Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/104/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 172-7 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 Суддя апеляційного суду Кіровоградської області Ремез П.М., за участі секретаря Піроженко Д.В., прокурора відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, та його захисника адвоката ОСОБА_5, розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, на даний час не працює, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКППФО НОМЕР_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він вчинив неповідомлення безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Згідно постанови суду ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він перебуваючи з 25.04.2014 року на посаді начальника УМВСУ в Кіровоградській області, згідно наказу МВС України № 714 о/с від 25.04.2014 року, та будучи субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, відповідно до п.п. «д» п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції в Україні» від 07.04.2011 року із змінами та доповненнями, скоїв адміністративне корупційне правопорушення, яке полягає у неповідомленні безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, зокрема під час призначення на посаду своєї дружини ОСОБА_6, 22.08.2014 року - виконуючим обов'язки заступника начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, а 09.09.2014 року - заступником начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, а також 05.12.2014 року погодження подання про присвоєння їй чергового спеціального звання «підполковник міліції» достроково, в порядку заохочення, що призвело до невиконання ним вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції в Україні», за що передбачена відповідальність згідно ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. А у разі встановлення судом в його діях ознак адміністративного правопорушення, просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що районний суд помилково визначив, що ОСОБА_6 перебувала в його безпосередньому підпорядкуванні з часу покладання на неї обов'язків заступника начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, будучи йому близькою особою. Оскільки, конфлікт інтересів, у розумінні Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" розпочався з 25.04.2014 року, тобто з моменту його призначення на посаду начальника УМВС України в Кіровоградській області. Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 06.03.2013 року, начальник УМВС України в Кіровоградській області є безпосереднім начальником всього особового складу співробітників органів внутрішніх справ в Кіровоградській області. Тому, вважає помилковим висновок суду про те, що реально конфлікт інтересів виявився у тому, що він призначив 22.08.2014 року свою дружину ОСОБА_6 - виконуючим обов'язки заступника начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, 09.09.2014 року призначив її - заступником начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області та 05.12.2014 року погодив подання на присвоєння їй спеціального звання "підполковник міліції" достроково, оскільки вказані факти були лише вчинення ним окремих дій та прийняття рішень в умовах уже наявного конфлікту інтересів. На його думку дане твердження кореспондується і в ч.2 ст. 172-7 КУпАП (в редакції Закону № 1700-VII від 14.10.2014 року) та Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, яким більш детально визначено поняття конфлікт інтересів та реальний конфлікт інтересів. Крім того, при призначенні його на посаду він власноручно складав анкету та автобіографію, в якій письмово повідомив безпосереднього керівника, тобто особу, яка на підставі вищевказаних документів прийняла рішення про призначення його на посаду начальника УМВС України в Кіровоградській області, про свою дружину та її місце роботи і тим самим виконав вимоги ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

У доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_4 просить врахувати і те, що спеціальним нормативно-правовим актом ні форма, ні зміст письмового повідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів не визначена, тому вважає, що фактичне повідомлення було ним здійснене при написанні автобіографії та анкети, форма та зміст, яких визначені в додатках до п. 2.1.3 Правил оформлення і ведення особових справ працівників органів внутрішніх справ України, тому вказані документи слід вважати письмовим повідомленням безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів. Вказує і на те, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений з порушенням ст. 256 КУпАП, оскільки відповідно до Закону України від 14.10.2014 року № 1700- VІІ, на момент складання протоколу, починаючи з 14.10.2014 року стаття 172-7 КУпАП містила три частини, які передбачають різну відповідальність за різними кваліфікуючими ознаками, однак в даному протоколі не визначена кваліфікація адміністративного правопорушення за конкретною частиною ст. 172-7 КУпАП. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення від 24.03.2015 року міститься посилання виключно на ОСОБА_7 України «Про засади запобігання і протидії корупції», який втратив чинність 14.10.2014 року на підставі підпункту 1 пункту 4 розділу ХІІІ Закону України від 14.10.2014 року № 1700- VІІ, тому на думку скаржника постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням протоколу до УСБУ в Кіровоградській області для доопрацювання через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4, його захисника адвоката ОСОБА_5, які підтримали свою апеляційну скаргу та доповнення до неї, просили її задовольнити, а постанову районного суду скасувати і закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, або ж повернути протокол до УСБУ в Кіровоградській області через Ленінський районний суд м. Кіровограда для доопрацювання, а у разі встановлення судом в його діях ознак адміністративного правопорушення винести постанову про закриття справи у зв'язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 з доповненнями до неї та просив постанову районного суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зваживши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню частково, а постанова суду зміні, з таких підстав.

