АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
24.07.2015 року м. Київ
№ 33/796/860/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Веймар Німеччини, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та працює на посаді заступника начальника юридичного управління ТДВ СК «Альфа-Гарант» за ч. 6 ст. 212-3 КУпАП (в редакції від 27.03.2014 року) за відсутністю в її діях складу адмінстративного правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, складеним 06 березня 2015 року начальником Управління з питань підготовки конституційних подань та дотримання права на доступ до публічної інформації Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, ОСОБА_3, встановлено, що в діях ОСОБА_2, заступника начальника Юридичного управління ТДВ СК «Альфа-Гарант», вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП у зв'язку з порушенням статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на незаконність постанови судді, її невідповідність обставинам справи, порушення вимог Конституції України, КУпАП, Законів України «Про судоустрій та статус суддів», «Про звернення громадян», просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром у п'ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що суддя, закриваючи провадження у справі, дійшов хибного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адмінправопорушення, оскільки посилання у судовому рішенні на ті обставини, що посадовими особами ТДВ «СК «Альфа-Гарант» розглядались звернення ОСОБА_1 та надавались на них відповіді (18.12.2014 року, 17.02.2015 року, 04.03.2015 року, 17.03.2015 року, 30.03.2015 року), не є підставою не вбачати наявність ознак адміністративного правопорушення під час розгляду звернення саме від 17.12.2014 року.

Також, в апеляційній скарзі міститься клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки на неодноразові звернення до суду, йому не була направлена копія ухваленого по справі рішення, про зміст якого він дізнався із ЄДРСР 25.06.2015 року, а тому просить суд про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Розглянувши клопотання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження постанови було пропущено з поважних причин, а тому відповідне клопотання є обґрунтованим, і суд апеляційної інстанції поновлює ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою, та просила залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, щодо якої складений протокол про адмінправопорушення, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, вважає її такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи органом (посадовою особою) повинно бути вжито всіх необхідних заходів для повного, всебічного і об'єктивного дослідження доказів та з'ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, ці вимоги закону суддею, як убачається з матеріалів справи, належним чином не виконані, внаслідок чого не була надана належна оцінка усім наявним у справі доказам та фактичним обставинам, що були встановлені у судовому засіданні.

Так, констатуючи у постанові лише обставини щодо часу листування ОСОБА_1 з ТДВ СК «Альфа-Гарант» з приводу проведення експертного дослідження на предмет визначення розміру завданих в результаті ДТП збитків у період 2014-2015 року, а також встановивши, що дійсно відповідь на заяву ОСОБА_1 від 17.12.2014 року, яка надійшла до страхової компанії 19.12.2014 року, була підготовлена 27.01.2015 року та направлена заявнику 30.01.2015 року (тобто після сплину місячного терміну, суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 невинуватою у порушенні ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» та закривав провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП. При цьому будь-яких обґрунтувань такого висновку, суддя районного суду у судовому рішенні взагалі не навів, більш того, обставини зазначені посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, про порушення ОСОБА_2 строків розгляду заяви громадянина не спростував, а тому ухвалене судове рішення у даній справі не можна визнати обґрунтованим, у зв'язку із чим воно підлягає скасуванню.

При цьому, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою, судом апеляційної інстанції на підставі наявних в матеріалах справи та наданих сторонами провадження даних встановлено, що 17.12.2014 року ОСОБА_1 направив до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву, в просив при визначенні розміру завданих йому, в результаті ДТП пошкодженням його автомобіля, матеріальних збитків просив враховувати дані ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» та надіслати йому копію висновку авто товарознавчого дослідження від 16.12.2014 року. Ця заява надійшла до страхової компанії 19.12.2014 року.

А відтак, відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 мало бути розглянуто, та заявнику надано відповідь на нього у строк до 20.01.2015 року.

За таких обставин, з огляду на дані про те, що відповідь ОСОБА_1 була підготовлена 27.01.2015 року та надіслана 30.01.2015 року, зазначені вимоги закону були порушені, що фактично не оспорювалось у суді апеляційної інстанції і самою ОСОБА_2

Доводи особи, щодо якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, про надіслання відповіді заявнику у передбачений законом граничний термін - 45 днів, є неспроможними, оскільки будь-яких даних про те, що керівником установи такий строк був встановлений, а ОСОБА_1 була надана проміжна відповідь у справі немає, та ОСОБА_2 не представленні.

Що стосується заяв ОСОБА_2 про направлення заявнику 18.12.2014 року відповіді на попереднє звернення аналогічного змісту, то вони є неспроможними, оскільки відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» громадянина зобов'язані письмово повідомляти про результати перевірки кожної заяви чи скарги.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у порушенні нею вимог ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» була повністю доведена наявними у справі доказами, а відтак в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП ( в редакції від 27.03.2014 року).

Разом з тим, оскільки на момент розгляду справи апеляційним судом сплинули передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення, штраф до ОСОБА_2 застосований бути не може, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволення.

За таких обставин, керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю в її діях адмінправопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП - скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 212-3 КУпАП (в редакції від 27.03.2014 року) та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за сплином строків, передбачених ст. 38 КУпАП для накладення адміністративних стягнень.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко