АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 серпня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: прокурора - Усенко С.А., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого помічником оперативного чергового відділення міліції Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, паспорт: серія НОМЕР_2, виданого 26 березня 2002 року Дніпропетровським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, податковий ідентифікаційний код НОМЕР_1, який проживає АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень із конфіскацією неправомірно отриманої вигоди у вигляді заробітної плати у розмірі 16100,45 гривень , -

встановив:

постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень із конфіскацією неправомірно отриманої вигоди у вигляді заробітної плати у розмірі 16100,45 гривень.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1, будучи помічником оперативного чергового відділення міліції Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, тобто, будучи суб'єктом корупційного правопорушення, згідно з п.п. «д» п.1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», у супереч ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» займався іншою оплачуваною діяльністю, зокрема, був зайнятий на посаді водія 3-го класу ПАТ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство №11205», в результаті чого отримав неправомірну вигоду у вигляді заробітної плати у розмірі 16100,45 гривень.

Винуватість особи суд першої інстанції обґрунтував наявними у справі доказами: рапортом працівника внутрішньої безпеки, наказами про прийняття особи до органів внутрішніх справи, запитами та відповідями з ПАТ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство №11205» щодо зайнятості ОСОБА_1 на посаді водія, а також поясненнями свідків - з оцінки яких у своїй сукупності суд дійшов безсумнівного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції через відсутність складу корупційного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, посилається на те, що викладенні у постанові обґрунтування не відповідають фактичним обставинам.

Зокрема, апелянт зазначає, що під час розгляду справи судом залишилося не з'ясованим чому, при даних обставинах, його було прийнято на роботу без трудової, а при звільненні не було її йому вручено. Разом з тим, суд безпідставно проігнорував його клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, що також, на думку апелянта, свідчить про поверхневий розгляд справи.

У судове засідання апеляційного суд ОСОБА_1 не з'явився, розгляд справи неодноразово відкладався з причини неявки апелянта. Про час та місце апеляційного перегляду апелянт повідомлений належним чином, що підтверджується наявною розписка про вручення йому повістки до суду.

В свою чергу прокурор Усенко С.А. в суді виступив проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи тим, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив усі обставини, які необхідні для вирішення справи по суті, та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість особи. Також прокурор зазначив, що у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, перегляд справи можливо провести у відсутність особи, яка подала апеляцій скаргу, оскільки ОСОБА_1 неодноразово був належним чином повідомлений про час та місце перегляду справи, проте, зловживаючи своїми правами, без поважних причини до суду не з'явився.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що перегляд справи може бути проведений у відсутність особи яка подала скаргу, а сама апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цієї осіби.

З наявної у матеріалах справи розписки про вручення повістки ОСОБА_1 до суду слідує, що він завчасно був повідомлений про місце та час перегляду справи. Жодних клопотань про відкладення перегляду із наведенням поважних причин своєї неявки апелянтом суду не надано. Тому апеляційний суду вважає можливим провести перегляд справи у відсутність особи, яка подала апеляційну скаргу.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованості постанови суду першої інстанції, то вони безпідставними, виходячи з наступного.

Як ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», так і новим - ЗУ «Про запобігання корупції» закріплено заборону суб'єктів корупційного правопорушення займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім випадків чітко передбачених законом.

У відповідності до примітки до ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, суб'єктом правопорушення є особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту.

Тож з наведеного слідує, що на працівників міліції рядового складу, у тому числі і на помічників оперативного чергового відділення міліції поширюються вимоги щодо обмеження зайняття іншою оплачуваною діяльністю.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1, у відповідності до Наказу №46 о/с від 11 квітня 2009 року, був прийнятий до органів внутрішніх справи, що підтверджується копією наказу по особовому складу (а.с. 31), копією присяги (а.с. 19 зворот), копією трудової книжки (а.с. 23), копією декларації про майно та доходи (а.с. 24-28, а також копією послужного списку (а.с. 20 - 22), разом з тим йому яка працівнику міліції було роз'яснено вимоги антикорупційного законодавства, про що свідчить його підпис на пам'ятці щодо ознайомлення із встановленими антикорупційними обмеженнями. Разом з тим у матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2013 року написана ним власноручно на ім'я голови правління ПАТ «Дніпропетровське автотранспортне підприємство №11205» - ОСОБА_2 із проханням прийняти його на посаду водія (а.с. 9) із резолюцією «Наказ», тобто прийняти. Також у матеріалах справи наявна копія витягу з наказу (а.с. 11), що свідчить про зарахування ОСОБА_1 до штату автопідприємства.

Факт сумісництва ОСОБА_3 у правоохоронних органах із роботою на посаді водія автотранспортного підприємстві підтверджується довідками про доходи нараховані автотранспортним підприємством за період з 31 жовтня 2013 року по 25 грудня 2014 року (а.с. 13-14) і довідкою про нарахування заробітної плати в органах внутрішніх справи у 2014 році.

Таким чином, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 у 2014 році проводилися нарахування як працівникові органів внутрішніх справи, так і як водію автотранспортного підприємства, що без сумнівно доводить сумісництво суб'єкта корупційного правопорушення із іншою оплачуваною діяльністю та порушенням норм антикорупційного законодавства і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Щодо доводів апелянта про не призначення судом почеркознавчої експертизи за його клопотанням, то вони безпідставні, оскільки, як зазначено у ст. 273 КУпАП, призначення експертизи є виключно правом суду, а не обов'язком і може бути використано у виключних випадках, коли є необхідність у спеціальних знаннях.

З огляду наявних матеріалів справи, жодних підстави вважати, що наявні письмові докази були сфальшовані не має, а даного роду клопотання ОСОБА_1 заявлялися без відповідних мотивувань, що свідчить про мету затягнути розгляд справи по суті, тим самим уникнути від накладення стягнення.

Доводи апелянта у частині того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки порушенням трудового законодавства з боку працівників автотранспортного підприємства, то вони також безпідставні. Оскільки, згідно з ст. 280 КУпАП, суд обмежений розглядати справу виключно у межах протоколу, вирішивши питання вини чи її відсутності, і не має права перекладати вину з однієї особи на іншу.

Отже, підсумовуючи викладене, оцінивши у своїй сукупності наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, як суб'єкта корупційного правопорушення порушення та належного встановлення місцевим судом усіх фактичних обставин справи, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, під час перегляду встановлено, що порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для притягнення особи до відповідальності та накладення на нього адекватного та справедливого стягнення встановив.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним під час переглядом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень із конфіскацією неправомірної вигоди - отриманої заробітної плати у розмірі 16100, 45 гривень - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області