Дійсно, 14 жовтня 2014 року прийнято ОСОБА_7 України "Про запобігання корупції" № 1700-VII. Як зазначено у частині 1 прикінцевих положень, цей ОСОБА_7 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності. Оскільки, ОСОБА_7 25 жовтня 2014 року опубліковано в газеті «Голос України» № 206, тому з 26 жовтня 2014 року він хоч і набрав чинності, однак з урахуванням ч.1 прикінцевих положень його застосування можливе лише з 26 квітня 2015 року, тобто з моменту введення його в дію.

З урахуванням наведеного, на час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП стосовно ОСОБА_4, тобто на 24 березня 2015 року, були відсутні законні підстави для застосування нового Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14.10.2014 року, оскільки відповідно до ч.1 прикінцевих положень цього закону його введено в дію лише 26.04.2015 року, а тому до 26.04.2015 року продовжував діяти попередній ОСОБА_7 України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року, положення якого правильно застосував працівник УСБУ при складанні вищевказаного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення стосовно ОСОБА_4, а тому відсутні підстави вважати, що він не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

А відтак, є безпідставними доводи апеляції скаржника з приводу того, що з 14.10.2014 року втратив чинність ОСОБА_7 України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року, на вимоги якого послався працівник УСБУ при складанні вищевказаного протоколу, а тому на думку скаржника, він складений з порушенням ст. 256 КУпАП.

Більше того, і при винесенні постанови суду від 05.05.2015 року, суд першої інстанції хоч і не вказав про це у своїй постанові, однак фактично дійшов правильного висновку про необхідність застосування у даному випадку саме старої редакції ст. 172-7 КУпАП, та відповідно і вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ в редакції від 07.04.2011 року, із змінами та доповненнями до нього, оскільки нова редакція ст. 172-7 КУпАП, яка викладена в Законі України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14.10.2014 року, встановлює та посилює відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Так, санкцією ст. 172-7 КУпАП в редакції закону від 07.04.2011 року, передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу від десяти до ста пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, проте редакцією Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 року викладено нову редакцію ст. 172-7 КУпАП, яка має три частини, які передбачають різну відповідальність за різними кваліфікуючими ознаками, по кожній з яких передбачено більш суворий мінімальний розмір штрафу, а саме у частині 1 - від 100 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у частині 2 - від 200 до 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та у частині 3 - від 400 до 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто вона як встановлює, так і посилює відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Тому, районний суд хоч і не зазначив про це у своїй постанові, однак фактично дійшов правильного висновку про необхідність застосування ст. 172-7 КУпАП, саме в редакції закону від 07.04.2011 року.

Такий висновок суду, також повністю узгоджується і з вимогами ч.2 ст. 8 КУпАП, якою передбачено, що закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають, тому за вказаних обставин справи є неприпустимим застосування до правопорушника ст. 172-7 КУпАП, в редакції закону від 14.10.2014 року.

Крім того, суд першої інстанції також хоч і не вказав про це у своїй постанові, однак правильно керувався і положеннями ч.1 ст. 8 КУпАП, відповідно до якої особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно примітки 1 до ст. 172-7 КУпАП, в редакції закону від 07.04.2011 року субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «б» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відповідно до п.п. «д» п.1 ч.1 вказаної статті і особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Як, вбачається з адміністративного протоколу від 24 березня 2015 року, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, наказом міністра МВС України № 714 о/с від 25.04.2014 року ОСОБА_4 призначено на посаду начальника УМВСУ в Кіровоградській області, а тому відповідно до підпункту «д» пункту 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції в Україні» від 07.04.2011 року із змінами та доповненнями, він є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Наказом № 281 о/с від 22.08.2014 року начальник УМВСУ в Кіровоградській області полковник міліції ОСОБА_4 призначив свою дружину майора міліції ОСОБА_6 на посаду виконуючим обов'язки заступника начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, звільнивши її з посади старшого дільничного інспектора міліції СДІМ МГБ Кіровоградського РВ УМВСУ в Кіровоградській області, встановивши премію за серпень 2014 року 94 відсотки.

Наказом № 307 о/с від 09.09.2014 року він же призначив її на посаду - заступника начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, звільнивши від виконання обовязків по цій же посаді.

Також, наказом МВС України № 2640 о/с від 18.12.2014 року майору міліції ОСОБА_6 присвоєно чергове спеціальне звання «підполковник міліції» достроково, подання про присвоєння якого погоджено полковником міліції ОСОБА_4 05.12.2014 року, у пункті 13 «Висновок старшого начальника».

