Справа № 163/1071/15-п Провадження №33/773/220/15 Суддя в 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Категорія: ст. 471 МК України Доповідач: Хомицький А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Хомицький А.М.,

з участю представника митниці Пікалюка М.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Литва, що проживає по АДРЕСА_1, генерального директора фірми «Колорспіріт», РНОКПП НОМЕР_1, має посвідку на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_2, видану 17.03.2014 року органом 8001,

на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією в дохід держави 4900 (чотирьох тисяч дев'ятсот) євро, які 28.03.2015 року прийняті на балансовий рахунок ВОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» відділення №11.

Провадження у справі відносно ОСОБА_6 за ст.472 МК України закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв'язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 28.03.2015 року близько 03 год. 05 хв., слідуючи з України в Литву через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор», в якості водія автомобіля марки «Фольксваген Пасат», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3, переміщував при собі, крім дозволеної до вивезення за межі України без письмового декларування та надання дозвільних документів суми іноземної валюти в розмірі 10000 євро, валюту, яка склала понад допустиму до вивезення норму готівки, в розмірі 4900 євро, що по курсу НБУ станом на 28.03.2015 року становить 126424,12 грн., яка знаходилась в сумці для ноутбука разом із сумою валюти, дозволеною до переміщення, і наявність її була встановлена після перерахунку її загальної кількості в службовому приміщенні митниці.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.2 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», та вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Крім цього, згідно протоколу про порушення митних правил №0385/20502/2015 від 28.03.2015 року, ОСОБА_6 ставилося у вину те, що він, при тих же обставинах, не задекларував за встановленою формою точної кількості переміщуваної ним валюти в розмірі 4900 євро, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити постанову судді, наклавши на нього за ст. 471 МК України стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без застосування додаткового адміністративного стягнення - конфіскації валюти. Посилається на те, що він визнав свою вину та розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, не мав умислу на порушення митних правил, не був обізнаний із законодавством України, має складне матеріальне та сімейне становище (хворобу дружини, іпотечний кредит та повернення позики). Крім цього, вивезення особистих готівкових коштів для власних потреб за межі України не є обмеженим і рішення суду про конфіскацію валюти суперечить міжнародному законодавству, яке є частиною національного законодавства України, щодо співрозмірності шкоди, завданої державі та особі.

Заслухавши в судовому засіданні представника митниці, який заперечував доводи апеляційної скарги та просив залишити постанову суду без зміни, перевіривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчинені цього правопорушення повністю стверджена: його поясненнями під час розслідування правопорушення, у яких він повністю визнавав свою вину у скоєному; протоколом про порушення митних правил; контрольним талоном для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу без причепа та без товарів, що підлягають обов'язковому письмовому декларуванню та (або) оподаткуванню; актом про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу; службовою запискою головного державного інспектора митниці ОСОБА_7

Факт вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, не оспорюється і самим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У разі встановлення міжнародним договором правил, що суперечать чи не відповідають правилам, передбачених законодавством України, застосуванню підлягають правила міжнародного договору України.

Аналіз вказаних статей свідчить про пріоритетне значення міжнародно-правових норм.

У своєму рішенні від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації» Європейський Суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про конфіскацію валютних цінностей, як стягнення (на прикладі порушення громадянином встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю) необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі.

Суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо загальних інтересів суспільства, для досягнення яких і мало місце втручання в право на мирне володіння майном, Суд зауважує, що держави мають законний інтерес, а також обов'язок на підставі різних міжнародних договорів, таких як Конвенція Організації Об'єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони, оскільки значні суми можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансуванні тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.

Однак, суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто, чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника.

Питання про те чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Правопорушення, яке вчинив громадянин Республіки Литви ОСОБА_6, полягало у переміщенні через митний кордон не задекларованих митному органу коштів в сумі 4900 Євро, що підлягає обов'язковому декларуванню.

Слід зауважити, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.

Дії правопорушника не були спрямовані на ухилення від сплати податків чи інших зборів.

Шкода, яку ОСОБА_6 потенційно міг завдати державі, є незначною. Недекларування вказаної суми грошей фактично призвело б до відсутності інформації у органів влади про те, що ці кошти вивезені з території країни.

Митними органами в судовому засіданні не надано доказів, які б підтверджували завдання шкоди державним чи суспільним інтересам, в тому числі і доказів, які б підтверджували, що вилучені кошти будуть спрямовані на забезпечення можливої протиправної діяльності.

В судовому засіданні представник митниці також не висловив припущень щодо незаконності походження валютних цінностей. Підстав вважати, що гроші, які він перевозив, були отримані незаконним шляхом, немає.

Таким чином, єдине протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_6, полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

З огляду на наведене, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, приходжу до висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку є порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, і призведе до завдання шкоди іміджу держави перед світовою спільнотою, крім того таке додаткове стягнення є не пропорційним, оскільки покладає на ОСОБА_6 «індивідуальний надмірний тягар» та позбавляє його можливості мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що за вказане правопорушення, яке полягає в недекларуванні іноземної валюти, ОСОБА_6 підлягає адміністративному стягненню у виді штрафу.

У судовому засіданні не доведено, що одного такого адміністративного стягнення не достатньо для досягнення бажаного стримуючого і карного впливу і запобігання порушень вимог про декларування, чи те, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо.

Пояснення представника митниці щодо застосування конфіскації обґрунтовуються виключно тим, що таке додаткове адміністративне стягнення передбачене ст.471 МК України, як обов'язкове.

При накладенні стягнення на ОСОБА_6 за ст.471 МК України, суд також враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, ступінь його вини у вчиненому та дані про його особу.

Зокрема те, що ОСОБА_6 визнав свою вину та розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, не мав умислу на порушення митних правил, має складне матеріальне та сімейне становище - важку хворобу дружини та іпотечний валютний кредит.

Із урахуванням наведеного, вважаю, що відносно ОСОБА_6 слід застосувати основне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без застосування додаткового - конфіскації вилученої валюти.

Саме таке стягнення вважаю достатнім для виправлення та належної поведінки громадянина Республіки Литви ОСОБА_6 в подальшому.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 471 МК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 липня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині обраного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_6 за ст.471 МК України стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, без застосування додаткового адміністративного стягнення - конфіскації валюти.

Повернути ОСОБА_6 4900 (чотири тисячі дев'ятсот) євро, які 28.03.2015 року прийняті на балансовий рахунок ВОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» відділення №11, та вилучені в нього згідно протоколу про порушення митних правил № 0385/20502/2015 від 28.03.2015р.

В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області А.М. Хомицький