Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 320/6796/15-п Суддя в 1-й інстанції Кучеренко Н.В.
Провадж. № 33/778/363/15 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., розглянувши в залі Апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2015 р., якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Мелітополь, який проживає в АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 17 липня 2015 року о 03 год. 00 хв. в смт. Кирилівка на Федотовій косі база відпочинку «Техас» керував автомобілем ЗАЗ 1102, д/н НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з рота, почервоніння очей, тремтіння кінцівок пальців рук. Від проходження медичного огляду за допомогою технічного приладу «Dragger Alcotest» та огляду в закладі охорони здоров'я відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи вину у вчиненні адміністартивного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУАП, вважає призначене судом стягнення занадто суворим. Вказує на позбавлення його сім'ї засобів до існування у зв'язку з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Просить постанову змінити, призначити йому стягнення у вигляді штрафу.

До судового засідання ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, не з'явився, що згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не оскаржується самим правопорушником, його вина у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 № 492583 від 17 липня 2015 року (а.с.7); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17 липня 2015 року (а.с.8).

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КпАП України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, роз'яснень п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, його наслідків, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя виконав вимоги ст. ст. 33, 245, 280 КУпАП та положеня зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції фактично врахував каяття останнього, характер вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим, особу правопорушника та піддав ОСОБА_1 стягненню у виді позбавлення прав керування транспортним засобом на мінімальний строк, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Стаття 23 КУпАП передбачає, що адміністративне правопорушення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Призначене ОСОБА_1 стягнення є необхідним і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення зазначеною особою нових правопорушень.

Щодо доводів апелянта про суворість накладеного на нього стягнення, то з урахуванням встановлених обставин, враховуючи архів порушень, наявний в матеріалах справи (а.с.4-6), щодо якого ОСОБА_1 не вперше притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті, вони є безпідставними.

Накладене стягнення є домірним скоєному, обставини працевлаштованості ОСОБА_1 та можливості втрати джерела доходу не спростовують висновків районного суду.

Призначення ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу, про що прохав апелянт, з урахуванням наданих відомостей про розмір доходу останнього та перебування іншого члена сім'ї на його повному утриманні, на думку судді є недоцільним.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 серпня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області М.С. Тютюник