П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2015 року м. Київ
Апеляційний суд міста Києва у складі головуючого-судді судової палати з розгляду кримінальних справ Присяжнюка О.Б. за участю ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

в с т а н о в и в :

цією постановою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_2 22 лютого 2015 року о 22 год. 00 хв. керуючи автомобілем GMC, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Драгоманова, 8/а, під час руху заднім ходом не впевнився, що це буде безпечно, здійснив наїзд на припаркований автомобіль Мітсубісі, д.н.з.НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_4, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що постанова суду була винесена з порушенням вимог чинного законодавства, без дослідження належним чином зібраних по справі доказів, оскільки, на думку ОСОБА_2, в матеріалах адміністративної справи відсутні дані на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Що стосується тих доказів, які суд першої інстанції зазначив в прийнятому рішенні, а саме протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення учасників та свідків ДТП, схема дорожньо-транспортної пригоди, то апелянт зазначає наступне. Так, протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом по справі, оскільки складений посадовою особою ДАІ, яка не була присутня під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Пояснення учасників та свідків не відповідають дійсним обставинам події та різняться між собою. Схема ДТП була складена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, а тому не може бути визнана допустимим доказом по справі.

Також, в поданій апеляційні скарзі ОСОБА_2 просить поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали подані клопотання про поновлення пропущеного строку та апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши доводи клопотання і апеляційної скарги, вважаю, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ст.. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_2 в межа встановленого ст. 294 КУпАП десятиденного строку було подано заяву про оскарження постанови суду першої інстанції, яка фактично за змістом є апеляційною скаргою. Однак вона була повернута ОСОБА_2 для усунення недоліків.

Таким чином, суд вважає доводи клопотання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції обґрунтованими, в зв'язку з чим пропущений строк підлягає поновленню.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу необґрунтованості висновків суду про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом тим, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Згідно ст.. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зазначив, що вина останнього повністю доводиться зібраними по справі доказами.

З такими висновками суду погодитися не можна. Так, дані, які зафіксовані в схемі дорожньо-транспортної пригоди та протоколі про адміністративне правопорушення носять імовірний характер, оскільки і протокол, і схема були складені через тривалий проміжок після ДПТ та безпосередньо не відображають саму подію.

Що стосується інших доказів по справі, зокрема пояснень ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5, то вони також прямо не вказують на винуватість ОСОБА_2 у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Так, з пояснення ОСОБА_6 вбачається, що 22 лютого 2015 року він не був безпосереднім учасником подій, а дізнався про пошкодження свого автомобіля від дружини ОСОБА_5 Повернувшись з роботи 23 лютого 2015 року, оглянувши автомобіль останній повідомив про ДТП в міліцію.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_5 22 лютого 2015 року, приблизно о 22 год. 00 хв. вона почула, як спрацювала сигналізація на брилку від автомобіля. Після чого вийшла на балкон, щоб подивитися, що трапилось. Оскілки на вулиці було досить темно, вона помітила лише кілька автомобілів, які рухалися на проїжджій частині біля будинку. Наступного дня, коли вона вийшла на вулицю та оглянула автомобіль, то помітила, що пошкоджена задня права фара і задній бампер автомобіля. Також, свідок виявила на лобовому склі аркуш паперу, на якому було зазначено, що їх автомобіль було пошкоджено зеленим джипом з державним номерним знаком НОМЕР_2 З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що вона також не була безпосереднім очевидцем події.

Крім того, пояснення ОСОБА_4 та свідка містять суттєві протиріччя. Зокрема в своїх пояснення свідок зазначила, що вона не бачила хто саме здійснив зіткнення з їх автомобілем, а дізналася про це з записки, яку невідомий залишив на лобовому склі їх автомобіля. В той час, як ОСОБА_4 в своїх письмових поясненнях зазначив, що дружина йому повідомила, що помітила з балкону, що впритул до їх автомобіля стояв автомобіль з державними номерами НОМЕР_2

Що стосується аркуша паперу, на якому зазначені дані про автомобіль, який нібито вчинив зіткнення, то він, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, не є доказом по справі.

З наведеного вище слідує, що жодний з зібраних доказів по справі прямо не вказує, що саме ОСОБА_2 здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_4

Зі змісту статті 62 Конституції України випливає, що вина особи має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В зв'язку з цим, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, а також враховуючи положення статті 62 Конституції України вважаю, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року, якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Присяжнюк О.Б.