Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа №: 506/448/15-п
Провадження № 3/506/289/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2015 смт.Красні Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Криворучка П.В.,

при участі секретаря судового засідання Кушнірука О.А.,

за участю прокурора Гурова Я.В.,

особи, яка притягається до адмін.відповідальності ОСОБА_1,

захисника, адвоката ОСОБА_2,

розглянувши справу, яка надійшла з Відділу прикордонної служби «Новосеменівка» Котовського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності ПЕРЛЕЙ ОСОБА_3, 10.03.1982р. народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, пров.Базарний, 5а, а проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, працюючого приватним підприємцем, протягом останнього року до адміністративної відповідальності не притягувався, за ч.1 ст.185-10 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відносно ОСОБА_1, посадовою особою Відділу прикордонної служби «Новосеменівка» Котовського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що 25.06.2015р. о 15год. 20хв. на відстані 3000 метрів на північній околиці від с.Дністровці, Красноокнянського району Одеської області, в районі інформаційного покажчика №35, він здійснив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця Державної прикордонної служби України, під час виконання ним службових обовязків повязаних з охороною державного кордону, а саме: не виконав неодноразово повторювану законну вимогу ст. лейтенанта ОСОБА_4 предявити документи та вийти з транспортного засобу марки ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_1 винуватим себе, у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, не визнав, пояснивши суду, що 25.06.2015р. він, на автомобілі ОСОБА_5, рухався з с.Римарівка в с.Вижино, до свого знайомого, польовими дорогами. На виїзді з с.Дністровець, на обочині дороги, він побачив лежачі коробки з написом «Донской табак», які завантажив в свій автомобіль, щоб відвезти в податкову інспекцію. Проїхавши після цього близько півтора кілометра, по польовій дорозі, він побачив як назустріч йому, на великій швидкості, рухається автомобіль ВАЗ білого кольору. Він намагався уникнути зіткнення з вказаним автомобілем, але це не вдалось, так як зустрічний автомобіль вдарився в його автомобіль. Хоча в його автомобілі спрацювали «подушки безпеки», однак головою він доволі сильно ударився об ліву стійку автомобіля, від чого, як вважає, на короткий час втратив свідомість. Коли він вийшов із автомобіля, то біля нього стояли люди у військовій формі з автоматами, які стали вимагати у нього документи, які він їм зразу ж передав. Після цього вони одразу наділи на нього наручники, а по телефону доповідали, що ними затриманий ОСОБА_1. Затим вони стали обвинувачувати його у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а один із військовослужбовців, без будь-якої причини, став стріляти із автомата йому під ноги. Не виконувати законні чи незаконні вимоги представників влади зі зброєю в руках, для нього, як нормальної людини, було б нерозумно, так як він міг викликати більш жорсткі дії відносно себе. Він категорично не згоден із звинуваченнями у вчиненні злісної непокори військовослужбовцям прикордонної служби, так як отримавши доволі серйозну травму при ДТП, він не міг ні фізично ні психологічно здійснювати непокору. Після цього були викликані працівники ДАІ, а він самостійно викликав «швидку допомогу», так як почував себе погано. Прибулі медпрацівники просили прикордонників зняти з нього наручники, щоб дати змогу надати необхідну медичну допомогу, однак вони мотивували, що немає ключа від наручників.

Прокурор приймав участь лише в судовому засіданні при опитуванні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а в подальшому дослідженні інших доказів у справі участі не приймав, і тому свого кінцевого висновку, щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_1, в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, суду не надав.

Захисник ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2, вважав, що докази «злісної непокори» в діях його підзахисного відсутні, оскільки після зіткнення автомобілів, із-за навмисних дій прикордонників, з метою зупинки транспортного засобу схожого з поміченим при порушенні державного кордону, першочерговими діями прикордонників мали бути виклик працівників ДАІ та «швидкої допомоги», а не «кайданки» та постріли із автоматичної зброї.

Крім того, на переконання захисника, ненадання документів та невихід із автомобіля, на першу вимогу військовослужбовця прикордонної служби, травмованим під час ДТП водієм, не можна вважати «злісною непокорою», з урахуванням розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму №8 від 26.06.1992р. (із відповідними змінами), що «злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень».

