АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування строком на один рік, -

встановив:

постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 12 квітня 2015 року, приблизно о 03 годині 33 хвилини, керуючи транспортним засобом «ІЖ» д/н НОМЕР_1, рухався по вул. Короленко біля будинку №29 у м. Дніпропетровську у стані алкогольного сп'яніння, чим фактично припустився порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду змінити, обравши стягнення не пов'язане із позбавленням права керування.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що дійсно вжив незначну кількість спиртних напоїв, оскільки це був Великдень і день народження його матері. Крім цього, зазначив, що не мав наміру рухатися на транспортному засобу, а хотів його перемістити до постійного місця паркування.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину визнав та підтвердив факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, проте, не згоден із призначеним стягнення, вважає, що позбавлення права керування є надто суворе і призначене без урахування пом'якшуючих його відповідальність обставин.

Суд апеляційної інстанції, з'ясувавши думку учасника перегляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Викладені в постанові місцевого суду висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є законними і обґрунтованими, повністю узгодженими із наявними в матеріалах справи доказами, об'єктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає, і апелянтом не оскаржується.

При обранні виду та розміру призначеного стягнення суд має керуватися вимогами ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого громадянину права керування транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та запобігання вчинення ним у майбутньому нових правопорушень.

З аналізу постанови місцевого суду вбачається, що суддя дійшовши висновку про необхідність застосування саме позбавлення права керування, врахував характер вчиненого, суспільну небезпеку вчиненого.

Доводи апелянта щодо безпідставності обрання саме позбавлення права керування не знайшли своє підтвердження. Оскільки, призначення іншого виду стягнення, зокрема, штрафу, з урахуванням того, що особа офіційно ні де не працює і не має офіційних доходів, тому стягнення у вигляді штрафу може залишитися не виконаним, тому є достатні підстави вважати, що даний вид стягнення матиме низьку ефективність.

Отже, при наявності наведених обставин, саме обрання стягнення у вигляді позбавлення права керування виконає покладену на стягнення превентивну функцію і повністю відповідає вимогам ст. 23 КУпАП.

Жодних інших обставин, щодо зміни призначеного стягнення, особою не повідомлено і під час перегляду справи встановлено не було, а тому оцінивши у сукупності приведенні обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що призначення будь-якого іншого стягнення у повній мірі не буде сприяти вихованню особи, а також не запобігатиме у майбутньому вчиненню ним нових правопорушень.

При розгляді справи місцевим судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, обравши справедливе та достатнє стягнення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області І.К.Живоглядова