Дело № 215/590/15-п р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли від Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Дніпропетровську МГУ Міндоходів про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого генеральним директором ПАТ «ПІВНГЗК», мешкає: м. Кривий Ріг, вул.Сиволапа, 1-176

за ч.2 ст.163-1 КпАП України

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 19.01.2015 року при перевірці ПАТ «ПІВНГЗК», розташованого по пл.Комсомола України в м. Кривому Розі, згідно акта від 19.01.2015 р. встановлено порушення порядку ведення податкового обліку, а саме завищення податкового кредиту та суми відємного значення податку на додану вартість, яка включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду з 01.01.2014 р. по 31.10.2014 р. на загальну суму 1147604,76 грн., в тому числі за вересень 2014 р. на суму 740480,60 грн., за ждовтень 2014 р. на суму 407124,16 грн., та завищення суми заявленого бюджетного відшкодування на суму 740480,60 грн. за жовтнеь 2014 р., станом на момент встановлення порушення не виправлено.

Притягнутий до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 свою вину не визнав, направив суду клопотання про закриття провадження по справі. Вказує що протокол складено з порушеннями. Диспозиція ст.163-1 КУпАП передбачає порушення керівником підприємства встановленого законом порядку ведення податкового обліку. Акт переввірки грунтується на ненаданні ПАТ «ПІВНГЗК» /далі ПАТ/ належним чином оформлених сертифікатів якості ТМЦ, що унеможливлює встановлення фактичного виробника готової продукції, регіон в якому виготовлено готову продукцію, осіб які приймали участь в господарських операціяхї. Але податкова звітність ПАТ заповнена згідно вимог податкового законодавства, акт перевірки оскаржено в судовому порядку, відсутні будь які дані та докази порушення генеральним дректором вимог податкового законодавства.

Оцінивши надані докази, вважаю, що справу відносно ОСОБА_2 слід провадженням закрити в зв»язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.256 КуПАП протокол про адміністративне правопорушення повинен обовязково містити: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, пояснення правопорушника, адреси свідків якщо вони є, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Диспозиція ст.163-1 КУпАП передбачає умисне скоєння правопорушення.Відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку…

Встановлено, що даний протокол є неконкретним, відсутні обовязкові відомості як стосовно суті правопорушення, так місце та час встановленого адміністративного правопорушення. Які умисні дії, або бездіяльність особисто ОСОБА_2 як генерального дректора ПАТ призвели до порушення податкового обліку.

Суд приходить до висновку, що вказаний протокол, при його неконкретності, порушує право ОСОБА_2 на захист як особи відповідальної за фінансово-господарську діяльність ПАТ.

Стосовно порушення порядку ведення податкового обліку, встановлених актом про перевірку а.с.2-31, то судом встановлено відсутність порушень в розумінні складу адміністративного правопорушення передбаченого стю.163-1 КУпАП.

Висновок про порушення норм податкового законодавство контролюючим органом сформовано на підставі того, зокрема, що під час проведення перевірки підприємством не надано належним чином оформлені сертифікати якості (відповідності) ТМЦ, що унеможливлює встановлення фактичного виробника готової продукції, регіон, в якому вироблено готову продукцію; журнал видачі довіреностей, для встановлення осіб, які приймали участь безпосередньо при здійсненні господарської операції.

Вимоги, що пред'являються до первинних документів викладені в ст.44 Податкового кодексу України /ПКУ/. Відповідно до ст. 44 ПКУ - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єкта оподаткування та податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 г. № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

У ч. 2 ст. 9 Закону про «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і в п. 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджене наказом Мінфіну від 24.05.95р. №88 наводиться перелік обов'язкових реквізитів, які має містити будь-який первинний документ. Тільки за наявності в документі таких реквізитів, він буде мати юридичну силу і доказовість.

До первинних документів, зокрема, відносяться: видаткові накладні, акти виконаних робіт, платіжні доручення, касові ордери, платіжні квитанції і т. п. Всі ці документи містять відомості про відповідні господарські операції і підтверджують факт їх здійснення.

