Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

17 липня 2015 року м. Рівне

Суддя апеляційного суду Рівненської області Сачук В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Сачука В.І.,-

в с т а н о в и в:

На початку судового засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2015 року останній заявив відвід судді Сачуку В.І., обґрунтовуючи свою заяву тим, що розгляд справи буде проводитись суддею Сачуком В.І. не обєктивно і упереджено.

За таких обставин ОСОБА_1 в судовому засіданні висловив недовіру судді Сачуку В.І.

Суддя Сачуку В.І., у відповідності до вимог ст.80 ч.5 КПК України зазначив, що заява ОСОБА_1 є безпідставною. Також пояснив, що законних підстав для відводу немає, що він не упереджений, ні з ким з учасників судового розгляду не знайомий, ніяких стосунків не має, і ніяким чином, в тому числі і матеріально, не зацікавлений в прийнятті незаконного рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Вивчивши обставини, пов'язані з заявленим відводом судді Сачука В.І., взявши до уваги заяву ОСОБА_1 та пояснення судді Сачука В.І., вважаю, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Між тим, згідно з ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов'язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід і порядку розгляду заяви про відвід.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про те, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і прийняття та розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід судді за правилами, закріпленими в КПК України.

Ст.ст.75, 76 КПК України передбачені обставини, що виключають участь судді в розгляді справи, а також встановлена недопустимість повторної участі судді в розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, з апеляційною скаргою ОСОБА_1, у відповідності до вимог закону, з застосуванням автоматизованої системи розподілу справ, була розподілена судді Сачуку В.І., про що складений відповідний протокол.

В передбачений законом строк зазначена справа була призначена до розгляду, з повідомленням учасників судового розгляду про час та місце судового засідання.

Обставини, передбачені ст.ст. 75, 76 КПК України, які виключають участь судді Сачука В.І. в розгляді даної справи, або свідчать про недопустимість повторної участі судді в розгляді даної справи, в ході розгляду заяви про відвід не встановлені.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 можливо зробити висновок про те, що відвід судді Сачуку В.І. заявлений за п. 4) ч.1 ст.75 КПК України, тобто підставою, яка, на думку ОСОБА_1, перешкоджає участі судді Сачука В.І. в розгляді його апеляційної скарги, є інші обставини, не передбачені ст.75 КПК України, які викликають сумнів в неупередженості судді.

При цьому, стверджуючи в заяві про те, що розгляд справи буде проводитись суддею Сачуком В.І. не обєктивно і упереджено не підтверджується доказами чи фактами, які підтверджували б обґрунтованість його заяви.

Викладені обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 не вмотивована, що суперечить вимогам ст. 80 ч.5 КПК України.

За таких обставин приходжу до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Сачука В.І. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1А про відвід судді Сачука В.І. по адміністративній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2015 року залишити без задоволення.

Суддя Сачук В.І.