Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/778/327/15 Суддя в 1-й інстанції Дацюк О.І.
Єдиний унікальний № 336/4473/15-п Суддя в 2-й інстанції Рассуждай В.Я.
Категорія ч. 3 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Рассуждай В.Я., розглянувши в залі Апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні за участю адвоката Мухіна А.А. апеляційну скаргу захисника Мухіна Антона Анатолійовича на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року щодо ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 10 років з оплатним вилученням автомобілю Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску, належного ОСОБА_3, стягнуто судовий збір в розмірі 36,54 грн.

Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 18 червня 2015 року о 00.05 годині він, керуючи автомобілем Honda Civic реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Молочній у м. Запоріжжя, будучи зупиненим працівниками ДАІ, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - адвокат Мухін А.А. просить постанову суду скасувати, а провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП закрити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд допустив спрощений підхід розгляду адміністративного протоколу, не звернув увагу на те, що ОСОБА_2, не погодившись із складеним відносно нього протоколом, звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із скаргою на дії працівників міліції. Суд не звернув увагу на заявлене в судовому засіданні захисником клопотання про відкладення розгляду адміністративної справи, оскільки ОСОБА_2 бажав прийняти в ньому участь та дати пояснення. Суд встановив, що раніше ОСОБА_4 вже був позбавлений права керування транспортними засобами, власником транспортного засобу не є, і поклавши на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 років з оплатним вилученням транспортного засобу, суд не врахував роз'яснень законодавства у справах про адміністративні правопорушення на транспорті, викладених в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р., згідно яких позбавлення права керувати транспортними засобами суди не вправі застосовувати тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, а оплатне вилучення транспортного засобу не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення захисника - адвоката Мухіна А.А., який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, крім того пояснив, що ОСОБА_2 відомо про розгляд його апеляційної скарги та він не заперечує проти її розгляду за його відсутності, також підтвердив, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, але має джерела існування, прихожу до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова судді про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки він 18 червня 2015 року о 00.05 годині, керуючи автомобілем Honda Civic реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Молочній у м. Запоріжжя, будучи зупиненим працівниками ДАІ, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення є обґрунтованими і в цієї частині постанова відповідає вимогам ст.ст. 280, 283 КУпАП, є законною й обґрунтованою.

Зокрема, вина правопорушника ОСОБА_2 підтверджується дослідженим судом першої інстанції протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 491760 від 18 червня 2015 року, письмовими поясненнями понятих ОСОБА_5, ОСОБА_6, доданими до протоколу, з яких вбачається, що в їх присутності ОСОБА_2 відмовився від проходження медичного обстеження на стан наркотичного сп'яніння, а також відмовився дати пояснення по суті правопорушення та підписати протокол; рапортом ІДПС взводу ДПС ВДАІ м. Запоріжжя ОСОБА_7; дослідженими судом першої інстанції копіями постанов Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2014 року та 10 березня 2015 року, з яких вбачається, що протягом року ОСОБА_2 двічі піддавався адміністративним стягненням за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння.

Не заслуговують на увагу доводи захисника, викладені в апеляційні скарзі щодо спрощеного підходу судом до розгляду адміністративного протоколу, оскільки з постанови вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази в адміністративні справі, дав обґрунтовану оцінку поясненням представника правопорушника в судовому засіданні та прийшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_2 порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП України, оскільки ОСОБА_2 двічі протягом піддавався адміністративним стягненням за ст. 130 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції обґрунтовано не став переносити розгляд протоколу про адміністративне правопорушення до розгляду адміністративного позову в окружному суді, оскільки копії ухвали про відкриття провадження за його позовом, ОСОБА_2 до клопотання додано не було.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд не приділив уваги заявленому ним клопотанню про відкладення розгляду протоколу для забезпечення участі правопорушника в судовому засіданні та виклику свідків, між тим в апеляційні скарзі захисник не підтвердив обґрунтованість такого клопотання, не зазначив, з якої поважної причини ОСОБА_2 не прибув до судового засідання 17.07.2015 року та що захиснику перешкодило забезпечити явку свідків до цього судового засідання.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 277 ч. 1 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, крім того, враховуючи що протокол до суду надійшов 15 червня 2015 року, розгляд його було призначено судом на 9 липня 2015 року, але відкладено за клопотанням ОСОБА_2, прихожу до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про можливість розгляду протоколу в судовому засіданні 17 липня 2015 року за відсутністю ОСОБА_2, який був належним чином повідомлений про час розгляду протоколу про що свідчить його розписка (а.с. 15) та за участю його захисника.

Між тим, приходу до висновку про обґрунтованість апеляційних доводів захисника щодо невідповідності призначеного стягнення вимогам закону.

Так, вірно встановивши, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та на нього має бути накладене адміністративне стягнення за це правопорушення, суддя невірно з'ясувавши суб'єкт, застосував до особи стягнення, яке на нього накладене бути не може.

В своїх роз'ясненнях в п. 28 Постанови № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» Пленум Верховного Суду України зазначив, що позбавлення права керувати транспортними засобами суди не вправі застосовувати тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, а оплатне вилучення транспортного засобу не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

ОСОБА_2 згідно наявної в матеріалах адміністративної справи копії постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2015 року, яка набрала законної сили 21 березня 2015 року, на час вчинення правопорушення 18 червня 2015 року вже був позбавлений права керування транспортним засобами строком на 3 роки (а.с. 24) и він не є власником транспортного засобу Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1, який згідно реєстраційних відомостей, доданих до протоколу (а.с. 3), належить іншій особі.

Тому суд не мав застосовувати до ОСОБА_2 такий основний вид стягнення, як позбавлення права керування та додатковий у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Суддя першої інстанції не врахував, що відповідно до п. 10.1 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія.

Оскільки ОСОБА_2 на час вчинення правопорушення 18.06.2015 року був позбавлений права керування транспортним засобом, у змісті ч. 3 ст. 130 КУпАП він є іншою особо, на яку за санкцією цієї статті може бути покладене адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк від 10 до 15 діб з оплатним вилученням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 9 ст. 294 КУпАП у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено, тому суд апеляційної інстанції не має права застосувати до ОСОБА_2 стягнення у виді арешту, оскільки воно є більш суворим, ніж позбавлення спеціального права.

Разом з тим, наведені обставини не є підставою для закриття провадження в адміністративні справі, як того вимагає в своїй апеляції захисник, оскільки не передбачені ст. 247 КУпАП.

До того ж КУпАП не передбачає не призначення стягнення за вчинення правопорушення, особі яка підлягає адміністративній відповідальності, в зв'язку із чим з урахуванням вимог ст.ст. 1, 6 та 23 КУпАП, приймаючи до уваги що це не суперечить вимогам ч. 9 ст. 294 КУпАП, вважаю необхідним змінити постанову судді першої інстанції, застосувати до ОСОБА_8 стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою передбачено, адміністративну відповідальність іншої особи, яка керує транспортним засобом і відмовляється від проходження огляду на стан сп'яніння у виді штрафу.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мухіна Антона Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП в частині покладеного стягнення змінити.

Застосувати до ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 130 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) гривень на користь держави.

В решті постанову залишити без змін.

Роз'яснити ОСОБА_2, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі несплати штрафу у відповідності до ст. 308 КУпАП постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, в порядку встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області Рассуждай В.Я.