АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа №33/796/673/2015 Постанова винесена суддею Ул»яновською О.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Кепкал Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 та про закриття провадження щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

В С Т А Н О В И В:

постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в її діях складу зазначеного правопорушення та провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Судом встановлено, що 13.06.2014 року о 18 год. 25 хв. ОСОБА_3, рухаючись по автодорозі Київ Чоп 19 км, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив рух по узбіччю, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 1.10, 12.1 ПДР України.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить постанову суду скасувати, визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова суду першої інстанції винесена без повного та всебічного встановлення всіх обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв'язку з чим вона є незаконною, необґрунтованою, викладені в ній висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом на думку апелянта було надано перевагу суперечливим доказам стосовно невинуватості ОСОБА_4 та не зазначено чому не були враховані інші докази, наявні у матеріалах справи та його пояснення.

Звертає увагу на те, що постанова не містить опису обставин адміністративного правопорушення, установлених судом, а має лише посилання на обставини, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення та у висновку експерта.

Зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2014 р. АВ2 №455643 саме ОСОБА_4 допущено порушення п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху.

При цьому апелянт зазначає, що вказані норми не позбавляють первинного обов'язку водія транспортного засобу дотримуватись та виконувати вимоги ПДР, зокрема п.п. «г» п. 10.7, відповідно до якого забороняється здійснювати розворот за видимості дороги менше 100 м. хоча б в одному напрямку. А тому, навіть якщо один із автомобілів щільного потоку зустрічного напрямку зупинивсь і «посвітив» їй фарами (ар. с. 15, 17), з водія не знімається обов'язок належним чином виконувати усі правила, і на думку апелянта, саме цей водій повинен нести відповідальність у разі їх порушення.

Судом першої інстанції також на думку апелянта не взято до уваги пояснення інспектора ДАІ Яхимовича В.Б., з яких вбачається наявність вини ОСОБА_4 у скоєнні ДТП.

ОСОБА_3 вказує, що КНДІСЕ була проведена інша експертиза, ніж та, що призначена постановою суду. Також, суд першої інстанції не дослідив обставин щодо підвиду експертизи, проведеної експертною установою, не надав належної оцінки листу від 16 жовтня 2014 року з вихідним номером №45558 КНДІСЕ на адресу суду з повідомленням судового експерта ОСОБА_7 про неможливість надання висновку №10904/10905/14-52 (ар.с.86), не надав належної оцінки невідповідності експертного висновку матеріалам справи, а саме протоколам та схемі місця ДТП, складеними працівниками ДАІ, не задовольнив клопотання щодо виклику експертів, що готували даний висновок.

Вважає, що докази щодо експертного висновку є суперечливі, містять відомості, які викликають сумніви в їх правдивості та обґрунтованості, тим більше що експерти вийшли за розгляду наданих протоколів про адміністративні правопорушення та фактично зазначили у своєму висновку інший механізм утворення дорожньо-транспортної пригоди та інші пункти правил дорожнього руху.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що він рухався у щільному потоці транспортних засобів зі швидкістю близько 40км/год. і мав намір здійснити вимушену зупинку, у зв'язку з чим розпочав з'їзд на узбіччя праворуч на «острівець безпеки».

В постанові суду першої інстанції не надано належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2014 серії АВ2№455643, висновку за результатами розгляду матеріалів ЄО 24848 та рапорту на ім'я ТВО начальника РУГУ МВС України у місті Києві підполковнику міліції Шлапаку І.П. від 13.06.2014р., в яких, старшим лейтенантом міліції Оверчуком В.Г. та старшим лейтенантом міліції ЯхимовичемВ.Б., встановлено факт скоєння ОСОБА_4 адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, суддею суду першої інстанції під час розгляду справи не надано належну оцінку обставинам справи, прийнято рішення без всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, не враховано порушення, які були допущені експертною установою та залишено поза увагою пояснення ОСОБА_3..

Заслухавши доповідь судді; пояснення ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_10, які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати постанову суду вцілому, прийняти нову, якою визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; пояснення ОСОБА_4, та її захисника ОСОБА_11, які вважали постанову суду законною та обґрунтованою, а тому просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; заслухавши пояснення експертів ОСОБА_12, ОСОБА_13; дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляції, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що всупереч доводам апеляційної скарги, суддя, діючи, відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно, об'єктивно дослідив обставини вчинення правопорушень і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні п. 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України. Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам подій та підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, вина ОСОБА_3 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АВ2 №455642 від 03.07.2014 року, протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 13.06.2014 р., схемою місця дорожньо - транспортної пригоди, висновком судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи від 26.02.2015 року №№ 14392/14393/14-52 та поясненнями в суді апеляційної інстанції експертів, а також поясненнями ОСОБА_4 та частково поясненнями самого ОСОБА_3