Також, на думку адвоката, докази по даній категорії справ не можуть базуватися лише на поясненнях військовослужбовців-учасників подій, тобто заінтересованих осіб, а тому просив відмовити в притягненні до адміністративної відповідальності вказаної особи і провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, опитавши свідків та дослідивши всі докази по справі, і вислухавши думку захисника, про відсутність доказів вчинення зазначеною особою вказаного адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі, із-за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, в діях ОСОБА_1, виходячи із наступного:

свідок ОСОБА_4 суду повідомив, що 25.06.2015р. біля 15 години була отримана інформація про перекидання через державний кордон ящиків в автомобіль темно-зеленого кольору, а тому ним негайно були вжиті заходи по перекриттю напрямків відїзду автомобіля-порушника. Для цього він також використав свій власний автомобіль ВАЗ-2109, на якому виїхав, для перекриття напрямку руху автомобіля темно-зеленого кольору, разом з військовослужбовцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Використання власного автомобіля було повязане з відсутністю часу для отримання дозволу на використання службового автомобіля. При виявленні автомобіля темно-зеленого кольору, який рухався назустріч, він зменшив швидкість, «помигував» фарами, для зупинки зустрічного автомобіля, та зупинив свій автомобіль на лівій стороні дороги. Однак, зустрічний автомобіль на великій швидкості вдарив його автомобіль. Після цього, він наказав водію зустрічного автомобіля вимкнути двигун, вийти з автомобілю і надати документи, що посвідчують особу, однак водій не підкорявся цим законним вимогам. Особа вела себе неспокійно і запропонувала «вирішити питання» на місці, а тому він прийняв рішення одягнути на неї наручники, та як вважав, що вона мала намір втекти;

свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 25.06.2015р. близько 15 години він, разом з військовослужбовцем нацгвардії ОСОБА_7 та начальником відділу ОСОБА_4, на власному автомобілі останнього, виїхали на затримання темно-синього автомобіля, який був помічений в порушенні державного кордону. Службовий автомобіль на той час був на ремонті, а тому виїхали на власному автомобілі начальника відділу ОСОБА_4 Озброєння наряду було два автомати Калашникова, сигнальний пістолет та спецзасоби: наручники та балончики. Після зупинки їхнього автомобіля, ОСОБА_4 намагався вийти з автомобіля для зупинки зустрічного автомобіля жестами рук, але не встиг цього зробити, як сталось зіткнення автомобілів. Після зіткнення, він знаходився в автомобілі біля 2-3 хвилин, так як був заблокований із-за пошкодження автомобіля. На першу вимогу ОСОБА_4, ОСОБА_1 спочатку не надавав документи, грубив та висловлювався непристойними словами. Наручники застосували тому, що ОСОБА_1 ходив туди-сюди і не підкорявся вимозі знаходитись безпосередньо біля автомобіля, тобто для того, щоб його заспокоїти, а з приводу коробів в його автомобілі він пояснював, що начебто їх знайшов, і пропонував прикордонному наряду «вирішити це питання на місці»;

свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду повідомили, що по прибуттю на місце ДТП зясувалось про наявність травмованих людей, а тому вони повідомили про це в райвідділ міліції та викликали слідчо-оперативну групу. ОСОБА_1 вів себе нормально, скаржився на головний біль та просив зняти наручники. Вони просили зняти з ОСОБА_1 наручники, на що прикордонники відповідали, що він вів себе неадекватно. Прикордонники забрали у ОСОБА_1 телефон, а тому один із них надав йому свій телефон, щоб той викликав «швидку допомогу». Кожен із водіїв, учасників ДТП, звинувачував один одного в ненаданні переваги в русі, але один одного вони не ображали;

свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що по прибуттю «швидкою допомогою» на місце ДТП, вони побачили травмованого ОСОБА_1 в наручниках. На прохання до військових зняти наручники, щоб мати можливість надати необхідну медичну допомогу, прикордонники біля 20 хвилин не могли знайти ключ від наручників. У ОСОБА_1 була травмована голова, підвищений тиск і він скаржився на головний біль та нудоту, але стояв спокійно, військовослужбовців не ображав і агресії ні на кого не виявляв. Із розмов між військовими було зрозуміло, що хтось із них стріляв ОСОБА_1 під ноги, за що прибуле керівництво докоряло їх за це;

в протоколі про адміністративне затримання від 26.06.2015р. зазначений особистий запис затриманого ОСОБА_1, щодо потреби в послугах захисника, однак в матеріалах справи відсутні будь-які документи, про вжиття заходів, з боку посадових осіб Державної прикордонної служби України, для реального забезпечення його права на захист; /ар.сп. 3 /

із протоколу особистого огляду речей і документів від 27.06.2015р. видно, що при проведенні особистого огляду адміністративного затриманого ОСОБА_1 була порушена вимога ч.2 ст.264 КУпАП , оскільки його огляд проводила особа жіночої статі; /ар.сп. 4 /

в рапортах військовослужбовців ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, обставини події викладені аналогічним чином як і пояснення свідків в судовому засіданні; /ар.сп. 6-11 /

із рапорту про результати охорони державного кордону зміною прикордонних нарядів ВПС «Новосеменівка», в період з 10:00 25.06.2015р. до 22:00 25.06.2015р., вбачається, що у звязку з інформацією прикордонного наряду «Прикордонний патруль» ряд.ОСОБА_11 про те, що в районі і/п №35 здійснюється перевантаження коробок через кордон двома особами з одного автомобіля в інший, було піднято ГрР, АОГ, резерви 1 та 2 черги, оповіщено ВВБ, РВУМВС, сусідні підрозділи. В ході пошукових дій було виявлено та затримано автомобіль Фольцваген з вантажем 14 коробок цигарок; /ар.сп. 18-19 /

згідно довідки від 30.06.2015р. №1188, виданої Красноокнянською райлікарнею, ОСОБА_1, на вказаний час, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з приводу закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден обох верхніх кінцівок, які отримав 25.06.2015р. /ар.сп. 23 /

Таким чином, суд погоджується з позицією захисника, про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-10 КУпАП, оскільки невиконання першої вимоги військовослужбовця прикордонної служби, надати документи та вийти із автомобіля, щойно травмованим в результаті ДТП водієм автомобіля, аж ніяк не можна визнати «злісною непокорою», з урахуванням розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму №8 від 26.06.1992р. (із відповідними змінами), що «злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень».

Крім того, на думку суду, дії та бездіяльність військовослужбовців прикордонної служби, щодо застосування наручників до травмованого під час ДТП водія, та не виклику «швидкої допомоги», для надання йому медичної допомоги, можна розцінювати як спробу тиску на особу, з метою визнання нею вини в ДТП, яка сталася, а також визнання нею причетності до «перекидання ящиків» через державний кордон, які безумовно є протиправними.

Натомість, пояснення свідка ОСОБА_12 (на час досліджуваної судом події Вощина) А.В. в судовому засіданні та її рапорт в матеріалах справи (ар.сп. 12 ), щодо зухвалої поведінки ОСОБА_1 (кричав, погрожував розправою), під час його адміністративного затримання та складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд залишає поза увагою, виходячи з того, що відмова від підпису протоколу та отримання його копії є правом затриманого, та з урахуванням того, що дані події відбувались більш ніж через добу після досліджуваної судом події, а тому доказового значення по даній справі не мають.

Суд також відзначає, що при проведенні процесуальних дій по даній справі, з боку посадових осіб Державної прикордонної служби України були допущенні порушення вимог процесуального закону, щодо права на захист (ч.1 ст.268 КУпАП) та проведення особистого огляду адміністративного затриманого особою тієї ж статі (ч.2 ст.264 КУпАП).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі із-за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, а тому керуючись ст.ст.147 ч.1 п.1, 252, 283, 284 ч.1 п.3 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Справу, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.185-10 КУпАП, провадженням закрити, із-за відсутності в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Криворучко П.В.