Справа № 758/42/15-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, уродженця м. Києва, гр-на України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

05.01.2015 року до Подільського районного суду м. Києва від відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС України в м. Києві надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, ОСОБА_1, який 22.12.2014 року о 16 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Фольксваген Поло, д/н НОМЕР_2 в м. Києві на перехресті вул. Новокостянтинівська - вул. О. Теліги, не обрав безпечної дистанції, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху і здійснив зіткнення з автомобілем Хонда, д/н НОМЕР_3, який отримав механічні пошкодження. Крім того, будучи причетним до зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце її вчинення. Чим за висновками працівників ДАІ порушив вимоги п.п. 10.1, 2.10 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винність в порушенні вимог вищезазначених пунктів ПДР України, фактично визнав, однак вказав, що порушення ним п. 10.1 ПДР України відбулося через те, що він не встиг зреагувати на різке гальмування автомобіля Хонда, який рухався попереду, а порушення п. 2.10 ПДР України відбулося через те, що після ДТП він відчув хруст в коліні, яке було раніше ним травмоване у зв'язку з чим злякався і вирішив продовжити рух далі. Крім того зазначив, що коли він залишав місце ДТП то зіткнення із потерпілою не помітив, оскільки подивився на ліво щоб переконатися, що відсутні автомобілі.

Допитана в судовому засіданні як свідок потерпіла ОСОБА_4 підтвердила свої пояснення надані працівникам ДАІ 22.12.2014 року, згідно яких вона 22.12.2014 року приблизно о 16 год. 40 хв. керувала автомобілем Хонда, д/н НОМЕР_3 по вул. Новокостянтинівська - вул. Олени Теліги, а саме здійснювала з'їзд з вул. Новокостянтинівської на пр-т. Московський щоб продовжити рух в напрямку вул. Богатирської. Спустившись з мосту, зупинилася щоб надати дорогу автомобілям, які їхали по головній дорозі, а коли продовжила рух відчула удар в задню частину автомобіля після чого зупинилася і вийшовши із автомобіля побачила , що автомобіль темного кольору здійснив зіткнення з її автомобілем. Водій вийшов із машини, подивився на пошкодження, а потім сів до машини і намагався поїхати. Вона намагалася його затримати, однак водій проігнорував її вимоги і здійснив на неї наїзд від чого вона упала на дорогу. Після чого він поїхав з місця пригоди.

На підставі вищевикладеного, вважає водія ОСОБА_1 винним не тільки в порушенні Правил дорожнього руху, але і в завданні шкоди її здоров'ю, оскільки після наїзду на неї вона отримала ушкодження, які згідно Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав надані останньою пояснення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він був свідком, зокрема того як 22.12.2014 року на перехресті вул. Новокостянтинівська - вул. О. Теліги автомобіль здійснив наїзд на жінку, яка намагалася його зупинити та продовжив свій рух в невідомому напрямку.

Інспектор ВДАІ Подільського району Лівшук В.В., який здійснював 24.12.2014 року складання Протоколу про адміністративне правопорушення Серія АП1 № 708676 відносно ОСОБА_1 за порушення останнім п.п. 10.1, 2.10-А ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, в судовому засіданні вказав на правомірність своїх дій та на правильність складення зазначеного протоколу.

Заслухавши пояснення водія ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, інспектора ВДАІ Подільського району Лівшук В.В., дослідивши в сукупності матеріали справи, приходжу до висновку про наявність події, а в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, виходячи з наступних підстав.

Так відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Як вбачається з даних які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення Серії АП1 № 708676, ОСОБА_1 вимог даного пункту ПДР України, не виконав, а саме 22.12.2014 року о 16 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем Фольксваген Поло, д/н НОМЕР_2 в м. Києві на перехресті вул. Новокостянтинівська - вул. О. Теліги, не обрав безпечної дистанції, не переконався, що буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху і здійснив зіткнення з автомобілем Хонда, д/н НОМЕР_3 і зазначені обставини останнім не заперечуються в судовому засіданні.

