АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 серпня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,

провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення, -

встановив:

постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 27 липня 2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до постанови суду, у вину ОСОБА_2 ставилося те, що він 04 червня 2015 року приблизно о 15 годині за місцем свого проживання: АДРЕСА_2, вчинив сімейний конфлікт побутового характеру, вході якого, в адресу своєї сестри - ОСОБА_1, нецензурною лаявся та, погрожуючи останній фізичною розправою, штовхав та замахувався.

Проте, дослідивши усі наявні обставини справи та встановленні судом факти насильства, суд першої інстанції закрив провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, потерпілою особою ОСОБА_1, у порядку передбаченому ст. 294 КУпАП, подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови районного суду та винесення нової, якою визнати ОСОБА_2 винним та накласти на нього відповідне стягнення передбачене санкцією статті.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом під час розгляду справи було встановлю усі обставини психологічно насильства в сім'ї, проте з невідомих причини провадження у справі було закрито, через те що мав місце звичайний сімейний конфлікт.

Разом з тим, у апеляційній скарзі також зазначено, що суд, закриваючи провадження у справі, не взяв до уваги причини конфлікту та його систематичність. Суд залишив поза увагою характер поведінки особи, відносно якої складено протокол.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Разом з тим, зазначила, що її брат - ОСОБА_2 систематично створює сімейні сварки із застосуванням психологічно та фізичного насильства, причиною яких є його небажання сплачувати за спожиті ним комунальні послуги.

Зокрема, 04 червня 2015 року, за місцем їх спільного мешкання, приблизно о 15 годині, відбулася аналогічна сварка, у ході якої її брат - ОСОБА_2, у черговий раз, намагаючись ухилитися від сплати комунальних послуг, на вимогу їх матері - ОСОБА_3 висловлювався у її адресу нецензурно лайкою із погрозами. Намагаючись припинити протиправні діяння свого брата, вступилась за матір, на що ОСОБА_2 відреагував погрозами, образами та нецензурними висловами і у її адресу.

Допитаний у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 заперечував проти пред'явленого йому обвинувачення.

Проте, зазначив, що дійсно проживає разом із своїми батьками та сестрою у будинку АДРЕСА_1 м. Дніпропетровську. Також підтвердив факт того, що дійсно між ним та його родиною виникають регулярні конфлікти з приводу його проживання у спільному будинку. Наявність в його діях будь-якого насильства щодо членів сім'ї заперечував, пояснивши, що справжньою причиною конфліктів є бажання його сестри позбавити його права користування житлом.

Окрім зазначеного звернув увагу суду на те, що він є інвалідом третьої групи і витрачає багато коштів на своє лікування; на даний час втратив роботу і позбавлений можливості винаймати чи придбати інше житло.

Суд апеляційної інстанції, з'ясувавши думку учасників перегляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про необхідність задовольнити дану апеляційну скаргу з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази завдання фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_2.

Проте, з наведеними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може.

У відповідності до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, насильством у сім'ї визнається умисне вчинення будь-яких дій фізичного чи психологічного характеру, направлених на завдання фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи, позбавлення житла, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

У відповідності до вимог ст. 1 ЗУ «Про перешкоджання насильство в сім'ї», під психологічним насильством необхідно розуміти насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

З аналізу наведеної норми закону слідує, що під насильством в сім'ї необхідно розуміти будь-які умисні дії особи направленні на завдання фізичного болю чи впливу на психіку іншої особи (члена сім'ї) з метою спричинити емоційну невпевненість та нездатність захистити себе.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови місцевого суду, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 разом із іншими членами своєї родини. Факт користування зазначеним житлом та споживання комунальних послуг ОСОБА_2 визнав.

З аналізу наявних у справі доказів, зокрема, протоколу (а.с. 1) та пояснень свідків (а.с. 3-7) слідує, що дійсно 04 червня 2015 року приблизно о 15 годині на території домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, відбулася сварка між членами родини ОСОБА_3, на ґрунті несплати комунальних платежів, у ході якої ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою та погрожував в адресу своєї матері та рідної сестри, штовхав та замахувався на останіх.

Зазначенні обставини були підтвердженні у апеляційному суді поясненнями ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які вказали, що дійсно в їх сім'ї регулярно виникають сварки між ними та їх сином (братом) - ОСОБА_2, який з метою ухилення від сплати комунальних послуг, голосно та нецензурно лається, висловлює погрози фізичної розправи.

Доводи ОСОБА_2 щодо спростування самої події сварки не знайшли свого підтвердження, будучи спростованими висновками суду першої інстанції. Жодних доказів які б підтвердили його версію апеляційному суду не надано, а тому суд вважає її виключно способом захисту, який обрала особа, з метою ухилитися від відповідальності за скоєне.

Разом з тим, беручи до уваги пояснення ОСОБА_2 його матеріальний стан, який ні де не працює, жодних джерел доходу не має; а також з'ясовані у суді причини, сварок їх систематичність, апеляційній суд приходить до безсумнівного висновку, що діяння ОСОБА_2 були направленні виключно на створення емоційної невпевненості у членів родини щодо їх вимог про оплату комунальних послуг, таким чином на фоні нездатності його членів сім'ї захистити себе ОСОБА_2 розраховував уникнути від своїх законних зобов'язань, передбачених ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суду дійшов висновку, що описані у протоколі діяння ОСОБА_2 мають усі ознаки психологічного насильства у сім'ї, а матеріалами справи та обставинами, які були встановленні у ході апеляційного перегляду справи повністю доводиться вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду не відповідає фактичним обставинам, а тому підлягає скасуванню, із винесенням нової постанови, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

При обрані виду та розміру стягнення суд дотримується вимог ст. 30-1 КУпАП, що ОСОБА_2 є повнолітнім і не досяг шістдесятирічного віку, є інвалідом третьої групи.

Також при накладенні адміністративного стягнення апеляційним судом було враховано вимоги ст. 33 КУпАП, зокрема, те, що особа раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, є інвалідом третьої групи, що відноситься до пом'якшуючих відповідальність обставин, а також враховано відсутність обтяжуючих обставин, тому судом було обрано найменш суворіший вид стягнення - громадські роботи, у мінімальному розмірі - 30 голин, у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Обраний вид та розмір стягнення, в конкретному випадку, на переконання апеляційного суду буде достатнім та необхідним для виправлення правопорушника, а також попередить вчинення ним нових правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційної скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови суду - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді тридцяти годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 36,54 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області І.К.Живоглядова