Справа № 525/840/15-п
Провадження №3/525/351/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2015 року Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Хоролець В.В., при секретарі Сидоренко О.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з ВДАІ з обслуговування Великобагачанського району Полтавської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, 11.11.1977 року

народження, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_1

Великобагачанського району Полтавської області,

не працюючого (на даний час) за станом здоровя, не

одруженого, проживає разом з матірю ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер суду не відомий,

раніше до адміністративної відповідальності не

притягувався

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

02.07.2015 року до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла адміністративна справа відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.7).

З протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 серія АП1 №079895 від 28.06.2015 року вбачається, що 28.06.2015 року о 13 год.50 хв. в с. Мостовівщина Великобагачанського району він керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю, порушення мови), від огляду на стан спяніння в установленому порядку на місці зупинки чи в лікувальному закладі відмовився в присутності свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).

В судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказав про те, що 28.06.2015 року він перебував вдома у стані алкогольного спяніння і після обіду до нього додому прийшов громадянин ОСОБА_3, який попросив його допомогти витягнути з багнюки його автомобіль «Волга», на якому той зїхав у поле ячменя і застряв. Коли ОСОБА_1 прийшов до автомобіля на поле ячменя, яке розташоване в с. Мостовівщина Великобагачанського району, то побачив вищевказаний автомобіль, який стояв на відстані близько 15 м від автодороги, направлений передом в сторону будинків, автомобіль був у багнюці і сам не міг рухатися. Спочатку він допомагав штовхати даний автомобіль разом з матірю ОСОБА_3, потім ОСОБА_3 попросив його сісти за кермо і рулювати, а ОСОБА_3 з матірю продовжували штовхати ззаду даний транспортний засіб. В цей час до автомобіля підїхати дільничні інспектори міліції, які потім викликали працівників ДАІ. ОСОБА_1 вказував, що даний автомобіль самостійно не рухався, його позаду спочатку штовхав він, а потім, коли він на прохання ОСОБА_3 сів за кермо і намагався рулювати, його штовхали вперед-назад ОСОБА_3 з матірю, однак так і не виштовхали автомобіль з багнюки. ОСОБА_4 не заперечує того, що в цей день вдома вживав спиртне, зазначає, що самостійно не керував автомобілем і сів за кермо на прохання ОСОБА_3, щоб допомогти виштовхати його автомобіль з багнюки. Зазначив про те, що він не отримував права керування транспортними засобами, їздити на автомобілі не вміє, не працює в даний час за станом здоровя, крутив кермо та застосовував газування автомобіля за вказівками ОСОБА_3, однак автомобіль застряг у багнюці в полі і сам рух не здійснював.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків працівники Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області дільничні інспектори міліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказали про те, що вони в складі оперативної групи їхали в с. Мостовівщина Великобагачанського району на виклик про те, що гр-н ОСОБА_3 на своєму автомобілі пошкодив паркан біля церкви і поїхав з місця події. Їдучи по автодорозі вони побачили, що на зїзді на польову дорогу, де була багнюка на полі ячменя стоїть автомобіль ОСОБА_3 ГАЗ-2401 д.