Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Рівне

Суддя Апеляційного суду Рівненської області Полюхович О.І.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

з участю: прокурора Бучинського В.Л.,

представників Рівненської митниці ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на постанову Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, накладено штраф в розмірі 3 526 294 грн. 89 коп. з конфіскацією грошових коштів в сумі 150 050 доларів США. Також з ОСОБА_6 стягнуто судовий збір.

ОСОБА_6 судовим рішенням було визнано винним у тому, що він 27 березня 2015 року, близько 09 год. 50 хв. на митному посту "Городище" Рівненської митниці ДФС вчинив дії, спрямовані на переміщення товару грошових коштів в сумі 150 050 доларів США, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

В поданій на постанову суду першої інстанції апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вказане судове рішення скасувати, провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що встановлені судом обставини є неповними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції не перевірено та не спростовано того, що ОСОБА_6, здійснюючи перевезення готівкових коштів не використовував спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Зазначає, що факт подачі ОСОБА_6 декларації та заявлення в ній іншої суми грошових коштів, вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України.

ОСОБА_6 ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши та проаналізувавши пояснення захисника ОСОБА_4, який просить постанову суду скасувати, думку прокурора та представників Рівненської митниці, які просять залишити судове рішення без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 інкримінується те, що він 27 березня 2015 року, близько 09 год. 50 хв. на митному посту "Городище" Рівненської митниці ДФС вчинив дії, спрямовані на переміщення товару грошових коштів в сумі 150 050 доларів США, через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Частиною 3 ст.197 МК України встановлено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема , визначення граничних сум , які підлягають письмовому або усному декларуванню) , можуть встановлюватися Національним банком України. Постановою Правління Національного банку України від 27 травня 2008 року №148 затверджено Інструкцію про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України (зареєстровано в МЮ України 11.06.2008р за №520/15211; далі Інструкція).

Відповідно до цієї Інструкції фізична особа має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що не перевищує в еквіваленті 10 тис. євро, без письмового декларування митному органу. Фізична особа резидент має право ввозити в Україну та вивозити за межі України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10 тис. євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі та за наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установах), виключно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10 тис. євро.

Згідно ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Конфіскація - це спосіб позбавлення особи права власності (ст.346 ЦК України). Застосовуючи конфіскацію, держава шляхом прийняття судом рішення іменем України втручається в право особи на мирне володіння своїм майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції.

Так, згідно зі ст.1 Першого протоколу до ЄК кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В п.33 рішення ЄСПЛ від 6 листопада 2008 року у справі «ОСОБА_3 проти Російської Федерації» Європейський суд прямо вказав, що «… держави мають законний інтерес, а також обовязок на підставі різних міжнародних договорів… вживати заходи з метою виявлення та відстеження руху коштів через їхні кордони , оскільки значні суми готівки можуть використовуватися під час відмивання грошей, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму чи організованої злочинності, ухилення від сплати податків чи вчинення інших тяжких фінансових злочинів. Загальна вимога до декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, що перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує на відсутність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.483 МК України, оскільки відсутній факт приховування товарів.

Такі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом, в ході митного контролю ручної поклажі гр. ОСОБА_6, серед особистих речей виявлено приховані від митного контролю два пакунки, обмотані світлокоричневою стрічкою (скотчем), в яких знаходились приховані в поліетиленових пакетах (прозорого та білого кольору) чотирнадцять пачок з купюрами доларів США (а.с. 1-3).

Згідно пояснень ОСОБА_6 від 27 березня 2015 року, незнайомий йому громадянин ОСОБА_7 попросив перевезти два пакунки для доставки в України (м.Сарни) за винагороду, вказавши про те, що там знаходяться телефони (а.с.81). У додаткових поясненнях від 27 березня 2015 року ОСОБА_6 вказав, що у звязку з відсутністю постійної роботи домовився з ОСОБА_8 про роботу другим водієм на автобусі Мерседес до Москви і у зворотному напрямку. Повертаючись з Москви, ОСОБА_8М попросив взяти пакунок обмотаний коричневим скотчем, щоб перемістити його через митний кордон України в пункті пропуску "Городище". Ще з трьома пасажирами ОСОБА_6 в пішому порядку перетнули кордон України, де в пункті пропуску "Городище" йому було запропоновано заповнити митну декларацію (а.с. 87).

Згідно пояснень ОСОБА_8, перебуваючи в Москві його знайомий ОСОБА_1 попросив перевезти певну суму грошей через митний кордон на Україну. Про дані кошти він повідомив свого напарника ОСОБА_6, та попросив останнього за винагороду взяти частину, та покласти їх в сумку, яку він мав нести під час перетину кордону в пішому порядку (а.с. 88).

За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.483 МК України, а стягнення судом накладено відповідно до вимог ст.ст. 33,34 КУпАП із врахуванням характеру правопорушення, ступеня вини ОСОБА_6, даних про його особу та в межах санкції ч.1 ст. 483 МК України.

Виходячи з наведеного, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 28 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не полягає.

Суддя О.І.Полюхович