Справа № 750/5964/15-п Головуючий у 1 інстанції Григор'єв Р. Г.
Провадження № 33/795/185/2015
Категорія - ч. 4 ст. 212-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року місто Чернігів

Суддя судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області Лазоренко М.І., за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2015 року провадження по справі про притягнення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого: АДРЕСА_2, працюючого начальником Деснянського районного відділу в місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області,

до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП - закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1, працюючи на посаді виконуючого обов'язки начальника Деснянського районного відділу в місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в порушення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 23 травня 2015 року (лист за № 74.34-2085) неправомірно відмовив у наданні копій документів, зазначених у адвокатському запиті № 10/15 від 19 травня 2015 року адвоката ОСОБА_2, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 212-3 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, суд послався на те, що відмова ОСОБА_1 у задоволенні адвокатського запиту є правомірною, оскільки запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП та накласти стягнення в межах санкції вказаної статті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом формально вивчено обставини вчинення правопорушення та не дано належної оцінки доказам. На його думку, інформація, яка міститься у запиті, не є конфіденційною та інформацією з обмеженим доступом, оскільки стосується тільки його клієнта і для захисту його прав. Крім того, судом безпідставно взято до ували лист ОСОБА_1 від 02.06.2015 року, оскільки він не є відповіддю на адвокатський запит і наданий після складання адміністративного протоколу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Показав, що він, відмовляючи в задоволенні запиту адвокату ОСОБА_2, діяв в межах закону, оскільки запитувана ним інформація, згідно Законів України, є конфіденційною.

Заслухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи. Судовий розгляд даної адміністративної справи судом першої інстанції відбувся з додержанням вказаних норм законодавства всебічно, повно і об'єктивно. Тому твердження апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльністі, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.05.2015 року адвокатом ОСОБА_2 скеровано вимогу до Деснянського районного відділу в місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із адвокатським запитом в порядку ст. 20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» в інтересах ОСОБА_3„ представником якого він є у цивільній справі № 750/4072/15-ц, про надання копії документів, які стали підставою для реєстрації 28.02.2002 року ОСОБА_4, як члена сім'ї, в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4).

Після надходження вищевказаної вимоги адвоката 23.05.2015 року за № 74.34-2085 т.в.о. начальника Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС в Чернігівській області ОСОБА_1 надано письмову відмову на адвокатський запит з посиланням на те, що запитувані адвокатом документи місять конфіденційну інформацію, доступ до якої здійснюється лише з дозволу фізичної особи, якої вона стосується (а.с. 5-6).

Згідно ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.20102 року, яким тлумачено положення ч. 1, ч. 2 ст. 32, ч. 2, ч. 3 ст. 34 Конституції України, визначено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Крім того, згідно ч.2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року, без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється поширення персональних даних у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 11, 21 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року, зважаючи на роз'яснення, що містяться в рішенні Конституційного Суду України № 5-зп від 30 жовтня 1997 року, забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. До конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, національність, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан, а також адреса та інші персональні дані). Інформація з обмеженим доступом є конфіденційною.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується і апеляційний суд, запитувана адвокатом інформація про надання копії документів, які стали підставою для реєстрації ОСОБА_4, містить конфіденційну інформацію про останню, зокрема дату її народження, а також адресу проживання, тобто, містить інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до п.2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо: інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року передбачено, поряд з іншим, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Крім того, згідно повідомлення Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС в Чернігівській області від 29.05.2015 року, термін зберігання заяв про реєстрацію місця проживання, в яких зазначаються підстави реєстрації заявників, відповідно до чинного законодавства становить три роки., після чого вони комісійно знищуються, у зв'язку з чим інформація відносно реєстрації ОСОБА_4 з 2002 року знищена в 2005 році.

Тому, на думку апеляційного суду, т.в.о. начальника Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС в Чернігівській області ОСОБА_1 правомірно відмовив у задоволенні адвокатського запиту, оскільки запитуваний документ містить конфіденційну інформацію, яка водночас є інформацією з обмеженим доступом, а також не стосується інтересів національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП. Тому постанова суду є законною, обґрунтованою та належно вмотивованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КпАП України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2015 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 212-3 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М. І. Лазоренко