ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/20472/14-п

17 лютого 2015 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Тимощук О.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 470283 від 18 грудня 2014 року ОСОБА_1 18 грудня 2014 року о 16 год. 00 хв. в м. Рівне на перехрестях вулиць ОСОБА_2 Соборна - ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп»яніння, неприродна блідість обличчя, зіниці очей неприродньо розширені та нереагують на світло, потрясіння пальців рук, від проходження медичного огляду в установленому порядку на стан наркотичного спяніння в присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді винним себе не визнав. Надав до суду наступні письмові пояснення, що перебуваючи у власному автомобілі, що знаходився у дворі по вул. Пушкіна, 30 в м. Рівне, до нього в салон вдерлися два чоловіки та назвались співробітниками Рівненського ВБНОН. Ними було запропоновано проїхатися на медичне обстеження з приводу вживання наркотиків, на що ОСОБА_1 погодився і на власному автомобілі прибув у медичний заклад на обстеження, де його оглянули, але зробити необхідний аналіз сечі не виявилось можливим, оскільки з фізіологічних причин надати зразу ж певну кількість біологічного середовища (сечу) він не зміг. Працівники ВБНОН на нього тиснули, насміхались та чекати необхідних зразків відмовились. Потім вони запропонували ОСОБА_1 їхати з ними на власному автомобілі у відділення міліції, і на шляху його зупинили працівники ВДАІ, яких до цього викликав працівник ВБНОН, що був у салоні його автомобіля. Працівники ВБНОН наполягали, щоб інспектор ДПС ВДАІ склав на ОСОБА_1 протокол, оскільки той відмовився від медичного огляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ствердив, що керував транспортним засобом тверезим, а не в стані наркотичного сп»яніння та вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектором ВДАІ були допущені наступні порушення, а саме: йому не було роз»яснено його прав, а пояснення у протоколі написано під диктовку, протокол про адміністративне правопорушення було складено в присутності двох свідків, які не бачили процедуру його затримання, перебування у медичному закладі, спілкування з працівниками ВБНОН та ДПС ВДАІ, а свої підписи поставили на підставі слів інспектора ДПС, колір обличчя у нього завжди блідий, а очі запавші від недосипання та можливого перевтомлення, зіниці очей та реакцію на світло ніхто у нього не перевіряв, вважає, що по поверхневому огляді працівника ДПС, а не медичного фахівця звинувачення є неприпустимими, а також відстутні належні докази його вини, просить суд закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно записів лікаря ОСОБА_4 в медичних документах при першому огляді у нього не було встановлено ознак сп»яніння, а також згідно висновку медичного обстеження на предмет сп»яніння № 851 від 18.12.2014 року ознак будь-якого сп»яніння у нього не виявлено.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 470283 від 18 грудня 2014 року зазначено, що ОСОБА_1 18 грудня 2014 року о 16 год. 00 хв. в м. Рівне на перехрестях вулиць ОСОБА_2 Соборна - ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп»яніння, неприродна блідість обличчя, зіничі очей неприродньо розширені та нереагують на світло, потрясіння пальців рук, від проходження медичного огляду на стан нароктичного спяніння в присутності двох свідків відмовився. До протоколу долучені пояснення двох свідків - ОСОБА_5 Костянтиноича та ОСОБА_6.

Допитаний в судовому засіданні як свідок інспектор ДПС ВДАІ м. Рівне прапорщик ОСОБА_7 показав, що ним від працівників ВБНОН м. Рівне було отримано повідомлення про можливе керування ОСОБА_1 автомобілем в стані наркотичного сп»яніння. Після зупинки ним ОСОБА_1, останньому було запропоновано пройти медичне обстеження в медзакладі на предмет наркотичного сп»яніння на що ОСОБА_1 відмовився повідомивши, що його туди нещодавно доставляли працівники ВБНОН і він був оглянутий. Автомобіль ОСОБА_1 був поміщений на штрафмайданчик.

