Справа № 605/366/15-п
ПОСТАНОВА

Іменем України

"16" липня 2015 р. Суддя Підгаєцького районного суду Тернопільської області Ігнатова Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Підгаєцького РВ УМВСУ у Тернопільської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 07.04.1968року народження, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, непрацює непритягуваВся до адміністративної відповідальності по ст. 184 ч. 1 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 22.06.2015 р. приблизно 12 год. ОСОБА_1 ухилявся від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово проживаючої в гуртожитку ПАЛ м. Підгайці, яка часто порушує правила розпорядку проживання в гуртожитку, на зауваження керівництва ПАЛ не реагує, прибуває в гуртожиток опівночі, веде бродячий спосіб життя, в темну пору доби спілкується та розпиває спиртне з дорослими особами , чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На розгляд справи ОСОБА_1 не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. , що у відповідності із ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Вважаю, що провадження в даній справі слід закрити виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність за ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Суд розглядаючи адміністративну справу враховує різні юридичні аргументи, на яких підставах формує свої висновки.

Конвенція Організації обєднаних націй про права дитини від 27.09.1991 року закріплює права дитини відповідно до статті 3 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Стаття12 встановлює, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

За ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 12 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачено права, обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 150 Сімейного кодексу України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Стаття 155 Сімейного кодексу України зазначає, що здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини., відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови,національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіхчленів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання,невиконання таухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 04.03.1999 року навчається в ДНЗ «Підгаєцький ПАЛ» з 1 вересня 2014 року та проживає в гуртожитку в м. Підгайці.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази проте, що неповнолітня ОСОБА_2 схильний до вчинення суспільно небезпечних діянь, перебуває на обліку у кримінальній міліції у справах дітей чи службі у справах дітей

В матеріалах справи відсутні дані, які вказують на протиправність дій чи бездіяльності батьків, які призвели до протиправної поведінки неповнолітнього.

Так, матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ст. 184 ч.1 КУпАП, які б підпадали під ознаки неналежне виконання своїх батьківських обов»язків.

Будь-яких даних, які б підтверджували невиконання батьківських обов»язків ОСОБА_1В в справі немає. У зв'язку із цим дії ОСОБА_1В не можуть кваліфікуватися як невиконання ним своїх батьківських обов»язків щодо виховання неповнолітньої дочки, що указує на відсутність в його діях всіх необхідних ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КУпАП.

Відповідно до статті 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, опираючись на принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.247 ч.1 КУпАП провадження по даній справі підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.9, п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУАП закрити в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена опротягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: ОСОБА_3