АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 липня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, головного бухгалтера ТОВ «Гірничодобувна промисловість», проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень, -

встановив:

постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162-1 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона, будучи посадовою особою - головним бухгалтером ТОВ «Гірничодобувна промисловість», допустила порушення ст. 1 ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», яке виразилося в умисному ухиленні від повернення виручки в іноземній валюті від експортної операцій у розмір 14137200 руб. РФ, що в еквіваленті складає 4540585,90 гривень.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 13 липня 2015 року подала апеляційну скаргу із порушенням строку, передбаченого у ч. 2 ст. 294 КУпАП, в якій просила постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення у її діях.

Доповнюючи раніше подану апеляційну скаргу, ОСОБА_1 22 липня 2015 року подала апеляційну скаргу із доповненнями, у якій виклала клопотання про поновлення пропущеного строку, мотивуючи його тим, що її ніхто належним чином про час та місце розгляду справи належним чином не повідомив, про результати розгляду справи їй стало відомо лише після отримання копії постанови - 13 липня 2015 року.

По суті апеляційної скарги апелянт зазначає, що фактично визнає наявність дебіторської заборгованості, проте заперечує умисність в її створенні. Висновки ревізії податкової інспекції спростовує тим, що нею, як посадовою особою підприємства, було зібрано усі необхідні документи, сплаченні мита з метою звернення до комерційного міжнародного арбітражу, що, на її переконання, виключає умисність дій.

У судове засідання апеляційного ОСОБА_1 не зявилася про час та місце перегляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення перегляду справи від неї не надходило. Враховуючи зазначенні обставини та вимоги ст.ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про можливість проведення перегляду справи у відсутність особи, яка подала скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги й клопотання, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що строк на оскарження постанови слід поновити, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, у матеріалах справи відсутні буд-які данні щодо повідомлення апелянта про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, також у матеріалах справи відсутні достовірні дані щодо вручення особі копії постанови, як того вимагає ст. 285 КУпАП.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на оскарження був пропущений особою з поважних причини, які обєктивно від її волі не залежали, а тому його слід поновити.

Вирішуючи питання по сутті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дослідив наявні матеріали справи, з яких вбачається, що винуватість особи підтверджується висновком ревізії податкової інспекції, згідно до якого станом до 13 березня 2015 року по експортним операціям з ЗАО «Желдормаштехкомплет» у ТОВ ВК «Гірничодобувна промисловість» сформувалась дебіторська заборгованість з граничним терміном надходження валютних цінностей 13 січня 2015 року. На час проведення ревізії товариство не надало жодних доказів того, яким чином вирішується питання щодо повернення валютної виручки від нерезидента в Україну, у відповідності до чинного національно законодавства.

Поряд з цим, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1, визнаючи факт неповернення валютної виручки, зазначає, що нею, як посадовою особою, були вжиті усі можливі заходи щодо вчасного повернення виручки, зокрема, підготовленні матеріали до комерційного арбітражу, сплачено усі необхідні збори. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що наведеними доводами повністю спростовуються викладені у постанові суду першої інстанції висновки щодо вчинення нею умисних дій направлених на неповернення валютної виручки від експортних операцій до України.

Проте, наведенні у апеляційній скарзі доводи не підтвердженні жодними доказами, також враховуючи те, що суд позбавлений можливості збирати докази за власною ініціативою, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку щодо невинуватості особи. Окрім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які данні оскарження результатів перевірки, викладених у довідці про результати позапланової документальної невиїзної перевірки №82/04-62-22-5/3/261769 від 10.04.2015 року (а.с. 2-4), котра була підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162-1 КУпАП. Встановленні у постанові місцевого суду обставини відповідають фактичним обставинам, і повністю погоджується із наявними в матеріалах справи доказами, обєктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушень ст. 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував, обравши вид та розмір стягнення, яке повністю відповідає суспільній небезпеці вчиненого та є справедливим і достатнім для недопущення особою у майбутньому аналогічних правопорушень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 162-1 КУпАП, та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2