Справа № 181/624/15-п
Провадження №3/181/215/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

за справою про адміністративне правопорушення

19 серпня 2015 року суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Гончаренко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Межова справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, непрацюючого,

притягнутого по ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

03 липня 2015 року, приблизно о 19.10 годині, ОСОБА_1 по вул.Польова, с.Брагинівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області керував мотоциклом МТ-11, б/н, з явними ознаками алкогольного спяніння. На вимогу працівників ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану спяніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину повністю визнав, обіцяв не допускати скоєння подібних правопорушень. Вказав, що ніде не працює, тому сплатити штраф не має змоги. Просить призначити йому стягнення у вигляді адміністративного арешту.

Під час вивчення матеріалів справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що підтвердженням проступку ОСОБА_1 є наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення, серії АП1 №309640, складений начальником ВДАІ з обслуговування Петропавлівського району Дніпропетровської області лейтенантом міліції ОСОБА_2;

-письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наданими начальнику ВДАІ з обслуговування Петропавлівського району лейтенанту міліції

ОСОБА_2

Вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що належним способом здобуто достатньо доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про те, яке адміністративне стягнення слід призначити ОСОБА_1 за скоєне ним правопорушення, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, слід враховувати, що він повністю визнав свою вину, в скоєному розкаявся, обіцяв більше не скоювати правопорушень, ніде не працює, сплатити штраф не може, проте вчинив правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, тому йому слід призначити стягнення у вигляді адміністративного арешту в межах санкції, передбаченої ч.1ст.130 КУпАП.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Ч.1 ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

п.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_5 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000?II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7.

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що не слід виконувати постанову про застосування адміністративного арешту негайно після її винесення.

У звязку з цим необхідно надати ОСОБА_1 десятиденний строк для можливості оскарження даної постанови.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 36 гривень 54 копійки.

Керуючись рішенням Європейського суду з прав людини від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.24, 32-35, ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.284, ст.326 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 7 (сім) діб.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 36 (тридцяти шести) гривень 54 копійки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду. Негайному виконанню не допускати.

Cуддя: О. О. Гончаренко