П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Дніпровського ВДАІ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Донецької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності), 02 лютого 2014 року о 14 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Samand д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по провул. Будівельників в м. Києві зі сторони вул. Попудренка, в бік нерегульованого перехрестя з вул. Червоноткацька, зупинився перед перехрестям, оскільки по ходу руху був знак 2.1 "Дати дорогу". В подальшому останній розпочав рух, виїжджаючи з правим поворотом на проїзну частину вул. Червоноткацька, з метою руху в бік вул. Дубового, однак по проїзній частині вул. Червоноткацька, з боку вул. Дубувого, в напрямку перехрестя з пров. Будівельників, зправа наліво по відношенню до руху автомобіля Samand д.н.з. НОМЕР_1, рухався автомобіль "ВАЗ-2107" д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який перетнувши дорожню розмітку 34.1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, об"їжджаючи нерухому перешкоду - припарковані на смугу руху, біля бордюрного каменю, автомобілі. По ходу руху автомобіля "ВАЗ-2107" д.н.з. НОМЕР_2 дорожні знаки були відсутні. Внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення особою, що притягається до адміністративної відповідальності вимог п. 10.1, п. 16.11 ПДР України.

У судовому засіданні, захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 зазначив суду, що виходячи з положень ст. 251 КУпАП, яка регламентує відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, вважає, що вина його клієнта ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав, з підстав викладених захисником та додатко зазначив, що того дня дотримувався у повній мірі ПДР України.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_2 пояснив суду, що того дня у повній мірі дотримувався ПДР України, ДТП сталося, на його думку, з вини ОСОБА_1.

При цьому, ОСОБА_2 зазначив суду, що покази, які надавав слідчому СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві 05.02.2014 року є правдивими та відповідають дійсності у повній мірі, а він тоді ліпше пам"ятав обставини справи (а.с. 19-20).

ОСОБА_4, яка була пасажиром автомобіля "ВАЗ", у судовому засіданні пояснила суду, що на її особисту думку ДТП сталося з вини ОСОБА_1, в діях ОСОБА_2 вона не убачає ознак порушення ПДР України.

Також, ОСОБА_4 зазначила суду, що покази, які надавала слідчому СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві 05.02.2014 року є правдивими та відповідають дійсності у повній мірі, а вона тоді ліпше пам"ятала обставини справи (а.с. 17-18).

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, кожен окремо пояснили, що 02 лютого 2014 року о 14 годині 40 хвилин, рухалися по вулиці Червоноткацькій в м. Києві і бачили, що автомобіль "ВАЗ-2107" д.н.з. НОМЕР_2, рухався по зустрічній смузі руху по вул. Червоноткацькій в м. Києві. Моменту зіткнення транспортних засобів вони не бачили.

Експерт ОСОБА_7 пояснив суду, що працюючи експертом, будучи ознайомленим з правами та обов'язками експерта, та попередженим про кримінальну відповідальність згідно положень ст.ст. 384, 385 КК України, здійснював транспортно-трасологічну екпертизу на підставі постанови слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві Боярка О.М. у кримінальному провадженні за № 0000055 від 02.01.2014 року щодо обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими. Безпосередньо самі обставини пов'язані з проведенням висновку, не пам'ятає, у зв'язку з великим часовим проміжком.

Тож, суд, заслухавши доводи осіб, що приймають участь у справі про адміністративне правопорушення, дослідивши даний адміністративний матеріал, приходить до наступного.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Так, п. 10.1 та 16.11 ПДР України, відповідно, регламентовано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАПвисновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП,доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також ст. 62 Конституції Українизазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерела права, то суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією (995_004), а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) ( 995_004 ) тощо.

У судовому засіданні, особою, що притягається до адміністративної відповідальності було надано послідовні та логічні покази з приводу обставин ДТП, які не викликають сумніву у суду, щодо їх достовірності.

Зазначений доказ, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, визнає належним та допустимим.

З висновку експерта № 1209 від 15.05.2015 року слідує, що в діях водія автомобіля ВАЗ-2107 вбачаються невідповідності вимогам п. 11.2 ПДР України, така невідповідність знаходиться у причинному зв'язку з виникненням ДТП; дослідити причинний зв'язок між невідповідністю дій водія автомобіля Саманд вимогам п. 16.11 ПДР і виникненням ДТП не виявилось за можливе; однією з причин ДТП з технічної точки зору є наявність на проїзній частині припаркованих автомобілів, які розташовані у супереч п.п. 15.4, 15.9 ПДР.

Зазначений доказ, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, визнає належним та допустимим.

Щодо копії рапорту слідчого (а.с. 8), протоколу огляду місця ДТП (а.с. 9-13), висновку експерта від № 170/е від 31.01.2014 року - 25.02.2014 року (а.с. 15-18), протоколів допиту від 04.02.2015 року, 05.02.2014 року, 13.02.2015 року (а.с. 17-20, 24-25), протоколів проведення слідчих експериментів (а.с. 21 -22, 26-27), висновку експерта № 143/ат від 14.04.2014 року (а.с. 31-39), то суд дані докази не вважає допустимими, оскільки вони отримані шляхом проведення слідчих (розшукових) дій в рамках розслідування кримінального провадження унесеного до ЄРДР 02.01.2014 року за № 0000055, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, висновків ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, та у справі «Шабельника проти України», ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, тобто КПК України прямо забороняє використовувати такі докази в рамках розгляду провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також матеріали справи містяться дві постанови слідчого Боярка О.М. від 12.05.2014 року (а.с. 4-5) та від 14.03.2014 року (а.с.29-30) про закриття одного і того ж кримінального провадження, однак містять різні відомості, щодо дати вчинення правопорушення. При цьому, обидві являються чинними, що прямо суперечить нормам КПК України та призводить до того, що суд вимушений, відповідно до норм КПК України, КУпАП, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, висновків ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, та у справі «Шабельника проти України», обидві з них визнати недопустимими враховуючи наявність у них різних фактичних даних щодо однієї і тієї ж події в одній і тій же справі.

Крім того, дані матеріали слідчим Дніпровського РУГУ Боярком О.М. не було належним чином завірено, а саме у відповідності до положень КПК України, КУпАП та пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55), враховуючи, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "згідно з оригіналом", назви, посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту підпис, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки через що суд позбавлений змоги перевірити викладені у них відомості на предмет їх дійсній достовірності, що в черговий раз вказує на їхню недопустимість.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, копіях схем ДТП, у зв"язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року та Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за N 576/16592), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 27.03.2009 року та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Крім того, суд надаючи оцінку відомостям, що містяться у схемі ДТП, з урахуванням висновку експерта № 1209 від 15.05.2015 року, виходячи з положень ст. 62 Конституції України, вважає викладені у ній дані такими, що ґрунтується на припущеннях, а тому суд даний доказ визнає неналежним.

Будь-яких інших доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП та вимог Інструкції, вважає, що надані суду докази з боку ДАІ, що імовірної вини особи в порушенні ПДР ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 КУ, та витлумачуючи усі сумніви на користь особи, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 124 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушенняне може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У зв'язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв'язку з встановленням обставин визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 124, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я: О.В. Бірса