Допитаний в судовому засіданні свідок лікар ОСОБА_4 повідомив, що 18 грудня 2014 року після обіду працівниками ВБНОН був доставлений на експертизу ОСОБА_1, який був ним оглянутий, дані були записані в книгу реєстрації та за результатами огляду ознак наркотичного сп»яніння не виявлено. Здати аналіз сечі на вміст наркотичних речовин ОСОБА_1 на той момент не зміг з фізіологічних обставин. Повторно, в цей же день, після 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 самостійно звернувся в цей же заклад для проходження медичного обстеження, де були проведені всі необхідні обстеження, в тому числі і аналіз сечі. Згідно висновку медичного обстеження № 851 від 18 грудня 2014 року складеному о 18 год. 43 хв. у ОСОБА_1 ознак сп»яніння не виявлено. Свідок лікар ОСОБА_4 вважає, що 18.12.2014 року ОСОБА_1 не перебував в стані наркотичного сп»яніння, що підтверджується відповідними документами.

Дослідивши всі обставини справи, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (далі Постанова № 14) звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно абзацу 2 пункту 27 Постанови № 14 зазначено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доказами вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 470283 від 18 грудня 2014 року та письмові пояснення двох свідків - ОСОБА_5 Костянтиноича та ОСОБА_6.

Суд вважає, що дані докази не є беззаперечними та допустимими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими і маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 вересня 2009 року N 400/666 (далі Інструкції № 400/666), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 1.4 Інстукції № 400/666 ознаками наркотичного сп'яніння є:

а) наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп'яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

б) звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

в) сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

г) почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно матеріалів справи, при першому зовнішньому огляді ОСОБА_1, якого на огляд доставили працівники ВБНОН 18.12.2014 року, лікарем ОСОБА_4 даних ознак не виявлено.

За правилом ч. 7 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку ( 1103-2008-п ), визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 зазначеного порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Постанова КМУ № 1103) водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 1103 направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

На підставі ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 122-5, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом

блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Судом встановлено, що автомобіль ОСОБА_1 був поміщений на штрафмайданчик, після чого він самостійно звернувся в медичний заклад для повторного огляду, внаслідок чого пройшов певний період часу з моменту складання протоколу працівником ДАІ і складання виснову медичного огляду лікарем ОСОБА_1

Згідно із п. 4 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102 (із змінами та доповненнями), у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку та інше. Даних вимог інспектором ДАІ не дотримано.

У відповідності п. 5 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, у разі коли доставити транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку неможливо, уповноважена особа Державтоінспекції проводить його затримання шляхом блокування з дотриманням, умов безпеки дорожнього руху.

Проте в матеріалах справи не зазначено інспектором час поміщення автомобіля на штрафмайданчик і не можливо визначити скільки часу пройшло з моменту постановки автомобіля на штрафмайданчик і звернення ОСОБА_1 в медичний заклад для повторного огляду.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

У відповідності з п.«Д» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод людини «кожен обвинувачений має право допитувати свідків, що свідчать проти нього, або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих самих умовах, що і свідків, які свідчать проти нього».

Європейський суд з прав людини по справі «Корнев та Карпенко проти України» визнав порушенням прав заявника за п. «Д» ч. 3 ст. 6 Конвенції, у зв'язку «з відсутністю у заявника можливості допитати ключового свідка по його справі».

Як загальне правило - п.1, 3(d) ст.6 Конвенції вимагають надання обвинуваченому відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення та допитати його. Звинувачення не може ґрунтуватись виключно або в цілому на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Якщо засудження виключно або в цілому ґрунтується на показаннях особи, допитати яку не має можливості, у такому випадку права захисту є обмеженими у той мірі, яка є сумісною з гарантіями, передбаченими ст.6 Конвенції.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.247, 280,283,284 КУпАП, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року по справі № 23-рп/2010 , -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги (протесту) протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8