Справа № 465/3862/15-п Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М..
Провадження № 33/783/401/15 Доповідач: Пайонкевич Т. Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року апеляційний суд Львівської області у складі судді апеляційного суду Пайонкевича Т.Т., за участю потерпілої ОСОБА_1, правопорушника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід Держави судовий збір, у розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 36,54 грн. Вилучене посвідчення водія повернуто ОСОБА_2

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 05.06.2015 року о 18.30 год. у м. Львові по вул. Городоцькій, 163, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_3 при перелаштуванні напрямку руху, не врахував дорожньої обстановки, не переконався, що такий маневр буде безпечним для інших учасників дороднього руху, не надав переваги у русі транспортному засобу, який рухався у попутному напрямку на смузі автодороги, на яку ОСОБА_2 здійснював перелаштування, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.

На вказану постанову судді ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить її скасувати та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно надає перевагу доказам наданим ОСОБА_1 і безпідставно не приймає до уваги докази надані ОСОБА_2 Стверджує, що саме ОСОБА_1 порушила ПДР внаслідок чого відбулось зіткнення.

Заслухавши доповідача, правопорушника, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення потерпілої яка вважає постанову суду першої інстанції законною, а апеляційну скаргу безпідставною, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини у справі та вирішити питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, та інші питання, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП.

При цьому суд підставно вважав, що вина правопорушника стверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, поясненнями потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2015 року ОСОБА_2 05.06.2015 року о 08.30 год. у м. Львові по вул. Городоцькій, 163, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_3 при перелаштуванні напрямку руху, не врахував дорожньої обстановки, не переконався, що такий маневр буде безпечним для інших учасників дороднього руху, не надав переваги у русі транспортному засобу, який рухався у попутному напрямку на смузі автодороги, на яку ОСОБА_2 здійснював перелаштування, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.

Інспектор ДАІ ОСОБА_3 у суді першої інстанції пояснив, що прибувши на місце ДТП, здійснив усі необхідні заходи, для визначення винуватця події, зокрема провів відповідні заміри розташування та дистанції автомобілів учасників ДТП відносно один одного, в результаті проведення яких дійшов беззаперечного висновку про винуватість у настанні вказаної ДТП водія автомобіля марки «ЗАЗ ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_3. Підстав для сумніву у об'єктивності і достовірності пояснень інспектора ДАІ ОСОБА_3 у суду першої інстанції не було і немає у суду апеляційної інстанції.

Потерпіла ОСОБА_1 у суді першої інстанції пояснила, що ДТП, що мало місце 05.06.2015 р. у м. Львові з участю її автомобіля та автомобіля правопорушника ОСОБА_2 відбулась виключно із вини останнього, оскільки вона, рухаючись по вулиці Городоцькій у м. Львові, у лівій крайній смузі руху, у напрямку центральної частини міста дотримувалась усіх правил дорожнього руху. Водій транспортного засобу марки «ЗАЗ Деу» (номерний знак НОМЕР_3), їдучи у попутному напрямку та перелаштовуючись з правого ряду у крайній лівий ряд не впевнився у безпеці свого маневру, не дотримався безпечної дистанції і не пропустив її автомобіль, внаслідок чого здійснив зіткнення із таким, що призвело до пошкодження правого крила, правої передньої дверки, бампера з правої сторони та правого дзеркала її автомобіля. Під час перелаштування, водій повинен був надати перевагу у русі її транспортному засобу, як такому, що рухається в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перелаштуватися. Вважає, що твердження правопорушника про відсутність дорожньої розмітки на ділянці дороги, на якій відбулася ДТП не виключає його вини у вчиненому, оскільки відповідно до вимог ПДР України, він мав переконатися в безпеці свого маневру, що було ним проігноровано. Твердження правопорушника про факт вмикання нею сигналу лівого повороту є надуманим та не відповідає дійсності. Твердження правопорушника про те, що автомобіль потерпілої рухався зі швидкістю більшою ніж його автомобіль не заслуговують на увагу, оскільки таке є лише припущенням , яке нічим не підтверджено, а причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є порушення правопорушником ОСОБА_2 правил ПДР України, яке виразилось у неналежному перелаштуванні напрямку руху. Також необґрунтованими є доводи ОСОБА_2 про те, що спричинені механічні пошкодження зокрема деформація та складання дзеркала утворились внаслідок дії сили яка була прикладена спереду назад по вісі автомобіля, оскільки у такому випадку її автомобіль мав би рухатись у зворотньому напрямку, або по смузі зустрічного руху, що само собою виключається з технічної точки зору. Також, звертає увагу на те, що свою вину у вчиненні ДТП ОСОБА_2 фактично визнав, оскільки ним власними готівковими коштами у день дорожньо-транспортної пригоди було частково проведено оплату вартості ремонтно-відновлювальних робіт її автомобіля, що підтверджується розпискою про отримання нею таких коштів долученою до матеріалів справи.

Посилання правопорушника у своїй апеляційній скарзі на те, що винуватцем вищезгаданої ДТП є ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції оцінює критично та вважає, що таке твердження не підтверджене жодними допустимими доказами.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Враховуючи все вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого і об'єктивного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КпАП України, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Доводи апеляційної скарги жодним чином цих висновків не спростовують.

Відтак підстав для скасування даного рішення суду не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2015 року якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Т. Пайонкевич