія.

Отже, всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення в сукупності з іншими доказами, пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в яких вони засвідчили факт відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такі пояснення узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими судом та проаналізованими у постанові, зокрема, відеозаписом події, який вказує про наявність фактичних даних, котрі підтверджують зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини та правильність прийнятого на його підставі рішення суду про доведеність вини ОСОБА_3 в порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, та притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При цьому та обставина, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були безпосередньо опитані в суді, не свідчить про відсутність цих свідків, взагалі як таких, а таке твердження апелянта здійснене лише на тій підставі, що, на його думку, пояснення свідків написані одним почерком і наявність таких свідків не була встановлена працівниками поштового відділення, так як повістки про їх виклик до суду повернулись за закінченням терміну зберігання, суперечить даним матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в яких містяться власноручно написані пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також відомості про отримання одного з викликів у судове засідання ОСОБА_5 - його матір'ю ОСОБА_9

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_6, то остання, будучи опитаною в суді першої інстанції, пояснила, що 26.03.2015 року в нічний час знаходилась в автомобілі «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 і приблизно о 03 год. 25 хв. по вул. Стеценко, 1 в м. Києві їх автомобіль зупинили працівники ДАІ та склали відносно ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Також зауважила, що в її присутності працівники ДАІ не пропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння та відповідного протоколу не складали.

Разом з тим, пояснення свідка ОСОБА_6 в тій частині, що працівники ДАІ не пропонували ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп'яніння та протоколу за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння на ОСОБА_3 не складали, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони спростовуються даними відеозапису події, які свідчать про протилежне, а також з огляду на те, що остання є знайомою ОСОБА_3, тому зацікавлена у вирішенні справи на його користь.

З цих підстав є необгрунтованими і твердження апелянта щодо засвідчення свідком ОСОБА_6 відсутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при фіксуванні факту відмови ОСОБА_3 від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_2 про непоінформованість ОСОБА_3 щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 ПДР України, тобто фактично про його складання не в присутності ОСОБА_3, та як наслідок невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення та додатків до нього вимогам ст. 256 КУпАП, то вони не заслуговують на увагу суду, оскільки, навіть дізнавшись про існування даного протоколу, дії працівників міліції ОСОБА_3 нікуди не оскаржував.

Водночас слід вказати й про те, що, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3, оспорюючи факт його відмови на пропозицію співробітників ДАІ пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння, жодного разу не вказав на необґрунтованість підозр працівників ДАІ про наявність у нього ознак наркотичного сп'яніння і об'єктивних даних на спростовання цих підозр останнім суду надано не було.

При цьому апеляційним судом встановлено, що у постанові судді місцевого суду дещо невірно відображені виявлені у ОСОБА_3 ознаки наркотичного сп'яніння, ніж зазначено у протоколі, однак це не вплинуло на правильність прийнятого по суті рішення.

Таким чином, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, а суд першої інстанції, дослідивши належним чином зібрані докази та з'ясувавши всі обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у нездійсненні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не веденні журналу судового засідання, а також, що рішення суду проголошувалося усно без виходу до нарадчої кімнати, без його складання, проголошення вступної і резолютивної частини, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративні правопорушення, саме яким регламентовано порядок здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення (Розділ IV КУпАП).

Також, відповідно до положень ст. 285 КУпАП та всупереч доводів захисника, ОСОБА_3 12.06.2015 року була вручена копія постанови суду, про що свідчить його розписка.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2015 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, проте він належних висновків для себе не зробив та повторно протягом року вчинив аналогічне правопорушення.

Накладаючи стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, суддя дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, врахувавши при цьому характер вчиненого грубого порушення Правил дорожнього руху України та повторність вчинення однорідного правопорушення протягом року.

За таких обставин постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення, а постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, якою ОСОБА_3визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.