Крім того, пункт 2.10 ПДР України визначає, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний, зокрема негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

ОСОБА_1 не заперечується як в судовому засіданні так і в письмових поясненнях наданих працівникам ДАІ, що він після вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події не дочекавшись працівників міліції, що є порушенням вищезазначеного п. 2.10 ПДР України.

Мною встановлено, що факт порушення ОСОБА_1 п.п. 2.10, 10.1 ПДР України крім визнання своєї вини останнім, об'єктивно підтверджується іншими, наявними в матеріалах справи доказами, а саме письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_4 (а.с.2), а також її поясненнями наданими в судовому засіданні в якості свідка, схемою місця ДТП (а.с.4), Рапортом старшого інспектора СОМДТП ВДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС України в м. Києві Руденко Р.І. згідно якого останній повідомив начальника відділу ДАІ з обслуговування Подільського району ГУ МВС України в м. Києві про те, що 22.12.2014 року під час несення служби, о 16 год. 40 хв. від чергового по УДАІ був отриманий виклик про ДТП, яка сталася за адресою: Новокостянтинівська - Теліги. По прибуттю на місце пригоди, було оформлено матеріали дорожньо-транспортної пригоди та з'ясовано, що з автомобілем Хонда, д/н НОМЕР_4, яким керувала ОСОБА_4 здійснив зіткнення та після чого зник з місця дорожньо-транспортної пригоди невідомий автомобіль темного кольору, д/н НОМЕР_2 - залишився на місці пригоди. Була обстежена територія найближчих вулиць, але виявити автомобіль та встановити особу водія, який зник з місця пригоди не вдалося (а.с. 5) та Довідковою інформаційної системи ДАІ (а.с. 7), згідно якої державний номер НОМЕР_2 належить автомобілю Фольксваген Поло, власник ОСОБА_8, яким як встановлено керує ОСОБА_1 (а.с. 7).

Крім того, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.10 ПДР України, а саме залишення місця пригоди, підтверджується також показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5, які суд приймає до уваги саме в даній частині.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу).

Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

При системному аналізі норм КУпАП вбачається, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Підтвердженням вчинення адміністративного проступку є докази. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи,яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приходжу до висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Доказів же, що спростовували б його винність в порушенні вимог Закону та які б суд поклав в основу рішення про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, останнім до суду не надано.

Я не приймаю до уваги надані до суду потерпілою ОСОБА_4 копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 22.01.2015 року № 115/ж, копію довідки № 8795 від 23.12.2014 року, Листок непрацездатності серії АГЗ № 719220, копію сторінок Медичної картки ОСОБА_4, оскільки зазначені документи не містять відомостей про предмет доказування та не підтверджують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних проступків зафіксованих працівниками ДАІ в Протоколі про адміністративне правопорушення Серії АП1 № 708676, у зв'язку з чим є неналежними доказами.

Посилання ОСОБА_4 на ту обставину, що надані нею документи підтверджують факт завдання ОСОБА_1 шкоди її здоров'ю після наїзду на неї також не можуть бути взяті мною до уваги, оскільки зазначені обставини належним чином не зафіксовані працівниками ДАІ із складанням відповідного адміністративного протоколу, дії яких ніким не оскаржені, а тому не можуть бути предметом розгляду в даній справі.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Зі змісту статті 34 КУпАП вбачається, що обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до ст. 35 КУпАП, обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп'яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховую особу правопорушника, та визнаю обставиною, яка пом'якшує його відповідальність те, що він є інвалідом другої групи, а також визнання своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень.

Обставин, які б обтяжували відповідальність за адміністративні правопорушення, мною не встановлено.

Також враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 36, 54 грн. відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 36, 40-1, 122-4, 124, 251, 252, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності та відповідно до вимог ст. 36 КУпАП накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 425 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 36, 54 грн.

Роз'яснити ОСОБА_1, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суду м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк звернення постанови до виконання три місяці.

Суддя В. С. Декаленко