АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/135/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську,за участюКудінова О.О., його апеляційну скаргу на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого на посаді менеджера по роботі з клієнтами в ТОВ НВП«ЕНЕРГОГАЗПРОМ», який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортного засобу терміном на один рік, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 рокуКудінова О.О.визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортного засобу терміном на один рік.

При обставинах, зазначених у постанові, суд першої інстанції ОСОБА_3 визнав винним та встановив, що він 18 жовтня 2014 року приблизно о 22. 50 год. в м. Києві по вул. Срібнокільській 12, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагували на зміну світла, занадто розширені). Від проходження медичного огляду у лікаря нарколога відмовився в присутності свідків.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду ОСОБА_3,11 лютого 2015 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити постанову суду першої інстанції на більш мяке адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_3 зазначив, що він, будучи особою яка притягується до адміністративної відповідальності, не отримував будь-якого повідомлення про місце та час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130КУпАП і про наявність оскаржуваної постанови дізнався вже після спливу десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду. Отже вважає, що судом було порушено його право на захист.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою в частині накладеного адміністративного стягнення, оскільки суд, наклавши на нього суворий вид адміністративного стягнення, не врахував відсутність обставин, які помякшують його відповідальність. А саме, те що він в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, при цьому раніше не вчиняв жодного адміністративного правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху. Крім того, ОСОБА_3 просить апеляційний суд врахувати те, щойого робота повязана з частим відрядженням місцевого і регіонального характеру і керування транспортним засобом є важливою складовою в його роботі. Тому з вище викладеного просить змінити адміністративне стягнення на більш мяке у вигляді штрафу.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подані ним клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційну скаргу, підтвердив викладені в них доводи і просив поновити пропущений ним процесуальний строк та задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що автомобіль йому потрібен для роботи і позбавлення права керування транспортним засобом поставить його в дуже скрутне становище.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку апелянта, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а у задоволенні поданої апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, отримання ОСОБА_3 судового виклику. Отже належним чином він не був повідомлений про дату та час розгляду справи в суді.

Отже, з урахуванням наведених поважних причин пропуску строку, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання ОСОБА_3 задовольнити, та поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом ОСОБА_3 не оспорюється.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно до рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для зміни накладеного на правопорушника адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху та полягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами, приходжу до висновку про відсутність підстав для зміни судового рішення та помякшення покарання, навіть за наявності того, що правопорушник визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому.Як вбачається з матеріалів наданих самим ОСОБА_3 працює він менеджером, а не водієм на підприємстві. Отже автомобіль не є його єдиним джерелом доходу.

На переконання суду апеляційної інстанції, застосований до ОСОБА_3 вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року.

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року винесену відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортного засобу терміном на один рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2