Номер провадження: 33/785/449/15
Номер справи місцевого суду: 522/8522/15-п
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Бойченко М. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області М.Є. Бойченко, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року, якою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права управління транспортними засобами строком на один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08 квітня 2015 року серії АВ2 № 600241 ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, 16 березня2015 року о 18:00, по вул. Новосельського, 69/71 в м. Одесі, не впевнився в безпеці дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедом «Комфорт» під керуванням ОСОБА_3, яка повертала з права наліво по напрямку руху. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічна пошкодження, а ОСОБА_3 отримала легкі тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. від 09 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права управління транспортними засобами строком на один рік.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси по справі про адміністративне правопорушення № 522/8522/15-п, провадження № 3/522/2495/15 від 09 червня 2015 року та закрити провадження у справі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4. Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху:

велосипед - транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;

велосипедист - особа, яка керує велосипедом;

видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру;

тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

обмежена оглядовість - видимість дороги в напрямку руху, яка обмежена геометричними параметрами дороги, придорожніми інженерними спорудами, насадженнями та іншими об'єктами, а також транспортними засобами;

Відповідно до п. 6.1. Правил дорожнього руху рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку.

Згідно пп. а, в, п. 6.6. Правил дорожнього руху велосипедисту забороняється: керувати велосипедом з несправним гальмом, звуковим сигналом, а в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості - з вимкненим ліхтарем (фарою) чи без світлоповертачів; рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих).

Відповідно до п. 6.7. Правил дорожнього руху велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Відповідно до п. 10.2. Правил дорожнього руху виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Згідно п. 12.5. Правил дорожнього руху у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Таким чином, розглядаючи вищевказану справу про адміністративне правопорушення та вирішуючи питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд повинен був звернути увагу на всі вищевикладені вимоги.

Так, з огляду на подію, що сталася, велосипедист ОСОБА_3 взагалі не мала права їхати по тротуару, адже це чітко забороняється пп. в п. 6.6. Правил дорожнього руху.

Щодо посилання суду на те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав свою, то це пояснюється тим, що ОСОБА_1 не був до кінця обізнаний з правами правопорушника, вважав, що якщо відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, то він вже винен.

Крім того, визнання вини не може бути єдиною підставою для визнання особи винною у вчиненні правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ( Заява N 42310/04) від 21 квітня 2011 року).

Також, у апеляційній скарзі зазначається, що нещодавно, ОСОБА_1 вдалось отримати у охоронної компанії відеозапис подій, що стались 16 березня 2015 року о 18:00, у звязку з чим, останній не мав змоги надати його до місцевого суду.

Даний відеозапис чітко демонструє всі обставини справи та спростовує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, в поясненнях велосипедиста ОСОБА_3 та висновки суду першої інстанції, які ґрунтувались на вказаних протоколі та поясненнях.

Так, зокрема, відеозапис повністю спростовує письмові пояснення велосипедиста ОСОБА_3 від 24 березня 2015 року, з приводу того, що остання зменшила швидкість, щоб зїхати з бордюру, і коли з арки виїхав автомобіль, вона почала гальмувати. На відеозаписі чітко видно, що ОСОБА_3 їхала швидше автомобіля, швидкість при зїзді на бордюр не знижувала та взагалі не гальмувала.

Крім того, як було зазначено вище, згідно п. 12.5. Правил дорожнього руху у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Згідно письмових пояснень самої ОСОБА_3, остання рухалася зі швидкістю 10-15 км/год, то неозброєним оком видно, що її швидкість руху більша, ніж швидкість руху автомобіля мого підзахисного, приблизно на 5-7 км/год.

Узагальнюючи вищевикладене, та враховуючи, що оскільки відповідно до п. 1.4. ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, пп. в п. 6.6. ПДР велосипедисту забороняється рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, п. 6.7. ПДР велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу, п. 10.2. ПДР виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає, п. 12.5. ПДР у житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год, то ОСОБА_1 знаючи, що велосипедистам забороняється рухатися тротуаром, розраховуючи, що інші учасники дорожнього руху виконують ПДР, рухався зі швидкістю, яка дозволила б уникнути зіткнення, якби тротуаром, як це і передбачено ПДР, рухався пішохід.

Відповідно до розписки, написаної власноруч ОСОБА_3 25 березня 2015 року, ніяких претензій (ні матеріальних, ні моральних) до ОСОБА_1 по факту ДТП, яке відбулось 16 березня 2015 року, за адресою: вул. Новосельського 69/71, вона не має. Винним ОСОБА_1, в тому що відбулось, не вважає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши відеозапис події дорожньо-транспортної пригоди, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

Разом з тим, суд, при накладенні стягнення, не в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та обставини, що помякшують відповідальність.

Крім того, суд не навів у рішенні мотивів при накладенні максимального стягнення, передбаченого санкцією статті 124 КУпАП.

Поряд з цим, при відтворенні відеозапису події ДТП, судом встановлено, що інший учасник ДТП ОСОБА_3, також винна у виникненні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Таким чином, суддя належним чином мотивував рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте суддею при накладенні стягнення в порушення вимог ст. 33 КУпАП не враховано характер вчиненого правопорушення,особу правопорушника, ступінь його вини, і не врахував, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди винні два учасники ДТП, а також обставини, що помякшують відповідальність, а саме те, що другий учасник ДТП ОСОБА_3 не вважає ОСОБА_1 винним у тому, що відбулось.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги вимоги ст.ст. 7, 245, 254, 279, 280 КУпАП, вважаю за доцільне змінити постанову Приморського районного суду м. Одеси по справі про адміністративне правопорушення № 522/8522/15-п відносно ОСОБА_1 в частині призначення адміністративного стягнення, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 124, 245, 252, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. по справі про адміністративне правопорушення № 522/8522/15-п від 09 червня 2015 року про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права користування транспортними засобами строком на один рік, змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 425 гривень.

В решті постанову Приморського районного суду м. Одеси по справі про адміністративне правопорушення № 522/8522/15-п від 09 червня 2015 року, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4