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області за № 1804-05.1/04-28 від 23.02.2015 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстровано шлюб актовий запис № 593 від 24.09.1999 року, актовий запис щодо розірвання даного шлюбу відсутній.

Згідно інформації УМВСУ в Кіровоградській області (лист №3/291 від 13.02.2015 року), за період з 01.01.2014 року і по 13.02.2015 року керівництвом УМВСУ в Кіровоградській області, у тому числі і ОСОБА_4, не направлялись письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів до МВС України та безпосередніх керівників.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" № 3206-VІ від 07.04.2011 року визначено терміни, що близькі особи - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом і мають взаємні права та обовязки із субєктом, зазначеним у частині першій статті 4 цього Закону, в тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі; а також поняття терміну конфлікту інтересів це суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", з урахуванням змін внесених згідно із Законом № 224-VІІ від 14.05.2013 року встановлено, що особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані: 1) уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів; 2) невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до п.п. «д» п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції в Україні», ОСОБА_4 є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, оскільки обіймаючи посаду начальника УМВСУ в Кіровоградській області, являвся особою начальницького складу органу внутрішніх справ.

Тому, під час винесення наказів про призначення своєї дружини ОСОБА_6 22.08.2014 року - виконуючим обов'язки заступника начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, а 09.09.2014 року - заступником начальника Кіровоградського МВ УМВСУ в Кіровоградській області, а також погодження 05.12.2014 року подання про присвоєння їй чергового спеціального звання «підполковник міліції» достроково, в порядку заохочення, у ОСОБА_4 виник конфлікт інтересів, а саме суперечність між особистими майновими інтересами близьких йому осіб та його службовими повноваженнями, наявність якої впливає на обєктивність та неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень. Про що він зобовязаний був невідкладно у письмовій формі повідомляти свого безпосереднього керівника, тобто міністра МВС України, однак він цього не зробив, чим порушив вимоги ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в редакції від 07.04.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_4у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП в редакції закону від 07.04.2011 року, за обставин наведених у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення, повністю підтверджується сукупністю достовірних доказів по справі, яким суд першої інстанції надав правильну оцінку, а саме: листом № 3/291 від 13.02.2015 року УМВСУ в Кіровоградській області, відповідно до якого за період з 01.01.2014 року і по 13.02.2015 року керівництвом УМВСУ в Кіровоградській області, у тому числі і ОСОБА_4, не направлялись письмові повідомлення про наявність конфлікту інтересів до МВС України та безпосередніх керівників (а.с.8), листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області №1804-05.1/04-28 від 23.02.2015 року, яким підтверджується факт близьких родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.10), наказами про призначення ОСОБА_6 на посаду - № 281 о/с від 22.08.2014 року та № 307 о/с від 09.09.2014 року (а.с.14,15), наказом МВС України № 2640 о/с від 18.12.2014 року проприсвоєння майору міліції ОСОБА_6 чергового спеціального звання «підполковник міліції» достроково (а.с.40), наказом МВС України за № 714 о/с від 25.04.2014 року, якимОСОБА_4 призначено на посаду начальника УМВСУ в Кіровоградській області (а.с.41) та довідкою про склад сімї скаржника, яка видана ПП «Кіровоградська компанія інвестиційного будівництва Кіровоградінвестбуд», відповідно до якої ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровані та спільно проживають за одною адресою (а.с.82).

Перевіривши вищевказані матеріали справи вважаю, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245 КУпАП належним чином зясував всі обставини даної справи, та дійшов правильного висновку, щодо винуватості ОСОБА_4у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП в редакції закону від 07.04.2011 року, оскільки він обіймаючи посаду начальника УМВСУ в Кіровоградській області і являючись посадовою особою начальницького складу органу внутрішніх справ, у порушення вимог п. 1,2 ч.1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" № 3207-VІ в редакції від 07.04.2011 року, приймаючи рішення про призначення на іншу посаду своєї дружини ОСОБА_6 та погоджуючи подання про присвоєння їй достроково чергового спеціального звання,не повідомив невідкладно у письмовій формі свого безпосереднього керівника, а саме міністра МВС України, який його призначив на дану посаду, про наявність конфлікту інтересів.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю безпідставними доводи апеляції ОСОБА_4 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, з посиланням на те, що факти призначення ним 22.08.2014 року своєї дружини ОСОБА_6 на посаду виконуючого обов'язки заступника начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, а 09.09.2014 року на посаду заступника начальника Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області та погодження 05.12.2014 року подання на присвоєння їй спеціального звання "підполковник міліції" достроково, були лише вчинення ним окремих дій та прийняття рішень в умовах вже наявного конфлікту інтересів, який виник ще 25.04.2014 року, тобто з моменту призначення його на посаду начальника УМВСУ в Кіровоградській області.