н.з. НОМЕР_2, і цей автомобіль штовхають ОСОБА_3 з матірю, автомобіль рухався вперед-назад, водій, що був за кермом, газував, самостійно автомобіль не рухався, бо колеса були в багнюці, виїхати з багнюки та випхати автомобіль з поля ячменя не вдалося. Підійшовши до даних громадян було виявлено, що ОСОБА_1 знаходиться за кермом в стані алкогольного спяніння, від нього було чути запах алкоголю і він мав не стійку ходу, в ході опитування говорив, що за кермо його попросив сісти ОСОБА_3, щоб допомогти виїхати та випхати машину з багнюки, яка там застрягла. Про виявлене було повідомлено працівників Великобагачанського відділення ДАІ, які прибули на місце, опитували присутніх про те, хто керував автомобілем та за яких обставин.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор ВДАІ з обслуговування Великобагачанського району ОСОБА_7 вказав про те, що 28.06.2015 року йому зателефонував черговий Великобагачанського РВ та дільничний інспектор міліції ОСОБА_5 і повідомили, що затримали водія, який керував автомобілем, будучи в стані алкогольного спяніння і даний автомобіль підозрюється у вчиненні ДТП. Коли він приїхав до місця, де знаходився автомобіль ГАЗ 2401 д.н.з 13597 КЕ, то побачив, що біля цього автомобіля знаходиться ОСОБА_3, його мати (як він зрозумів) та працівники Великобагачанського РВ УМВС України дільничні інспектори міліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Вищевказаний автомобіль мав пошкодження. Дільничні інспектори йому повідомили, що вони, будучи в складі слідчо-оперативної групи їхали в с. Мостовівщина Великобагачанського району на виклик (там було пошкоджено паркан біля церкви), а по дорозі зупинилися, бо побачили на зїзді у поле ячменя даний автомобіль. З їх слів, за кермом автомобіля перебував гр. ОСОБА_1, який намагався керувати автомобілем, гр. ОСОБА_3 разом зі своєю матірю штовхали даний автомобіль. При цьому, у спілкуванні зі ОСОБА_1 він не заперечував, що вживав спиртні напої, а коли вони його додатково опитували, то і тоді він даного факту не заперечував, говорив, що його за кермо попросив сісти ОСОБА_3, а останній з матірю штовхали автомобіль. На ОСОБА_1 також було складено протокол за ч.2 ст.126 КУпАП, направлено постанову на його адресу 02.07.2015 року, також на нього був складений адміністративний протокол щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП. Вказав, що на час його приїзду і зясування обставин справи, вищевказаний автомобіль знаходився у багнюці на полі ячменя, виїхати даний автомобіль самостійно не міг.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 28.06.2015 року, відібраних дільничним інспектором міліції ОСОБА_5 вбачається, що до ОСОБА_1, який знаходився вдома 28.06.2015 року в стані спяніння, прийшов ОСОБА_3, його односелець і попросив допомогти витягнути з багнюки на полі ячменю автомобіль ОСОБА_3, пояснивши, що він зїхав туди і там застряв. ОСОБА_4 згодився на це прохання і прийшов на поле ячменю, де знаходився автомобіль «Волга» ОСОБА_3 Спочатку він почав штовхати даний автомобіль ззаду, а ОСОБА_3 сидів за кермом і газував, однак потім ОСОБА_3 попросив його сісти за кермо і газувати, а він з матірю штовхали позаду даний автомобіль вперед-назад, однак він слабо рухався. В цей час до них підїхали працівники міліції і сказали йому, щоб він встав із-за керма, що він і зробив (а.с.4). Аналогічне вбачається і з рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_5 від 28.06.2015 року (а.с.5).