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що 13.06.2014 р. близько 18 год. вона виїхала з с. Білогородки на Житомирську трасу, і перестроїлась в ліву смугу руху для розвороту у бік Житомира. В місці, передбаченому для розвороту зупинилась в лівій смузі, і стала чекати можливості здійснити розворот. Враховуючи, що рух в напрямку Житомира в цей час був дуже щільним, адже це була п'ятниця, ОСОБА_4 з ввімкненим лівім поворотом простояла приблизно хвилин 10. Потім у лівій смузі зустрічного руху зупинився автомобіль бежевого кольору, а за ним почали зупинятись інші автомобілі, і в правій смузі зустрічного руху зупинився автомобіль синього кольору, даючи можливість ОСОБА_4 здійснити розворот, однак, вона продовжувала стояти. І лише після того, як автомобіль бежевого кольору, що стояв в лівій смузі зустрічного руху «посвітив» фарами, даючи зрозуміти, що пропускає, ОСОБА_4 розпочала рух. Проїхавши ліву смугу зустрічного руху, не дивлячись на те, що в правій смузі руху автомобілі продовжували стояти, ОСОБА_4, призупинилась, впевнилась, в безпеці свого руху і продовжила його. Весь цей час швидкість автомобіля складала не більше 5 км/год. Під'їжджаючи до кінця проїжджої частини, ОСОБА_4 знову впевнилась у безпеці свого руху, адже в полі зору на узбіччі автомобілів не було, і тому вона продовжила рух у карман для розвороту. Проте, виїхавши в карман розвороту на рівні узбіччя, тобто орієнтовно 1,5 - 2 метри, вона відчула удар в районі переднього правого колеса її автомобіля, і в цей час побачила автомобіль « Ауді». ОСОБА_4 почала гальмувати, разом з тим, від отриманого удару, автомобіль ОСОБА_4 розвернуло на 270 *, і лише після цього вона зупинила своє авто та побачила де зупинивсь автомобіль «Ауді» під керуванням, як було згодом встановлено ОСОБА_3

Згідно пояснень ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, які він неодноразово змінював та доповнював, вбачається, що у встановлений матеріалами справи день та час він рухався з Києва в напрямку Житомира в лівій смузі руху з допустимою швидкістю 40 - 50 км/год. Рух в цьому напрямку був дуже щільним. В зв'язку з тим, що у нього виникла необхідність у зупинці, він перестроївся в праву смугу руху з наміром в подальшому здійснити зупинку в кармані для розвороту. В даній смузі руху перед автомобілем ОСОБА_3 рухався вантажний автомобіль, за яким він і продовжував рух. Наблизившись метрів 20 до початку карману для розвороту, ОСОБА_3 частково виїхавши на узбіччя, що на його думку не заборонено правилами дорожнього руху, розпочав паралельний рух з вантажним автомобілем, і доїхавши до початку карману для розвороту, почав здійснювати правий поворот, тобто заїжджати в карман. Проте, в цей час побачив екстренне гальмування вантажного автомобіля, що рухався в правій смузі руху, і відчув сильний удар в ліву передню частину свого автомобіля, від чого спрацювали подушки безпеки, а після цього відчув удар у заднє ліве крило свого автомобіля. Від отриманих ударів автомобіль розвернуло, і лише після цього ОСОБА_3 зупинив автомобіль.

З висновку судової автотехнічної і транспортно - трасологічної експертизи, який в суді апеляційної інстанції підтвердили експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13, вбачається, що первинно контактували права передня кутова частина автомобіля Daewoo Lanos і ліва передня кутова частина автомобіля Audi, поздовжні вісі транспортних засобів знаходились під кутом, близьким до 90 *. На момент первинного контакту передня частина автомобіля Daewoo Lanos знаходилась за межами проїзної частини перед початком слідів коліс, зафіксованих на проїздній частині. Автомобіль Audi, повністю знаходився за межами проїзної частини. Місце зіткнення автомобілів знаходилось перед початком слідів коліс автомобіля Daewoo Lanos в місці для розвороту.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції експерти ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в даній дорожній ситуації, перевагу на рух мав водій автомобіля Daewoo Lanos, котра рухалась по проїзній частині, та у призначеному для цього місці виконувала розворот, а водій автомобіля Audi переваги на рух не мав, оскільки безпосередньо перед зіткненням рухався, всупереч вимогам ПДР по узбіччю. Експерти пояснили, що в даній дорожній обстановці рух автомобіля Audi по узбіччю не відповідав вимогам п. 1.10, 1.5 та 2.3д) ПДР України, але враховуючи, що п. 1.10 містить лише терміни, то з точки зору експертів є неправильним давати оцінку дій водія відносно даного пункту. Тому рух автомобіля Audi перед зіткненням по узбіччю експерти розцінили як «небезпека для руху», і тому у висновку зазначили, що в даній дорожній обстановці рух автомобіля Audi по узбіччю не відповідав вимогам п.п. 1.5 та 2.3д), оскільки при цьому створювалась небезпека для руху водію Daewoo Lanos, який виконував розворот у виділеному для цього місці.

Оскільки вирішення питання про наявність порушення ПДР в діях конкретного водія та складання протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення винуватих до адміністративної відповідальності належить виключно до компетенції органів Державтоінспекції, а судові органи розглядають справи про адміністративне правопорушення лише в межах обставин та щодо порушень, зазначених у протоколі, при цьому висновок експерта є лише одним із доказів, які оцінюються в сукупності з іншими доказами, вважаю, що висновок судді про доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно останнього є обґрунтованим та відповідає матеріалам справи, адже саме рух водія ОСОБА_3 по узбіччю, не обрання ним безпечної швидкості руху та не врахування дорожньої обстановки знаходяться в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому саме постійних рух ОСОБА_3 по узбіччю до моменту ДТП спростовує пояснення ОСОБА_3 щодо планування вимушеної зупинки на «острівці безпеки» та правомірності в зв'язку з цим руху його автомобіля по узбіччю. Зупинка чи стоянка на «острівці безпеки» не передбачена правилами дорожнього руху, більш того, будь - яких обставин, визначених правилами дорожнього руху, які б вказували на необхідність вимушеної зупинки, ОСОБА_3 суду не навів.

Таким чином, висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є законним та обґрунтованим, а провадження вірно закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, всі вищенаведені докази вказують на правильність висновку судді про відсутність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження щодо неї, адже ОСОБА_4 перед початком руху та виконанням маневру розвороту впевнилась в тому, що це буде безпечно, при виконанні розвороту безперешкодно перетнула всі смуги руху зустрічного транспорту, заїхала в «карман для розвороту», маючи перевагу в русі, де на її смугу руху з узбіччя виїхав автомобіль Audi. Тому порушень ОСОБА_4 п.п. 10.1, 10.4 ПДР України не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та пояснення його захисника ОСОБА_10 про порушення ОСОБА_4 інших пунктів правил дорожнього руху України, зокрема п. 10.7 ПДР та ін. виходять за межі складеного відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення та не можуть розглядатись і оцінюватись суддею.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що КНДІСЕ була проведена інша експертиза, ніж та, що призначена постановою суду повністю спростовані показаннями в суді апеляційної інстанції експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що ними було надано висновок по питаннях, які були поставлені в постанові суду, і які стосувалися виключно транспортно - трасологічної та автотехічної експертизи, на проведенні яких вони і спеціалізуються. Експерти вважали, що, виходячи зі змісту запитань, котрі були поставлені перед експертами, в постанові суд допустився механічної помилки, зазначивши про проведення лише трасологічної, а не транспортно - трасологічної експертизи. Згідно пояснень експертів, будь - яких порушень методики проведення експертиз допущено не було, в тому числі й з приводу того, що вони не оглядали самі об»єкти, тобто автомобілі, а провели експертизу на підставі наданих сторонами фотознімків, про надання яких зазначалось в постанові суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги як доказ вини ОСОБА_4 в порушенні ПДР та не надано оцінки рапорту працівника міліції Яхимовича В.Б. також є безпідставними, оскільки статтею 251 КУпАП надано поняття доказів у справах про адміністративне правопорушення. До переліку цих доказів рапорт працівника міліції, який пишеться на ім»я керівника правоохоронного органу не є джерелом доказів, а лише підтверджує виконання працівником ДАІ своїх повноважень щодо перевірки отриманої від чергового по УДАІ інформації.

Висновок за результатами розгляду матеріалів ЄО № 28848 від 03.07.2014 року містить попередні дані щодо встановлених працівниками ДАІ обставин ДТП і не є беззаперечним доказом винуватості чи невинуватості як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4

При цьому, послідовність зазначення даних про автомобілі, що зіткнулися та їх водіїв як у рапорті ЯхимовичаВ.Б., так і у висновку за результатами розгляду матеріалів не є підтвердженням порушення першим із зазначених у цих документах водієм правил дорожнього руху, як на тому наголошував в апеляційній скарзі ОСОБА_3 та наголошувала в своїх поясненнях захисник ОСОБА_10

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді районного суду - без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в зв'язку з відсутністю в її діях складу зазначеного правопорушення та провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.І. Кепкал