Категорія:ч.1 ст.172-6 КУпАП Доповідач: Оксентюк В. Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю скаржника - ОСОБА_2,

прокурора - Сасюка Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець смт.Олика Ківерцівського району Волинської області, житель АДРЕСА_1, одружений, пенсіонер,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він будучи, відповідно до підпункту «д» пункту 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, порушив вимоги ч. 1 ст. 12 цього Закону, а саме, не своєчасно подав за установленою формою декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що постанова суду щодо нього прийнята з порушенням матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки він був звільнений 12 серпня 2014 року, тому подавши декларацію 17 липня 2015 року, тобто протягом одного року з моменту звільнення, не порушив вимог абзацу 2 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Також вважає, що до нього не можуть бути застосовані вимоги Закону України «Про запобігання корупції», який набрав чинності 26.10.2014 року, оскільки він був звільнений до цієї дати.

Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 свої вимоги змінив, не заперечив своєї винуватості за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП але вказав, що суд першої інстанції застосував щодо нього стягнення, якого на час вчинення правопорушення в законі не було. Просить постанову змінити, накласти на ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стягнення у виді штрафу в сумі 170 гривень.

Заслухавши ОСОБА_2, який свою апеляційну скаргу з доповненнями підтримав, прокурора, який апеляцію визнав, просив постанову суду у частині накладення адміністративного стягнення змінити, та накласти на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 з поданими змінами підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єкти декларування, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, для суб'єктів декларування законом прямо визначено дату подання декларації за минулий рік до 1 квітня наступного року в тому числі і щодо осіб, які звільняються з державної служби.

За неподання або несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру статтею 172-6 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.

Відповідно до зазначеного вище Закону державні службовці, ким є і ОСОБА_2, є суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника Державної інспекції сільського господарства у Волинській області №140-к від 18.07.2012 року призначений на посаду головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства у Волинській області.

На підставі наказу начальника Державної інспекції сільського господарства у Волинській області №282/09-10 від 12.08.2014 року, ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства у Волинській області за згодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 19.03.2015 року (а.с.29-31) ОСОБА_2 був повідомлений про необхідність подання до 01.04.2015 року до сектору кадрового забезпечення Інспекції декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, також цим листом ОСОБА_2 було повідомлено і про відповідальність за порушення вимог фінансового контролю.

Тобто, будучи відповідно до пункту «в» ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення та будучи додатково обізнаним з вимогами, передбаченими ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_2 подав декларацію за 2014 рік до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області лише 17.07.2015 року (а.с.11-15), чим порушив встановлений законом строк.

Тому дії ОСОБА_2, які виразились у несвоєчасному поданні декларації за 2014 рік суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що декларація ним була подана вчасно, тобто в межах річного строку після звільнення, до уваги судом не приймаються, оскільки для суб'єктів декларування законом прямо визначено дату подання декларації за минулий рік до 1 квітня наступного року в тому числі і щодо осіб, які звільняються з державної служби.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта в апеляційній скарзі і в тій частині, що до нього не можуть бути застосовані вимоги Закону України «Про запобігання корупції», який набрав чинності 26.10.2014 року, оскільки згідно з підпунктом 1 пункту 4 перехідних положень до Закону України «Про запобігання корупції» Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», із змінами, внесеними Законом України від 12 серпня 2014 року, втратив чинність, крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим, доводи апелянта про неправильне визначення судом першої інстанції йому за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стягнення є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє на час вчинення правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що інкриміноване ОСОБА_2 правопорушення він вчинив 02.04.2015 року. На час вчинення правопорушення санкція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачала стягнення від десяти до двадцяти п'яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_2 стягнення у виді 50 (п'ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, чим вийшов за межі санкції статті.

Тому постанова суду першої інстанції у частині призначеного стягнення підлягає до зміни.

При визначенні розміру стягнення враховується, що ОСОБА_2 правопорушення вчинив вперше, вину визнав і щиро розкаявся, є пенсіонером і крім пенсії інших доходів немає.

З наведених мотивів призначає йому мінімальне стягнення визначене у ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2015 року щодо ОСОБА_2 в частині призначеного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП стягнення у виді 10 (десяти) неоподаткований мінімумів доходів громадян, що становить 170 ( сто сімдесят) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області В.Н. Оксентюк