Оскільки, саме під час прийняття ним вказаних рішень у нього кожного разу виникав конфлікт інтересів у тому розумінні, як це визначено у ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року, а тому з урахуванням вимог ст. 14 цього Закону, перед прийняттям вказаних рішень, йому слід було невідкладно у письмовій формі повідомляти про це свого безпосереднього керівниками про наявність конфлікту інтересів, однак ОСОБА_4 жодного разу цього не зробив.

Також, є безпідставними і його доводи про те, що при призначенні його на посаду начальника УМВСУ в області він власноручно складав анкету та автобіографію, в якій письмово повідомив свого безпосередньо керівника, який приймав рішення про призначення його на вказану посаду, про свою дружину та її місце роботи, а тому вважає, що таким чином повідомив його про наявність конфлікту інтересів і тим самим виконав вимоги ст. 14 Закону України ""Про засади запобігання і протидії корупції", оскільки як вбачається з долученої до справи анкети на ОСОБА_4 (а.с.55-56), у якій дійсно серед родичів зазначено і його дружину ОСОБА_6, вона складена скаржником 03.04.2014 року, майже за місяць до призначення його на посаду начальника УМВС України в Кіровоградській області, тобто за відсутності у нього конфлікту інтересів, так як на той час він не відносився до числа осіб, зазначених у пункті 1, підпунктах «а» і «б» п.2 ч.1 ст. 4 цього Закону, на яких покладено обовязки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст. 14 цього ж Закону в редакції від 07.04.2011 року, за що передбачена відповідальність ст. 172-7 КУпАП. А тому, вказана скаржником анкета, також не може вважатися належним виконанням ним вимог ст. 14 вищезазначеного Закону, а саме невідкладним письмовим повідомленням свого безпосередньо керівника про наявність конфлікту інтересів.

Також, його доводи з приводу того, що конфлікт інтересів, у розумінні Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" розпочався у нього з 25.04.2014 року, тобто з моменту призначення його на посаду начальника УМВС України в Кіровоградській області, а тому на час винесення постанови районним судом про накладення на нього адміністративного стягнення минули строки, передбачені ст. 38 КУпАП, суд також вважає безпідставними, оскільки реальний конфлікт інтересів в діях скаржника виник не з моменту призначення його на вищевказану посаду, а з моменту прийняття ним відповідних рішень на вказаній посаді, як керівника відповідної державної установи, а саме підписання ним наказів № 281 о/с від 22.08.2014 року та № 307 о/с від 09.09.2014 рокупро призначення на посаду його дружини ОСОБА_6, а також погодження ним 05.12.2014 року відповідного подання про присвоєння їй чергового спеціального звання, про що вже згадувалося вище. Що йому правильно поставлено у провину згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 24.03.2015 року, та за що його обґрунтовано визнано винним судом першої інстанції, відповідно до оскарженої постанови суду від 05.05.2015 року.

ОСОБА_7 підтверджується і тим, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року визначено поняття термінів, у тому числі і конфлікту інтересів, чим є - суперечність між особистими майновими і немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Тобто, відповідно до вказаної норми закону, конфлікт інтересів виникає саме під час прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання особою, яка є субєктом правопорушень, зазначених у пункті 1, підпунктах «а» і «б» п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень.

Накладаючи на ОСОБА_4 адміністративне стягнення, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 та 280 КУпАП, у повному обсязі врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який характеризується виключно позитивно та ступінь його вини, майновий стан, а також і те, що по справі відсутні обставини, що обтяжують чи помякшують його відповідальність, через що обґрунтовано наклав на нього адміністративне стягнення у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцією 172-7 КУпАП, а саме у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, вважаю, що немає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, в частині скасування постанови місцевого суду щодо нього, та закриття провадження у справі з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, або ж у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а також з поверненням протоколу до УСБУ в Кіровоградській області для доопрацювання.

Однак, з урахуванням того, що на момент винесення судом першої інстанції постанови від 05.05.2015 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП, вже набрав чинності та був введений в дію з 26.04.2015 року ОСОБА_7 України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року, відповідно до якого викладена нова редакція ст. 172-7 КУпАП, а тому приймаючи рішення визнання винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, слід було уточнити в резолютивній частині постанови суду, що вказана стаття застосована судом в редакції Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року. Тому вважаю необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 частково задовольнити, а постанову районного суду змінити.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду Кіровоградської області

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. змінити.

Уточнивши в резолютивній частині постанови суду, що ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, в редакції Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3207-VІ від 07.04.2011 року, з урахуванням внесених до нього змін.

В решті дану постанову суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2