Податкові органи мотивують своє рішення про «нереальність» здійснення угод тим, що підприємством не надано до перевірки сертифікати відповідності або паспорти якості. Слід зауважити, що перелік продукції, яка підлягає обовязковій сертифікації в Україні встановлений чинним законодавством, зокрема наказом Державного Комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28.

З огляду на те, що продукція, поставлена у рамках перевірених господарських операцій, не входить до переліку продукції, зазначеної у Наказі № 28, то контролюючі органи не вправі вимагати жодних сертифікатів.

Вищенаведене свідчить про відсутність у контролюючого органу достатніх правових підстав для прийняття рішення стосовно нереальності господарських відносин ПАТ «ПІВНГЗК» із контрагентами. Подібне рішення є необґрунтованим, є припущенням та не відповідає приписам чинного законодавства України.

Крім того, як вказувалося сертифікат якості, паспорт продукції тощо, не відносяться до первинних документів та не фіксують факт здійснення господарської операції, вказані документи не використовуються у бухгалтерському та податковому обліках, отже їх відсутність чи наявність не впливає на результати бухгалтерського та податкового обліку.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на основі яких і ведеться бухгалтерська звітність. В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 г. № 996-XIV на даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Тобто первинні документи є основою і для податкового обліку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПКУ) або не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПКУ.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПКУ).

Як виняток підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту є заява зі скаргою на постачальника , яке подається відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, і бухгалтерська довідка, яка складається відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ у разі, якщо товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, в тому числі перекладу невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, при придбанні або виготовленні яких суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, не були включені до складу податкового кредиту.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а ) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена ??міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку ) (п. 201.11 ст. 201 ПКУ).

Таким чином, виключними підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ, або інших документів, передбачених п. 201.11 ст. 201 ПКУ.

Контролюючий орган прийшов до висновку про те, що ПАТ «ПІВНГЗК» здійснював операції з придбання товарів та послуг від контрагентів ПП «Світекс» та ТОВ «Ексімтрейд», які мають багатоступеневий ланцюг постачання, до складу якого входять контрагенти, відносно яких встановлено нереальність здійснення господарських відносин, що спрямовано на здійснення операцій з отримання (надання) податкової вигоди з метою штучного формування податкового кредиту.

Слід зазначити, що положення ПКУ не визначають поняття «нікчемного» або «фіктивного» правочину. Його норми лише підтверджують той факт, що відповідний правочин визнається недійсним в судовому порядку. Отже, податкові органи, хоча і не позбавлені права звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним правочину, в т.ч. і укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, не мають права самостійно визначати правочини як нікчемні або фіктивні.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У частинах 2-3 ст. 215 ЦК України зазначено, що у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Беззаперечним є факт, що ненадходження податку на додану вартість до бюджету по ланцюгу постачання товару залежить саме від виробника або першого постачальника товару, кому безпосередньо сплачені суми вказаного податку у ціні придбання товару. Покупець обовязок по перерахуванню податку перед державою виконав, придбавши товар та сплативши за нього кошти з урахуванням ПДВ. Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Отже, платник податків, який придбав товар в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом. Права та повноваження щодо контролю за дотриманням вимог чинного законодавства надані контролюючому органу, що у свою чергу і визначає їх обовязок по протидії порушенням у сфері оподаткування та притягнення до відповідальності саме осіб, які безпосередньо вчинили правопорушення.

Таким чином аконодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит та бюджетне відшкодування від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання, якщо контрагент не виконав свого зобовязання щодо сплати податку до бюджету то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме до цієї особи.

За таких обставин, вказаний Акт ґрунтуються на припущеннях, виконаний без посилань на встановлені факти, та приписи податкового законодавства України.

Оскільки інші докази вчинення адімністративного правопорушення відсутні, адміністративну справу відносно ОСОБА_2 слід провадженням закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.247 ч.1 п.1, 284 ч.1 п.3 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за ст.163-1 ч.2 КУпАП провадженням закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

СУДДЯ: