Справа № 163/1071/15-п
Провадження №3/163/740/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Гайдук А.Л.,

при секретарі Горпинко К.О.,

з участю представника Волинської митниці ДФС ОСОБА_1,

розглянувши, направлені Волинською митницею ДФС, матеріали справи за протоколом №0385/20502/2015 про притягнення до відповідальності за ст. ст.471, 472 МК України

ОСОБА_2 Жигінтаса, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_3, що проживає по проспекті ОСОБА_4, 55/46, в м.Київ, генерального директора фірми «Колорспирит» (м.Київ, вул.В.Хвойки, 21, оф.202), РНОКПП 9, посвідка на тимчасове проживання на території України серії ТР №052394, видана 17.03.2014 року органом 8001, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 Жигінтас 28.03.2015 року близько 03 год. 05 хв., слідуючи з України в ОСОБА_3 через митний пост Ягодин Волинської митниці ДФС смугою спрощеного митного контролю зелений коридор, в якості водія автомобіля марки Фольксваген Пассат, реєстраційний номерний знак GRO745, переміщував при собі, окрім дозволеної до вивезення за межі України без письмового декларування та надання дозвільних документів суми іноземної валюти в розмірі 10000 євро, валюту, яка склала понад допустиму до вивезення норму готівки, в розмірі 4900 євро, що по курсу НБУ станом на 28.03.2015 року становить 126424,12 грн., яка знаходилась в сумці для ноутбука разом із сумою валюти, дозволеною до переміщення, і наявність її була встановлена після перерахунку її загальної кількості в службовому приміщенні митниці, чим порушив вимоги п.2 розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», та вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Крім цього, згідно протоколу про порушення митних правил №0385/20502/2015 від 28.03.2015 року, ОСОБА_2 Жигінтасуставиться у вину те, що він, при тих же обставинах, не задекларував за встановленою формою точної кількості переміщуваної ним валюти в розмірі 4900 євро, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

У призначене на 30 квітня 2015 року судове засідання ОСОБА_2 Жигінтас не зявився, надіславши на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи відкласти, у звязку з його перебуванням з 30.04.2015 року по 18.05.2015 року в ОСОБА_3 та необхідністю укладення угоди з адвокатом. При цьому, справу у його відсутності просив не розглядати, а підтверджуючі документи про його перебування в ОСОБА_3 зобовязався надати в наступне судове засідання (а.с.17-18).

12.05.2015 року на адресу суду поштовим звязком надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 Жигінтаса, які, як вбачається з конверта, надіслані останнім з поштового відділення м.Луцька (а.с.23-28).

28.05.2015 року ОСОБА_2 Жигінтасом в канцелярію суду здано додаткові докази, якими він обґрунтовує свої доводи та заперечення проти складеного відносно нього протоколу про порушення митних правил (а.с.32-42). Разом з тим, у призначене на вказану дату судове засідання останній не зявився та причини неможливості прийняти участь в даному судовому засіданні у поданій заяві не вказав.

З метою забезпечення ОСОБА_2 Жигінтасу права на захист, а також з врахуванням того, що останній просив справу у його відсутності не розглядати, суд в подальшому неодноразово відкладав розгляд справи, однак в судові засідання 04.06.2015 року, 02.07.2015 року, 16.07.2015 року та 30.07.2015 року жодного разу він так і не зявився, хоча належним чином судом повідомлявся про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань у призначені судові засідання не подавав, як і не подав підтверджуючих доказів його перебування в ОСОБА_3 у період з 30.04.2015 року по 18.05.2015 року.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається із вищенаведеного, ОСОБА_2 Жигінтас, достовірно знаючи про розгляд Любомльським районним судом протоколу про порушення митних правил відносно нього, рухом справи не цікавився та не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

За викладених обставин вважаю, що неявка ОСОБА_2 Жигінтаса до суду не перешкоджає розгляду справи по суті.

У надісланих на адресу суду письмових поясненнях ОСОБА_2 Жигінтас вказує, що працює директором ТОВ «Колорспирит» у м.Києві, де має посвідку на проживання, однак досить часто відвідує свою сімю у ОСОБА_3. Оскільки його дружині діагностували захворювання на рак, тому зароблені та позичені кошти він відвозить у ОСОБА_3 на її лікування. 28 березня 2015 року мав відвезти позичені кошти в сумі 15000 євро додому у ОСОБА_3 для оплати лікування дружини та часткового погашення іпотечного кредиту за придбану у ОСОБА_3 квартиру. Про порядок переміщення коштів через митний кордон України він не знав, а при попередніх поїздках перевозив валюту у значно менших розмірах. Умислу на порушення правил перевезення іноземної валюти поза митним контролем, він не мав, валюту не приховував та на запитання інспектора митниці відразу повідомив про її загальну суму. З огляду на положення ч.ч.5, 6 ст.366, ст.471 МК України, не заперечив вчинення ним порушень зазначених норм, оскільки валюту переміщував без подання письмової декларації, у чому щиро розкаявся. Разом з тим, вважає кваліфікацію його дій ще й за ст.472 МК України зайвою та безпідставною, оскільки він слідував смугою митного контролю «зелений коридор», а не «червоний», що виключає вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, у звязку із чим просив провадження у справі за даною нормою закрити за відсутністю в його діях складу даного правопорушення. Крім цього, при обранні відносно нього виду та міри стягнення в межах санкції ст.471 МК України просив врахувати фактичні обставини справи, за яких він вчинив лише єдине протиправне діяння, яке полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації, однак переміщувані ним кошти він набув на законних підставах шляхом позики на лікування дружини за кордоном, тобто дані кошти не були спрямовані на забезпечення протиправної діяльності. Також вказує, що з митним законодавством України він обізнаний не був, наміру ухилятись від сплати податків чи інших зборів не мав, оскільки валюту не приховував, а навпаки відразу повідомив інспектору митниці про її кількість, шкода, яку б він міг завдати державі є незначною. Поміж цього, раніше порушень митних правил він не допускав, за місцем роботи характеризується позитивно та має складне матеріальне і сімейне становище. З наведених підстав, а також, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 06.11.2008 року по справі «ОСОБА_1 проти Російської Федерації», просив обмежитись відносно нього штрафом в межах санкції ст.471 МК України, без застосування конфіскації вилучених коштів.

