справа № 166/582/15-п , провадження № 3/166/303/15
код категорії , ст. КУпАП 172-20 ч.1
ПОСТАНОВА

іменем України

03 червня 2015 року смт.Ратне

Суддя Ратнівського районного суду Волинської області Свистун О.М., з участю секретаря Заєць Н.П., захисника ОСОБА_1, розглянувши скеровану Луцьким прикордонним загоном Північного РУ ДПС України справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого там же, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії впс «Доманове» - водія, сержанта,

за ст.172-20 ч.1 КпАП України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 23 квітня 2015 року о 14 год 45 хв прибув у відділ прикордонної служби «Доманове» Луцького прикордонного загону (в/ч 9971) для виконання обовязків військової служби з охорони державного кордону України в нетверезому стані, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-20 КпАП України.

ОСОБА_2 свою вину у вчиненому порушенні не визнав, пояснив, що згідно із бойовим завданням він повинен був заступити на військову службу з охорони державного кордону в наряді «Прикордонний патруль» 23 квітня 2015 року о 21 годині. Вранці того дня він через хворобливий стан здоровя (підвищення температури, біль у горлі) звернувся до сімейного лікаря, де отримав медичну допомогу. Після усунення тимчасових технічних несправностей його мобільного телефона він отримав декілька смс-повідомлень від співробітників ВПС «Доманове», передзвонивши до ст..лейтенанта Савічева дізнався, що його терміново викликають у відділ прикордонної служби. Прибувши на відділ близько 14 години того дня, т.в.о.начальника ОСОБА_3, прикордонники ОСОБА_4, Савічев, ОСОБА_5, фельдшер ОСОБА_6 склали акт про, нібито, перебування його на службі в стані алкогольного спяніння. На вимогу пройти медичне обстеження у Ратнівській ЦРЛ він категорично відмовився, пояснивши таку відмову своєю принциповою позицією. Зазначив, що укладений із ним контракт про проходження військової служби закінчився 20 квітня 2015 року, проте на даний час контракт не продовжений, він зі служби не звільнений. За вказане порушення він уже підданий стягненню у виді суворої догани та позбавлення частини премії, тому вважає протиправним подвійне притягнення до відповідальності за одне й теж порушення. Просить провадження у справі закрити на підставі п.8 ч.1 ст.247 КпАП України.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_2 вини у вчиненні даного правопорушення, його вина доводиться наступними доказами.

Так, відповідальність за ч.1 ст.172-20 КпАП України настає за виконання військовослужбовцем обовязків військової служби в нетверезому стані.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни.

У силу ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов'язаннями України, покладається на військовослужбовців, які мають обов'язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов'язок.

Відповідно до вимог ст.ст.16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов'язаний виконувати службові обов'язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов'язки. Ці обов'язки та порядок їх виконання визначаються законами, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів.

Таким чином, військовослужбовець є спеціальним субєктом взаємовідносин між державою та громадянином, при цьому на військовослужбовця покладаються обовязки, які не притаманні звичайній пересічній людині, існують певні обмеження у його повсякденній діяльності, кожен військовослужбовець зобовязаний вживати вичерпних заходів до виконання поставлених перед ним завдань.

Установлено, що ОСОБА_2 обіймає посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії впс «Доманове» - водія.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7, начальник 4 відділення впс «Доманове», т.в.о.начальника цього відділу з персоналу, пояснив, що йому відомо, що 22 квітня 2015 року під час проведення підсумків службової діяльності у присутності військовослужбовців, які відпрацювали зміну, ОСОБА_2 начальником відділення ІПС ВПС ОСОБА_4 була доведена до відома необхідність прибути на службу вранці наступного дня для ремонту службового автомобіля. Проте ОСОБА_2 у вказаний час у впс не прибув, а зявився лише о 14 год 45 хв після неодноразових дзвінків до нього.

Сам ОСОБА_2 визнав, що дійсно ОСОБА_4 22 квітня 2015 року наказував йому прибути на відділ для ремонту автомобіля, проте зробити це вранці не казав. Він вважав, що мав прибути вдень.

Про необхідність перебування на впс «Доманове» із 08 години 23 квітня 2015 року свідчить лист впс «Доманове» від 02.06.15 №885.

За встановлених обставин, з огляду на посаду водія, яку обіймає ОСОБА_2, шляхом системного аналізу наведених вище правових норм вважаю виконання доручення ОСОБА_4 із ремонту службового автомобіля, що безпосередньо входить до кола службових обовязків ОСОБА_2 за посадою, виконанням військовослужбовцем обовязків військової служби в контексті ч.1 ст.172-20 КпАП України.

