Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/917/2015
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Цією ж постановою, суддя стягнув з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 36,54 грн.

Як встановлено постановою судді, 02 травня 2015 року о 23 год. 30 хв. на вул. Алма-Атинській в м. Києві, ОСОБА_2 керував автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржувана ним постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, що потягло за собою необґрунтоване визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, як зазначається в апеляційній скарзі особи притягнутої до адміністративної відповідальності, дії працівників ДАІ не відповідали вимогам законодавства, оскільки після зупинки інспектори державтоінспекції не пояснили йому причину зупинки автомобіля; протокол про адміністративне правопорушення було складено з грубим порушенням вимог законодавства; копія складеного протоколу йому не надавалась, а запис в ньому про те, що він відмовився від підпису та написання пояснень взагалі не відповідає дійсності.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що інспекторами ДАІ були порушені вимоги ст. ст. 265-2, 266 КупАП, оскільки його, ОСОБА_2, не було відсторонено від керування транспортним засобом і транспорний засіб не був заблокований, а тому, як вважає останній, працівники ДАІ, грубо і цинічно порушуючи вимоги законодавства, вирішили провчити його як водія, який знає свої права та готовий їх боронити.

Також в апеляційній скарзі звертається увага на те, що судом першої інстанції були неповно та неправильно встановлені обставини даної адміністративної справи. Зокрема суд не надав критичної оцінки письмовим поясненням свідків, які наявні в матеріалах справи та не надав жодної оцінки фактам порушень з боку працівників ДАІ, про які він, ОСОБА_2, повідомив під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв'язку з цими та іншими обставинами, які наведені в апеляцйній скарзі, ОСОБА_2 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому просить суд апеляційної інстанції закрити справу щодо нього з наведених у скарзі підстав.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підтримку поданої ним апеляційної скарги; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню лише частково, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КупАП, вона встановлює адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп'яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не залежно від того знаходиться ця особа в стані сп'яніння чи ні або вживала вона чи ні відповідні лікарські препарати.

Розглянувши адміністративну справу щодо ОСОБА_2, суддя, на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, оскільки, крім протоколу про адміністративне правопорушення, даний факт підтверджується не тільки письмовими поясненнями двох свідків, які долучені до матеріалів справи, а й поясненнями одного з цих свідків, які були надані безпосередньо в судовому засіданні.

Більш того, сам ОСОБА_2, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, заперечуючи факт перебування у стані алкогольного чи іншого сп'яніння, фактично визнав ту обставину, що, у присутності свідків, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння, посилаючись на те, що працівники ДАІ не пояснили йому причини зупинки та не показали своїх документів.

Приймаючи до уваги наведені обставини, апеляціний суд, незважаючи на доводи апеляційної скарги особи притягнутої до адміністративної відповідальності щодо порушень вимог законодавства з боку працівників ДАІ та неповного з'ясування обставин справи з боку суду першої інстанції, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена у передбаченому законом порядку, а тому відсутні будь-які підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, в тому числі за відсутністю в діях порушника складу зазначеного вище адміністративного правопорушення, за вчинення якого на нього було накледене мінімальне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, окремі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 заслуговують на увагу, оскільки в результаті неповного з'ясування обставин даної адміністративної справи, суддя дійшов безпідставного висновку про те, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Так, незважаючи на зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, факт перебування ОСОБА_2 у стані такого сп'яніння будь-якими об'єктивними даними підтверджений не був, оскільки його огляд на стан сп'яніння, а ні уповноваженої особою Державтоінспекції МВС на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а ні лікарем наркологом у відповідному закладі охорони здоров'я не проводився, через відмову останнього від проходження такого огляду.

Саме ж по собі посилання у відповідному протоколі на виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, не може служити беззаперечним доказом того, що ОСОБА_2 дійсно керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, якщо це не було підтверджено результатами відповідного тесту, висновком лікаря нарколога або хоча б поясненнями свідків.

Між тим, жоден свідок, допитаний в судовому засіданні, у тому числі свідок ОСОБА_3, в присутності якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан сп'яніння, не підтвердив наявності у останнього будь-яких ознак алкогольного сп'яніння.

Крім того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі ОСОБА_2, у разі його перебування в стані алкогольного сп'яніння або виявлення ознак такого сп'яніння, працівники ДАІ були зобов'язані відсторонити його від подальшого керування транспортним засобом та вжити інших заходів, які передбачені відповідними нормами законодавства та відомчими інструкціями, зокрема Інструкцією з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка затверджена наказом МВС України від 26.02.2009 року № 77, однак цього зроблено не було.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає необхідним виключити із мотивувальної частини оскаржуваної постанови посилання судді на те, що ОСОБА_2 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння, оскільки в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували цей факт.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а постанова судді від 03 липня 2015 року - зміні, виходячи з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року про притягнення ОСОБА_2до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити.

Виключити із мотивувальної частини цієї постанови посилання на те, що ОСОБА_2 керував автомобілем «Шкода» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Заруба П.І.