Справа № 438/509/15-п Головуючий у 1 інстанції: Пащук Р.Й.
Провадження № 33/783/272/15 Доповідач: Валько Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Н.М. Валько, з участю адвоката Кандура Р.Я., апелянта ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу гр-на ОСОБА_2 на постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 07 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориславського міського суду Львівської області від 07 травня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КпАП України та накладено на нього стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 18.03.2015 року о 21 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання АДРЕСА_1, вдруге протягом року після накладення на нього адміністративного стягнення вчинив насильство в сім'ї стосовно своєї дружини ОСОБА_3, ображав її нецензурними словами, словесно погрожував їй побиттям, тобто вчинив умисні дії психологічного характеру, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров'ю потерпілої.

У поданій апеляції ОСОБА_2, не погоджуючись з постановою суду 1-ї інстанції, вважає її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права і такою, що підлягає скасуванню. При цьому, покликається на те, що, з його точки зору, в даному конкретному випадку, не встановлено умислу вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру; він не бажав сварок в сім'ї, колишня дружина сама провокувала його на сварки, однак працівники міліції, на думку апелянта, в порушення ст.256 КпАП України не встановили суть адміністративного правопорушення. Просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідача, позицію адвоката Кандура Р.Я. та його довірителя ОСОБА_2, які повністю підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задоволити, дослідивши матеріали справи № 438/509/15-п та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що така підлягає до часткового задоволення.

До даного висновку приходжу, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами у справі є будь-які фактичні дані, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта та інші. Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є саме протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 256 КпАП України встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Зокрема, закон детально регламентує питання, пов"язані зі складанням протоколу, так, у протоколі зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається у протоколі.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ЛВ №0252793 відносно ОСОБА_2, суть правопорушення, яке кваліфікується за ч.2 ст.173-2 КпАП України належним чином не виписана.

При цьому, диспозиція зазначеної статті передбачає вчинення особою, насильства в сім'ї, тобто умисного вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана або ні шкода фізичному або психологічному здоров'ю потерпілого.

Відповідно до настанов п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із подальшими змінами та доповненнями, визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Оскільки норма закону про необхідність перевірки суддею правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення дотримана не була, а при складанні протоколу допущені порушення вимог закону, що вплинуло на законність рішення, вважаю, що оскаржувана постанова районного суду підлягає скасуванню з поверненням матеріалів органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення для належного оформлення.

Керуючись ст.ст. 294; 295 КпАП України,-

постановив:

апеляційну скаргу гр-на ОСОБА_2 на постанову судді Бориславського міського суду Львівської області від 07 травня 2015 року задоволити частково.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 07 травня 2015 року відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КпАП України скасувати, матеріали справи відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КпАП України повернути у Бориславський МВ ГУМВС України у Львівській області через Бориславський міський суд Львівської області для належного оформлення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Судової палати у

кримінальних справах

Апеляційного суду Львівської області Н.М.Валько