Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6405/15-п Головуючий у 1-й інст. Іонніков В. М.
Категорія ст.172-6 КУпАП Доповідач Романов О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м.Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Романов О.В. з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та прокурора Ящука К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 27.05.2015 року щодо,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого, -

Встановив:

Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 27 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Відповідно до постанови суду, лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Житомирської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області № 4, будучи відповідно до підпункту «д» п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, порушив встановлену Законом вимогу фінансового контролю.

Так, наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (далі - ДПтС України в Житомирській області) №1 о/с від 13.01.2014 року ОСОБА_1 було призначено начальником відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Житомирської виправної колонії № 4 з 14.01.2014 року.

Приймаючи присягу працівників Державної пенітенціарної служби України, ОСОБА_1 зобовязався неухильно додержуватися Конституції та законів України.

З нормами професійної етики працівника Державної пенітенціарної служби України, зокрема щодо суворого дотримання обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, уникнення дій, які можуть бути сприйняті як підстава підозрювати працівника в корупції, ОСОБА_1 був ознайомлений особисто 23.12.2013 року під розпис.

Наказом начальника управління ДПтС України в Житомирській області №59 о/с від 14.07.2014 року лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Житомирської виправної колонії № 4 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, в запас Збройних Сил України.

ОСОБА_1, який при звільненні 14.07.2014 року, зобовязаний був подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, з 01.01.2014 року по 14.07.2014 року, діючи умисно, у встановлені законодавством терміни такої декларації за місцем роботи (служби) не подав.

Також, ОСОБА_1 не подав такої декларації протягом періоду з 14.07.2014 року по 01.04.2015 рік, хоча таку можливість мав, оскільки на лікарняному через тимчасову непрацездатність, відпустці по догляду за дитиною, під вартою та за межами України не перебував.

Таким чином, ОСОБА_1, будучи особою начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, відповідно до підпункту «д» п.1, ч.1, ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», являючись субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, усвідомлюючи вимоги антикорупційного законодавства, достовірно знаючи про необхідність подання при звільненні декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, маючи реальну можливість своєчасно подати таку декларацію, в порушення вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», таку декларацію за місцем основної роботи умисно не подав, чим скоїв адміністративне корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.172-6 ч.1Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, зазначає, що про необхідність подання декларації після його звільнення, не був проінформований відділом кадрів ЖВК № 4, у звязку з чим, про таку необхідність він не знав. Крім того, посилається, що адміністративне правопорушення, у вчиненні якого суд визнав його винним, на його думку, не є корупційним, відповідно до закону України «Про заходи запобігання та протидії корупції». У звязку з чим, порушує питання про скасування постанови суду та просить постановити нове рішення, врахувавши наведені ним у скарзі обставини.

Заслухавши апелянта, який в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав повністю з вищевказаних підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачено відповідальність за неподання або несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Дана стаття КУпАП є бланкетною і основним нормативно правовим актом в даному випадку є Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», зокрема саме у ст.12 зазначеного закону передбачений обов'язок суб'єктів декларування подавати щорічно до 1 квітня за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою встановленою цим законом.

Статтею 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" встановлені строки подання декларації.

Зокрема, суб'єкти декларування, які не мали можливості подати до 1 квітня за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік через перебування у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною, через тимчасову непрацездатність, перебування за межами України, під вартою, подають таку декларацію за звітний рік до 31 грудня. Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеними цим Законом.

Так, в судовому засіданні суддя встановив, що ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2014 року по 14.07.2014 року не подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру. Не подав ОСОБА_1 такої декларації й після його звільнення з посади 14.07.2014 року протягом періоду з 14.07.2014 року по 01.04.2015 рік.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції, також, не заперечив факт неподання декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період з 01.01.2014 року по 14.07.2014 року за місцем роботи при звільненні 14.07.2014 року. Не подав останній такої декларації й після свого звільнення протягом періоду з 14.07.2014 року по 01.04.2015 рік.

Викладені обставини вказують на те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за зазначених у постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у постанові доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст.33, 22 КУпАП, при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З матеріалів адміністративної справи вбачається , що ОСОБА_1 має молодий вій, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, працював на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Житомирської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області № 4 нетривалий час, а вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не становить великої суспільної небезпеки, не завдало збитків державним, суспільним інтересам, інтересам окремих громадян.

З урахуванням наведених обстави, апеляційний суд вважає за можливе застосувати щодо ОСОБА_1 положення ст.22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.22, 289, 294 КУпАП,

Постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 27.05.2015 року щодо ОСОБА_1, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн., -скасувати.

На підставі ст.22 КУпАП ОСОБА_1від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.172-6 КУпАП, звільнити у звязку із малозначністю адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, у звязку з чим провадження по справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Романов