Справа №263/8082/15-п
Провадження №3/263/941/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали, які надійшли з Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не відомий, який працює директором ТОВ «Меркурій Автотранс», який мешкає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за ст.164 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДО№222271 ОСОБА_2 12.05.2015 року приблизно о 08:30 год. на території ТЦ «Амстор» на площі Кірова в місті Маріуполі організовував перевезення пасажирів на автобусі BOVA FNX 12-370А державний номер НОМЕР_1 без наявності дозвільних документів, а саме: відповідного страхування, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14.08.1996 року «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КУпАП.

Порушення встановлено під час проведення заходів щодо перевірки перевізників пасажирів з міста Маріуполь з метою виявлення можливих шляхів пересування членів НЗФ «ДНР» та перекриття каналів перевезення зброї, набоїв та вибухівки.

В рапорті заступника начальника відділу УКР ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_3 вказано, що при перевірці встановлено, що жодному пасажиру не видали проїзні документи і не застрахували.

Вказаний факт кваліфікований за ч.1 ст. 164 КУпАП.

Частиною 1 ст.164 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність за участю свого представника адвоката ОСОБА_4, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.07.2015 року.

Представник правопорушника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.07.2015 року, в судовому засіданні пояснила, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 було складено посадовою особою у звязку з відсутністю в нього відповідних договорів страхування, передбачених чинним законодавством. Але всі договори страхування, які є обовязковими, на підприємстві існують, і крім того, не є документами дозвільного характеру в розумінні положень Законів України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності», «Про страхування». Відповідальність за відсутність полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») передбачена ст.126 КУпАП, а отже вищезазначений протокол відносно ОСОБА_2 складено неправомірно, а провадження в справі підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.164 ч.1 КУпАП. Внаслідок зазначених обставин ОСОБА_2 не визнає себе винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши письмові пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Об'єктом правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

Господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Безпосередня участь - це зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи (п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», 28.12.1994 p., № 334/94-ВР). Підприємницькою може вважатись лише діяльність з виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг і зайняття торгівлею з метою одержання прибутку. У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати Діяльність господарюючого суб'єкта підприємницькою (п. З листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів»№ 01-8/453 від 26.06.1995 p.).

Об'єктивна сторона правопорушень полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Порядок Державної реєстрації та перереєстрації суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, за винятком окремих видів суб'єктів підприємницької діяльності, для яких законами України встановлено спеціальні правила державної реєстрації, а також порядок скасування державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності, регулюється Положенням про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 р. № 740. Державна реєстрація суб'єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної у місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації (далі - органи державної реєстрації) за місцезнаходженням або місцем проживання суб'єкта, якщо інше непередбачено законом. За наявності всіх необхідних документів, зазначених у зазначеному Положенні, орган державної реєстрації зобов'язаний протягом не більше п'яти робочих днів з дня їх надходження внести дані реєстраційної картки до Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності (автоматизованої системи збирання, накопичення, обробки та оперативного надання інформації про суб'єкти підприємницької діяльності) та видати свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка з проставленим ідентифікаційним кодом юридичної особи, який надається органу державної реєстрації органом державної статистики, або з ідентифікаційним номером фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів. Свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності та копія документа, що підтверджує взяття його на облік в органі державної податкової служби, є підставою для відкриття рахунків у будь-яких банках в установленому порядку. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об'єктивною стороною першого правопорушення, передбаченого коментованою статтею.

Відповідно до положень Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. №1775-Ш, ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону ліцензуванню підлягає перелік видів господарської діяльності, у тому числі надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі);

Порядок та умови одержання та анулювання ліцензій визначені Законами України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 р. № 1775-III, «Про запровадження мораторію на видачу ліцензій на провадження господарської діяльності з випуску та проведення лотерей» від 02.06.2005 p. № 2630-IV, постановами Кабінету Міністрів України та іншими підзаконними нормативними актами. Перелік органів, яким надано право видачі ліцензій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 р. № 1698.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Дозвільні органи це органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДО№222271 зазначено, що ОСОБА_2 12.05.2015 року організовував перевезення пасажирів без наявності дозвільних документів, а саме: відповідного страхування, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14.08.1996 року «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті».

Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.278 КУпАП , вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Разом із тим в протоколі не зазначено, які саме документи дозвільного характеру, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №959 від 14.08.1996 року «Про затвердження Положення про обовязкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» не уклав ОСОБА_2 при здійсненні ним зазначеного виду господарської діяльності.

Вищезазначене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення від 07.07.2015 року не є допустимим доказом по зазначеній справі та його не можливо приймати до уваги, тому що не має фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, зазначені в протоколі обставини спростовуються наявними на підприємстві Договорами №13-01/15-М, №13-01-15/НВт/М, №06-06-14/НВт/М обовязкового страхування, за якими застраховані пасажири при перевезенні їх транспортним засобом - автобусом BOVA FNX 12-370А державний номер НОМЕР_1, та наявною Ліцензією №265821 щодо надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

При цьому, відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про страхування» - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів, і таким чином, не відноситься до системи дозвільних документів, передбачених законодавством для здійснення певного виду господарського діяльності.

Відповідного до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Особа, яка скоїла правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст.8 КУпАП, підлягає відповідальності на підставі закону, діючого в час і по місцю здійснення правопорушення.

Суд зазначає, що згідно ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на підставі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність зазначеної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_2 не вбачається події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки не доведено, що останній здійснював провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

За таких обставин, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.7-9, 164 ч.1, 247, 251,278,283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН не відомий за ч.1 ст.164 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в діях останнього події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя П.І. Папаценко