Зі схеми місця розташування транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1, який знаходиться у володінні ОСОБА_3, що складена особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що вищевказаний автомобіль 28.06.2015 року знаходився застряглим у багнюці в полі ячменю на відстані близько 15 м від проїжджої автодороги, на відстані близько 5 м від краю польової дороги, автомобіль передом розвернутий не в напрямку головної автодороги (а.с.41).

Згідно Академічного тлумачного словника (1970-1980) одним із варіантів тлумачення слова «керувати» є «користуючись кермом та іншими пристроями, спрямовувати рух, хід, роботу чого-небудь».

Виходячи з приписів ст.254 КУпАП початок ініціювання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка виражається у формі складення щодо особи відповідного протоколу, повинен ґрунтуватися на наявних на час складання протоколу доказах, які підлягають перевірці в ході судового розгляду справи в ході процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Другим реченням цієї статті визначено засоби, якими встановлюються ці дані, що можуть бути доказами по справі (ст.251 КУпАП).

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають зясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Отже, сукупність даних, що містяться в матеріалах адміністративної справи та доказів, які наведені у даній постанові, виходячи з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, положень ст.ст.251,252 та 280 КУпАП та змісту поняття «керування транспортним засобом» суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 формально вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Однак, оцінюючи обєкт та суспільну небезпеку даного адміністративного правопорушення при встановлених конкретних обставинах саме цієї адміністративної справи суд приходить до висновку про наявність у вищевказаних діях ОСОБА_1 малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м'якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосується з метою виховання особи, яка вчинили адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом України №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У контексті меж та суті юридичної відповідальності особи суд зазначає, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що 28.06.2015 року ОСОБА_1, будучи в стані алкогольного спяніння (чого не заперечує) опинився за кермом автомобіля ГАЗ 2401, д.н.з 13597 КЕ на прохання його володільця ОСОБА_3, який попрохав ОСОБА_1 прийти з дому і допомогти випхати з багнюки вищевказаний автомобіль, даний транспортний засіб знаходився в багнюці на полі ячменю у певній віддаленості від проїжджої частини дороги і не міг самостійно рухатися, оскільки на час прибуття працівників Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області дільничних інспекторів міліції ОСОБА_6 та ОСОБА_5 цей автомобіль знаходився в багнюці на цьому полі і його штовхали сам ОСОБА_3 та його мати, за кермом перебував ОСОБА_1, при цьому, штовхання цього автомобіля здійснювалося не в сторону автодороги, а в протилежну сторону, куди веде польова дорога, транспортний засіб, який застряг у багнюці за допомогою штовхання пересунувся на декілька метрів, однак самостійно не міг рухатися, оскільки на час прибуття як вказаних дільничних інспекторів міліції, так і пізніше працівників ВДАІ Великобагачанського району (які прибули по виклику дільничних інспекторів міліції), даний автомобіль знаходився на місці у багнюці і самостійно не міг виїхати з поля ячменю, сам протокол про адміністративне правопорушення складався зі слів як вищевказаних працівників Великобагачанського РВ (дільничних інспекторів міліції), так і з пояснень ОСОБА_1, який на місці пояснював про те, що його попросив сісти за кермо автомобіля саме ОСОБА_3

Отже, з урахуванням цих обставин керування транспортним засобом ОСОБА_1 та умов, за яких транспортний засіб по своїй суті не рухався самостійно через те, що здійснювалося його штовхання ззаду ОСОБА_3 та його матірю по причині його застрягання у багнюці на полі ячменю (зїхав в дане місце в поле ОСОБА_3П.), з урахуванням даних про особу ОСОБА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, не працює в даний час за станом здоровя, проживає разом з пристарілою матірю ІНФОРМАЦІЯ_2, на нього в сільській раді відсутні компрометуючі матеріали та відомості, в своїй сукупності, виходячи зі змісту ч.2 ст.61 Конституції України та наведених вище рішень ЄСПЛ щодо пропорційності відповідальності особи за вчинене конкретне правопорушення, суд приходить до висновку, що дії, які вчинені ОСОБА_1 за наведених вище конкретних обставин події 28.06.2015 року не можуть не свідчити про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, що в даній конкретній ситуації, виходячи з встановлених обставин саме цієї адміністративної справи, буде справедливим і співмірним по відношенню до обєкту посягання (об'єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) та відповідатиме межі індивідуальної відповідальності конкретної особи з урахуванням пропорційності відповідальності вчиненому проступку.

При розгляді даної адміністративної справи вбачається, що органом внутрішніх справ до суду для допиту в якості свідка не було забезпечено явку ОСОБА_3, оскільки його свідчення мали значення для правильного зясування обставин справи. Також, при проведенні перевірки за фактом керування ОСОБА_1 транспортним засобом ОСОБА_3 28.06.2015 року за обставин, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення посадовими особами як Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області, так і ВДАІ з обслуговування Великобагачанського району не відбиралися пояснення як від ОСОБА_3 (володільця транспортного засобу автомобіля ГАЗ 2401 д.н.з 13597 КЕ), так і від його матері, які були присутні на місці на час приїзду працівників міліції і здійснювали штовхання даного автомобіля на полі ячменю (вбачається з показань свідка ОСОБА_6В.). Крім цього, даний свідок вказав суду про те, що він бачив, як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3 були з явними ознаками алкогольного спяніння, з письмового пояснення ОСОБА_1 від 28.06.2015 року та рапорту дільничного інспектора міліції ОСОБА_5 вбачається, що за кермо вищевказаного автомобіля ОСОБА_1 попросив сісти ОСОБА_3, який сам разом з матірю штовхали автомобіль. При цьому, ініціювавши процедуру притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 28.06.2015 року за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, при посиланнях останнього на те, що він сів за кермо в стані спяніння на прохання ОСОБА_3, щоб допомогти випхати з багнюки даний автомобіль, працівниками ОВС не перевірялось про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (щодо передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані спяніння); по суті, до юридичної відповідальності ініційовано притягнення лише гр-на ОСОБА_1

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, виходячи з сукупності вище наведених мотивів, обґрунтувань та підстав, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, в порядку ст. 22 КУпАП, і необхідно обмежитись усним зауваженням.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9,22,23,33,ч.1ст.130, ст.ст. 248,249,280,283,284,289,290 КУпАП, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», -

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП в порядку ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Полтавської області через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя