Категория: ст. 130 ч.1 КпАП України Суддя І інстанції: Костромітіна О.О.
Доповідач: Топчій Т.В.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2015 року м. Маріуполь

Суддя Апеляційного суду Донецької області Топчій Т.В., розглянув апеляцію правопорушника на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КпАП України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 3400 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 03 серпня 2015 р. о 18:00 годині, ОСОБА_1 в м. Маріуполі по вул. Олімпійській, АЗС «Паралель», керував автомобілем ЗВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з рота, млява річ), від продуття алкотестеру Драгер та від проходження медичного огляду для визначення стану сп'яніння в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил Дорожнього Руху.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КК України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 3400 грн.

В своїй апеляції ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, зазначає, що пропустив строк на оскарження з поважної причини. В суді при розгляді адміністративної справи він присутнім не був, про розгляд справи не був повідомлений належним чином, оскільки повістки на його адресу направлені не були. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст 130 ч.1 КПАП України за обставин вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення визнає. Просить застосувати до ньогог адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що лише 01.09.2015 р. він дізнався про винесену постанову, яка була винесена без його участі, внаслідок чого він був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом права, а саме знайомитися з матеріалами справи, подавати докази та заперечення, користуватися юридичною допомогою адвоката. Також зазначає, що має на утриманні неповнолітню дитину та хворого батька, який є інвалідом 2 групи, грошей на виплату призначеного йому штрафу він не має, оскільки лікування батька потребує великих витрат. Просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки з врахуванням хвороби батька транспорт для нього є вкрай необхідним засобом пересування.

Заслухавши ОСОБА_1, який свою вину визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга правопорушника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зважаючи на обставини, наведені ОСОБА_1 в апеляції, вважаю, що він пропустив строк, передбачений ст. 294 ч.2 КпАП України на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин та вважаю можливим його поновити.

З матеріалів справи вбачається, що суддя правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, а саме ухилення особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп'яніння.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, не заперечується самим ОСОБА_1 під час апеляційного провадження. Враховуючи наведені обставини, доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляції стовного того, що судом при розгляді справи були порушені його права, передбачені ст. 268 КпАП України не можуть вплинути на постановлення іншого процесуального рішення по справі.

Виходячи з вимог ст. 33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення може бути накладено у межах визначених КпАП України та іншими законами України. При визначенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Вважаю, що апеляційні доводи ОСОБА_1. не містять обставин, які не були враховані судом при винесенні постанови та могли б вплинути на розмір адміністративного стягнення. Судом при визначенні розміру штрафу були взяті до уваги як ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини справи, так і особа правопорушника, його сімейний та майновий стан, та призначене адміністративне стягнення в виді штрафу в мінімальному розмірі. Призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення в виді адміністративного арешту апеляційний суд позбавлений можливості, оскільки це стягнення є більш суворим ніж штраф та становище винної особи погіршується.

Тому підстав для зміни адміністративного стягнення ОСОБА_1. по справі не вбачається.

За таких обставин, постанову суду першої інстанції вважаю законною, обґрунтованою та такою що не підлягає скасуванню або зміні.

Керуючись статтями 289, 293, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Орджонікідзевського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2015 р.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: