АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1 та її представника за довіреністю ОСОБА_2; представника митниці - Романенко І.М., апеляційну скаргу заступника начальника Дніпропетровської митниці ДФС - Максимкіна І.О. на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у справі про порушення митних правил, якою провадження відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт: НОМЕР_4, виданий 09 грудня 2003 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, уповноваженої по роботі з митницею ТОВ «Мілес», ідентифікаційний код НОМЕР_1; зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 472 МК України, закрито через відсутність складу порушення митних правил, а предмети правопорушення - вилученні товари, відповідно до протоколу про порушення митних правил від 12 січня 2015 року за №0088/110000001/14 повернуті для подальшого митного оформлення ТОВ «Мілес», -

встановив:

постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року закрито провадження у справі про порушення митних правил за ст. 472 Митного Кодексу України, відносно ОСОБА_1, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Судом першої інстанції було встановлено, що у вину ОСОБА_1 ставилося те, що вона, будучи уповноваженою особою підприємства по роботі із митницею, не заявила за встановленою формою точні, достовірні відомості про товари, які підлягають обов'язковому декларуванню при переміщенні через митний кордон України.

Так, у відповідності до зовнішньоекономічного контракту від 03 липня 2013 року № 34 та додатків до нього, укладеного між ТОВ «Мілес» та китайською компанією - «Uni Capital Corporation Limited», з Китаю на адресу українського товариства було поставлено товар у режимі імпорту. У відповідності до товаросупровідних документів, предметом поставки мав бути «посуд столовий», загальною вагою 16 584,80 кг., вартістю 426 892, 22 гривень.

Здійснюючи митні формальності щодо імпортованого товару від імені ТОВ «Мілес», ОСОБА_1 11 грудня 2014 року надала митному органу вантажно-митну декларацію за № 110070000/2014/314993, у якій, зазначивши УКТЗЕД - посуд столовий з тонкої кераміки, визначила ставку ввізного мита 5 % від митної вартості ввезеного товару. Проте, під час фізичного огляду задекларованого товару було встановлено часткову невідповідність заявлених відомостей фактичним. Зокрема, частина імпортованого столового посуду була виготовлена з фарфору, який має оподатковуватися ставкою ввізного мита у розмірі 10% від митної вартості товару.

Таким чином, на переконання митного органу, ОСОБА_1 при декларуванні товару не вказала точні та достовірні відомості про фактично поставлений товар, чим припустилася порушення ст. 472 Митного кодексу України.

Розглянувши наявні матеріали справи місцевий суд дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_1, вмотивувавши своє рішення тим, що у матеріалах справи відсутні прямі докази вини особи. Зокрема, суд зазначив, що особою було проведено декларування на підставі даних наданих відправником товару, крім цього, встановлено, що на момент розгляду справи у суді триває процедура оскарження рішення митного органу, щодо визначення частини продукції як фарфор.

Таким чином при наявності обґрунтованих сумнів щодо винуватості особи та керуючись презумпцією невинуватості, закріпленою у ст. 62 Конституцією України, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з висновками суду, представником митниці - заступником начальника Дніпропетровської митниці ДФС було подано апеляційну скаргу у порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП, у якій порушується питання про скасування постанови районного суду та прийняття нової, якою ОСОБА_1 визнати винною за ст. 472 Митного кодексу України та накласти на неї відповідне стягнення, передбачене санкцією статті.

На переконання представника митниці, суд першої інстанції, безпідставно залишив поза увагою доводи представника митниці щодо невідповідності країни походження товару. Так, декларантом зазначено, що товар походить із Китаю, проте у наявному висновку експерта зазначено, що маркування відповідає Російській Федерації. Окрім цього, митний орган вважає, що суд без достатніх правових підстав послався на вимоги ст. 268 та 460 Митного кодексу України, оскільки данні норми закону не поширюються на митні порушення, передбаченні ст. 472 Митного кодексу України.

Митний орган також звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги вимоги ст. 266 Митного Кодексу України, у відповідності до яких декларант має право здійснювати фізичний огляд товарів, з метою повідомлення митному органу достовірних відомостей щодо ввезеного ним товару.

З'явившись у судове засідання апеляційного суду представник митниці - Романенко І.М. подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі.

Свої доводи представник митниці мотивувала тим, що ОСОБА_1 має достатній досвід роботи у сфері митного оформлення даної категорії товару і знала про наявність у неї, як у декларанта, права на фізичний огляд товару, а тому мала об'єктивну можливість перевірити достовірність відомостей, зазначених у товаросупровідних документах, фактичним.

В свою чергу, ОСОБА_1 та її захисник - ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду виступили категорично проти задоволення поданої митним органом апеляційної скарги.

Свою позицію сторона захисту пояснила тим, що ТОВ «Мілес» вже тривалий час співпрацює із китайською компанією «Uni Capital Corporation Limited», і за весь час їх спільної роботи жодних проблем із достовірністю даних, викладених у супровідних документах, не виникало, тому ОСОБА_1, з метою оперативності та економії часу, не проводила фізичний огляд товару, який надійшов від китайського контрагента на адресу ТОВ «Мілес», крім цього, у ст. 266 Митного Кодексу України закріплено саме право декларанта, а не обов'язок.

Разом з тим, сторона захисту зазначила, що рішення, за яким частина товару, яка була визнана митним органом як фарфор, і яка має декларуватися за УКТЗЕД , на даний час оскаржується у судовому порядку у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, що є свідченням наявності сумнівів щодо обґрунтованості підозри митного органу.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників апеляційного провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з наступних підстав.

У ст. 487 Митного кодексу України закріплено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до Митного кодексу України, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, має з'ясувати усі обставини справи та встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, винність особи у його вчиненні та усунувши усі можливі сумніви наявними доказами, прийняти закону та обґрунтовану постанову про наявність вини чи її відсутність.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості закріпленою у ст. 62 Конституції України, у відповідності до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал, тобто митний орган.

Співставивши доводи сторони обвинувачення із наявними матеріалами справи та пояснення сторони захисту, апеляційний суду дійшов висновку про наявність сумнів щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного кодексу України, а ті докази, що є, не спростовують їх.

Посилання митного органу на те, що під час проведення експертизи було встановлено, що країною походження є Росія, а не Китай, як це було повідомлено під час розмитнення, то ці обставини, у відповідності до протоколу (а.с. 8-14), у вину особи не ставилися, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом.

Щодо можливості декларантом перевірити відповідність даних, зазначених у товаросупровідних документах, фактичним, апеляційний суд виходить із того, що дійсно на декларанта, у відповідності до ст. 266 Митного Кодексу України, покладено ряд обов'язків, зокрема декларування товару з дотриманням вимог митного законодавства України, тобто заявляти точні та достовірні відомості про товар, який перетинає митний кордон. Проте, наведена норма закону передбачає право, а не обов'язок особи щодо фізичного огляду товару, а його невикористання не може бути єдиним і достатнім свідченням вини особи.

Звинувачуючи особу у тому, що вона не заявила достовірні данні про назву товару, тобто у правопорушенні, передбаченого ст. 472 Митного Кодексу України, яке характеризується як умисними діями так і необережністю, та посилаючись на не виконання декларантом передбачених законом прав, сторона обвинувачення - митний орган має надати прямі докази умисності дій чи необережності, а також довести той факт, що декларанту достовірно було відомо про невідповідність товару чи він мав у своєму розпорядженні певні данні, які свідчили про невідповідність товаросупровідних документів фактичній якості товару.

З огляду наявних матеріалів справи вбачається, що дійсно на адресу ТОВ «Мілес» від китайської компанії «Uni Capital Corporation Limited» надійшов товар, декларування, якого здійснено уповноваженою товариством особою - ОСОБА_1, яка при декларуванні зазначила УКТЗЕД , ставка мита 5%. Під час фізичного огляду митним органам було встановлено, що відомості щодо частини імпортованого товару не відповідають задекларованим: виявлено посуд з фарфору, який має декларуватися за УКТЗЕД , ставка мита складає 10% від митної вартості товару, згідно з висновком експерта №134 від 31 грудня 2014 року (а.с. 53-61).

Разом з тим, стороною захисту суду було надано, а стороною обвинувачення не спростовано докази (а.с. 128 - 131) оскарження у Дніпропетровському окружному адміністративному суді висновків митного органу щодо правильності визначення класифікації товару за УКТЗЕД.

Жодних доказів, які б доводили суб'єктивну сторону вчиненого: наявність умислу у діях особи чи воно було вчинено з необережність - у матеріалах справи не має і обґрунтовано виключно припущеннями митного органу.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суду дійшов висновку про недоведеність як об'єктивної, так і суб'єктивної сторони правопорушення.

Зокрема, наявність даних, що на даний час триває процедура оскарження висновків митного органу про неправильну класифікацію товару, ставить під сумнів взагалі чи мало місце заявленя неправдивих відомостей щодо до товарів, які підлягають декларуванню.

Крім цього, стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що особа мала умисел направлений на повідомлення неправдивих даних щодо товарів, котрі підлягають декларуванню, або діяла з необережністю.

Враховуючи наявну неповноту доведеності вини особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 Митного Кодексу України, у діях ОСОБА_1, а також дотримуючись вимог ст. 62 Конституції України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано із наведенням належних мотивів закрито провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги заступника начальника Дніпропетровської митниці ДФС - Максимкіна І.О. - відмовити.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року, якою провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 472 Митного Кодексу України, закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність складу адміністративного правопорушення, а предмети правопорушення направлено для подальшого митного оформлення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області