Суд, дослідивши письмові докази у справі та заслухавши думку представника митного органу, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.471 МК України, передбаченим у цій статті, адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ч.2 ст.366 МК України «зелений коридор» призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та /або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Отже, обравши смугу проходження митного контролю «зелений коридор», особа несе відповідальність за порушення умов (порядку) його проходження.

Із наявних у справі копій: паспорта №23222144, виданого органом KAUNAS (20) 07.12.2012 року та посвідки на тимчасове проживання на території України серії ТР №052394, виданої 17.03.2014 року органом 8001, встановлено, що ОСОБА_2 Жигінтас є нерезидентом України.

Відповідно до розділу 2 Інструкції про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року, фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа - нерезидент має право вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, якщо сума готівки, що вивозиться, не перевищує суми готівки, письмово задекларованої цією особою митному органу при ввезенні в Україну. Вивезення готівки у такому випадку здійснюється за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Аналіз норм митного законодавства та постанови Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року вказує на те, що особа, обравши формою проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», за переміщення через митний кордон України понад дозволену норму іноземної валюти в сумі 10000 Євро, несе відповідальність за ст.471 МК України.

Та обставина, що ОСОБА_2 Жигінтас28.03.2015 року слідував через митний кордон України автомобілем марки Фольксваген Пассат, р.н.з. GRO745, смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор» стверджується відповідним талоном для проходження по «зеленому коридору» (а.с.4).

Як вбачається з акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 28.03.2015 року №205020104/2015/000123Е, під час митного контролю вищевказаного автомобіля було виявлено валюту в сумі 4900 євро, що перевищила встановлену норму в еквіваленті 10000 євро, яка знаходилась в сумці для ноутбука та була видана ОСОБА_2 Жигінтасом в службовому приміщенні митниці (а.с.5).

Оскільки наявна у ОСОБА_2 Жигінтасасума коштів 4900 євро перевищила дозволену до переміщення суму у 10000 євро, тому вона підлягала обовязковому письмовому декларуванню з поданням митному органу відповідних документів, підтверджуючих її задекларування при ввезенні в Україну, що дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 Жигінтассвоїми діями порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю «зелений коридор» шляхом переміщення через митний кордон України валюти 4900 євро, яка перевищила дозволену до вивезення норму готівки, визначену постановою Правління НБУ №148 від 27.05.2008 року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.

Щодо кваліфікації тих же дій ОСОБА_2 Жигінтасаза ст.472 МК України, суд вважає, що така кваліфікація його дій є безпідставною, у звязку з відсутністю ознак даного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 472 МК України, адміністративним правопорушенням є недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Вказівка, яка міститься у ч.6 ст.366 МК України, про те, що звільнення від подання письмової митної декларації при проходженні «зеленим коридором» не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України, не вказує на необхідність кваліфікації дій особи, яка порушила порядок проходження спрощеного митного контролю, окрім ст.471 МК України, ще й за ст.472 МК України.

За ст.472 МК України кваліфікуються діяння осіб, які переміщуються через митний кордон України смугою митного контролю «червоний коридор» і допустили зазначене у диспозиції порушення.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 Жигінтаспід час проходження митного контролю не заявив про наявність у нього валюти, яка підлягає обов'язковому декларуванню, про що, зокрема, свідчить відсутність в матеріалах справи талона чи його копії для проходження митного контролю по смузі «червоний коридор», митної декларації або протоколу усного опитування, який би засвідчив факт відмови даного громадянина від декларування переміщуваної валюти, тобто докази, які б могли засвідчити факт проходження митного контролю на смузі руху «червоний коридор» та, відповідно, підтвердити наявність в діях вказаного громадянина складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України.

Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що під час проходження митного контролю ОСОБА_2 Жигінтасзаявив про суму переміщуваної ним валюти під час усного опитування, чим здійснив усне декларування, що обєктивно підтверджується його письмовими поясненнями, даними безпосередньо під час складання протоколу про порушення митних правил, а також самим протоколом про порушення митних правил №0385/20502/2015 від 28.03.2015 року, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 28.03.2015 року №205020104/2015/000123Е, службовою запискою головного державного інспектора ВМО №4 митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 від 28.03.2015 року, якими однозначно стверджено, що уся наявна у ОСОБА_2 Жигінтаса валюта в сумі 14900 євро знаходилась в одному місці в сумці для ноутбука та в повному розмірі була видана працівнику митниці для перерахунку.

Таким чином, дії ОСОБА_2 Жигінтаса, які мали місце 28.03.2015 року, повністю охоплюються диспозицією ст.471 МК України і додаткової кваліфікації за ст.472 МК України не потребують, оскільки положення ст.ст.471, 472 МК України є спеціальними нормами стосовно загальних норм ст.ст.257, 366 МК України.

З наведених підстав провадження у справі відносно ОСОБА_2 Жигінтасаза ст.472 МК України слід закрити відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

Розглядаючи прохання особи, що притягується до відповідальності, про незастосування до нього додаткового стягнення у виді конфіскації валюти в розрізі встановлених фактичних обставин справи та наданих останнім документів, суд виходить з наступного.

Згідно санкції ст.471 МК України, за вчинення даного правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Відповідно до вимог ст.197 МК України, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Зокрема, обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

В даному випадку такі обмеження встановлені постановою Правління Національного банку України № 148 від 27.05.2008 року на рівні 10000 євро, в зв'язку з чим валютні цінності, які переміщував ОСОБА_2 Жигінтас, є товарами, переміщення яких через митний кордон України обмежено.

Отже, санкція статті 471 МК України не передбачає альтернативи накладення стягнення у виді конфіскації валюти, яка обмежена до переміщення через митний кордон України (ввезення/вивезення), а тому, в даному випадку, є обовязковим додатковим стягненням.

На ствердження свого матеріального та сімейного стану, а також даних про свою особу, про які ОСОБА_2 Жигінтас вказує у письмових поясненнях (а.с.23, 24), останній лише надав документи про наявність у нього кредитних зобовязань, які забезпеченні заставою земельної ділянки та житлового будинку. При цьому, ОСОБА_2 Жигінтас кредит брав спільно з ОСОБА_2 31 липня 2008 року в розмірі 209974,51 євро, а станом на 06 травня 2015 року його залишок становить лише 574,87 євро, з кінцевим терміном його повернення - до 25 липня 2031 року (а.с.33-42).

Крім цього, подав копію договору позики грошових коштів від 27.03.2015 року в сумі 387120,00 грн., еквівалентній 15000 євро, за яким він виступає стороною боржника, та які, як зазначено у письмових поясненнях, він позичив для лікування дружини, яка хворіє на рак, та погашення кредитного зобовязання, з якого, як встановлено судом вище, залишилось непогашеними 574,87 євро.

Однак, ОСОБА_2 Жигінтас не подав суду жодного документу, який би підтверджував його дохід, зокрема, розмір заробітної плати за місцем роботи, його сімейний стан та хворобу дружини, з наведеним ним діагнозом, необхідність її лікування та орієнтовну вартість лікування.

Надані особою, що притягується до відповідальності, документи про його особу враховуються судом лише при визначенні виду та міри стягнення, яке слід застосувати за вчинене правопорушення, оскільки за змістом рішення Європейського Суду з прав людини від 06.11.2008 року по справі «ОСОБА_1 проти Російської Федерації», вони аж ніяк не дають підстав для незастосування відносно порушника додаткового стягнення у виді конфіскації валюти.

Поміж цього, звільнення громадянина-порушника від конфіскації безпосередніх предметів правопорушення можливе лише в тому випадку, якщо конфіскація буде для конкретного порушника (або іншої особи власника грошей) «індивідуальним і надмірним тягарем», однак таке звільнення не повинне бути правилом, а скоріше «винятком», ознак якого у даній справі не встановлено.

З огляду на вищенаведене та враховуючи характер і обставини вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність винного, ступінь його вини у вчиненому, щире розкаяння останнього, як обставину, що помякшує відповідальність, дані про особу правопорушника, зокрема те, що він вперше притягується до відповідальності за порушення митних правил, позитивно характеризується за місцем роботи, та вважає, що відносно ОСОБА_2 Жигінтасаслід застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією валюти - 4900 євро.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_2 Жигінтасаслід стягнути судовий збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Керуючись ст.ст. 522, 527, 528 МК України, п.1 ст.247 КУпАП, п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст.ст. 471, 472 МК України, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 Жигінтасавизнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, і накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень з конфіскацією в дохід держави 4900 (чотирьох тисяч девятсот) євро, які 28.03.2015 року прийняті на балансовий рахунок ВОД АТ «ОСОБА_6 ОСОБА_7» відділення №11.

Штраф в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень підлягає стягненню на рахунок 5262 в ГУДКСУ у Волинській області (МФО 803014, , одержувач УДКСУ в Любомльському районі, код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу «адміністративні штрафи у справі про порушення митних правил»).

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 Жигінтасаза ст.472 МК України закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, органом доходів і зборів, який здійснював провадження у цій справі, протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_7