АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
17.09.2015 року м. Київ
№ 33/796/1081/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора прокуратури Печерського району міста Києва на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українки, громадянки України, звищою освітою, одруженої, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, складеним відносно ОСОБА_2, вона в період із 13.06.2013 по 27.06.2014 року обіймала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, а відтак згідно з положеннями ст. 25 Закону України «Про державну службу» будучи державним службовцем 7 категорії, відповідно до підпункту «а» пункту 1 першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» була суб'єктом відповідальність за корупційне правопорушення (ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»).

Так, ОСОБА_2 27.06.2014 року, відповідно до наказу Начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві №276-о від 27.06.2014 була звільнена з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи, доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно з абзацем 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єкти декларування (особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, які зобов'язані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру), які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Однак ОСОБА_2, всупереч вимогам абзацу 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протилії корупції» до 1 квітня 2015 року декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік за своїм останнім місцем роботи (служби), а саме до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не подала.

ОСОБА_2 під розпис була попереджена про вимоги абзацу 2 частини 1 статті 12 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції".

ОСОБА_2, у період із 13.06.2013 по 27.06.2014 займала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у період м. Києіві, будучи достовірно обізнаною із вимогами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», який діяв на момент перебування на посаді в частині обов'язку суб'єктів декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними Законом України "Про, засади запобігання та протидії корупції ", до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві вищевказану декларацію не подала, чим порушила вимоги встановлені абзацом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», та вчинила адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного корупційного діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При цьому ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та їй оголошене усне зауваження, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення корупційного діяння, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрито.

28 серпня 2015 року на вказану постанову першим заступником прокурора прокуратури Печерського району м. Києва Авдєєнко О. подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року постановивши нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який передбачений санкцією статті.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Ст. 29 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (із змінами та доповненнями) передбачено, що нагляд за додержанням законів у сфері запобігання і протидії корупції здійснюється Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами.

Відповідно до ст. 250 КУпАП, яка передбачає повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення, прокурор має право, серед іншого, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення.

При цьому постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена прокурором згідно з ч. 1 ст. 287 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП), у випадках, передбачених частиною 5 ст. 7 цього Кодексу.

Однак, частиною 5 ст. 7 КУпАП (в редакції із змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП) регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП (в редакції зі змінами від 14 жовтня 2014 року № 1697-УП ) постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена лише особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга прокурора не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог ч. 5 ст. 7 КУпАП, апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора прокуратури Печерського району міста Києва на постанову судді Перського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП повернути.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва СтрижкоС.І.