Із бойового завдання з охорони державного кордону 2-ю зміною прикордонних нарядів 23-24 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 повинен був заступити в прикордонний наряд «Прикордонний патруль» на ніч. Однак перебування його на бойовому чергуванні в даному наряді не звільняє від виконання службових обовязків за посадою.

Установлений у ході службового розслідування факт невиходу ОСОБА_2 на службу без поважних причин 23.04.15 та перебування на службі в нетверезому стані стверджується наказом начальника Луцького прикордонного загону ПРУ ДПСУ від 13.05.15 №581-кп, згідно з яким останньому оголошено сувору догану, в звязку з чим наказом начальника цього ж загону від 15.05.15 №218-кп його позбавлено 50 % премії за квітень 2015 року.

Дані накази ОСОБА_2 не оскаржив.

Із пояснень свідка ОСОБА_7 та фельдшера ОСОБА_6 вбачається, що оскільки в ОСОБА_2 спостерігалися ознаки алкогольного спяніння, останньому було запропоновано пройти медичний огляд у Ратнівській ЦРЛ, на що той категорично відмовився, не пояснивши причини відмови. Скликаною в складі 5 членів комісією було проведено огляд ОСОБА_2 та констатовано факт перебування його в стані алкогольного спяніння за наступними ознаками - різкий запах алкоголю, почервоніння очей і обличчя, збуджений стан, спотикання при проходженні по прямій лінії, незначне тремтіння рук, агресивна поведінка. При цьому, в обстежуваного виявлено незначне підвищення температури тіла (37,2°).

Такі ознаки зафіксовано у протоколі медичного огляду на предмет стану алкогольного спяніння від 23.04.15 та рапортах військовослужбовців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 23.04.15.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що такі ознаки були результатом його хвороби, однак у письмовому поясненні в протоколі про адмінправопорушення - вказав на перевтому, що свідчить про непослідовність його позиції. Свідок ОСОБА_6, фельдшер впс, пояснила, що про хворобу та звернення вранці до лікаря за медичною допомогою ОСОБА_2 нічого не казав, а незначне підвищення температури тіла вказує на наявність у нього стану алкогольного спяніння.

За таких обставин, враховуючи довідки Ратнівської ЦРЛ від 27.05.15 та КЗ «Ратнівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 29.05.115 №381 про те, що в квітні 2015 року ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався, суд критично оцінює надану ним довідку сімейного лікаря від 23.04.15 про знаходження його того дня на амбулаторному прийомі.

Нічим не вмотивовану відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду в Ратнівській ЦРЛ для встановлення стану спяніння, яку в судовому засіданні він назвав «принциповою позицією», розцінюю як намагання ухилитися від адмінвідповідальності.

Безпідставними є твердження ОСОБА_2 і його захисника про неможливість подвійного накладення стягнення за одне і теж порушення, так як керівництвом останньому уже була оголошена сувора догана. Так, відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий за одне й те саме правопорушення до юридичної відповідальності одного виду. Однак як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 за вказане порушення був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, до адмінвідповідальності за такі дії він притягується вперше.

З цих же мотивів безпідставними є посилання захисника на п.8 ч.1 ст.247 КпАП України як на передумову для закриття провадження, оскільки жодних постанов компетентного органу (посадової особи) про накладення саме адміністративного стягнення за вказане порушення матеріали справи не містять.

Покликання ОСОБА_2 на закінчення 20 квітня 2015 року строку дії контракту про проходження служби не звільняє його від відповідальності, оскільки відповідно до п.7 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року N1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим. Такі обставини у даній справі не встановлені.

Аналізуючи досліджені докази, вважаю доведеною вину ОСОБА_2 у виконанні обовязків військової служби в нетверезому стані.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу ОСОБА_2, який вперше притягується до адмінвідповідальності, позитивно характеризується за місцем несення служби, з огляду на відсутність помякшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, є доцільним накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в наближеному до мінімального розмірі.

Керуючись ст.40-1, п.1 ч.1 ст.284 КпАП України,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 КпАП України, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 (одна тисяча пятсот тридцять) гривень.

На підставі ч.2 ст.308 КпАП України у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення постанови стягнути з ОСОБА_2 штраф в розмірі 3060 (три тисячі шістдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 коп.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_8