АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/7049/14-п Головуючий суддя І інстанції Горбунова Я.М.
Провадження № 33/790/492/15 Суддя доповідач Шевченко В.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2014 року постановою судді Московського районного суду м.Харкова Бухарова Артема Валерійовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддано стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення АВ2 №702742 від 21.04.2014 року та встановлено судом першої інстанції, 21 квітня 2014 року о 04 год.50 хв. на 428 км автошляху Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ держномер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп*яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на визначення стану сп*яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.п.2.5,2.9 ПДР України.

Суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 03 липня 2014 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі у зв*язку із відсутністю події правопорушення та відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апелянт зазначає, що дійсно 21 квітня 2014 року він був зупинений працівником ДАІ, який звинуватив його у перебуванні в стані алкогольного сп*яніння та запропонував пройти процедуру огляду за допомогою приладу «Драгер». Він (ОСОБА_2.) відмовився та вимагав проведення медичного огляду в закладі охорони здоров*я. Після зупинки працівником ДАІ двох свідків, у їх присутності він (ОСОБА_2.) повторив свою відмову від огляду за допомогою приладу «Драгер» та наполягав на доправлення його у заклад охорони здоров*я для проходження медичного огляду, також вимагав складення протоколу та занесення до нього пояснень його та свідків. Проте, після цього працівник ДАІ ОСОБА_3 повернув йому водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та дозволив подальший рух. Апелянт стверджує, що у його присутності протокол про адміністративне правопорушення не складався. Жодних викликів до суду він не отримував, а тому взагалі не знав про наявність у Московському районному суді м.Харкова матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності. Лише 07 квітня 2015 року він був зупинений для перевірки документів інспектором ДАІ у Полтавській області, який повідомив йому про позбавлення права керування транспортним засобом за правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та вилучив його водійське посвідчення. Не маючи юридичної освіти, він (ОСОБА_2.) звернувся за юридичною допомогою, а в подальшому до суду із заявою про ознайомлення із матеріалами справи та отримання копії постанови. При ознайомленні із матеріалами справи з*ясував, що пояснення та підписи від його імені, зазначені у відповідних графах протоколу про адміністративне правопорушення, йому не належать, що, на його думку, свідчить про вчинення старшим прапорщиком міліції ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України - службове підроблення. Запис у протоколі про відсторонення його від керування транспортним засобом теж не відповідає дійсності, оскільки його транспортний засіб не був затриманий та право керування ним іншій особі, як-то передбачено вимогами ст.ст.265-1,265-2,266 КУпАП, не передавалось, посвідчення водія у нього не вилучалось.Окрім того, апелянт вказує на порушення судом вимог ст.268 КУпАП з огляду на розгляд справи за його відсутності.

Одночасно ОСОБА_2, посилаючись на викладені вище обставини, заявив клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, тому строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, суддя в повному обсязі вказані вимоги закону не виконав .

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, формулюючи обставини правопорушення, які суд вважав встановленими, суддею допущені суперечності, які свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам. Так, суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п.2,5, п.2.9 ПДР України.

Пункт 2.9 ПДР України передбачає заборону керування транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, тоді як п.2.5 ПДР України покладає на водія обов*язок на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку огляд для встановлення такого стану. Стан сп*яніння у водія транспортного засобу може бути встановлений лише в порядку, передбаченому Інструкцією від 09.09.2009 року № 400/666 Про виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Але протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять доказів щодо встановлення у ОСОБА_2 стану алкогольного сп*яніння, а відмова водія від проходження медичного огляду виключає одночасне порушення ним п.2.5 та п.2.9 ПДР України.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ;

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп*яніння чи під впливом лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При визначенні кваліфікації дій ОСОБА_2 суддя взагалі не конкретизував, яке ж саме правопорушення, із числа наведених у диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, вчинив правопорушник. А висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 одночасно двох взаємовиключних порушень вимог п.2.5 та п.2.9 ПДР України, тобто різних складів адміністративного правопорушення, які передбачені у диспозиції ч.1 ст130 КУпАП (керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп*яніння та відмова від проходження огляду на стан сп*яніння), не можна вважати законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В оскаржуваній постанові суд зазначив про неявку в судове засідання ОСОБА_2 Натомість, до матеріалів справи долучена судова повістка, яка повернута суду без вручення адресату. Інших відомостей про належне сповіщення ОСОБА_2 про розгляд судом протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього немає. Доводи апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом є обґрунтованими, оскільки за викладених обставин він був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо.

Порушення судом вимог ст.268 КУпАП та розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавив суд можливості заслухати особисті пояснення ОСОБА_2 щодо обставин виявленого правопорушення, перевірити його версію події 21 квітня 2014 року, в тому числі шляхом допиту особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення та свідків, що, в свою чергу, потягло неповноту та однобічність судового розгляду та неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови апеляційним судом.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

З урахуванням того, що закінчився визначений ст.38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати нові докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_2, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 03 липня 2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя апеляційного суду В.В.Шевченко