П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Ластовка Н.Д., розглянувши матеріали, що надійшли з Дніпровського ВДАІ МВС України в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 17.06.2015 року о 00 годині 30 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Каховській в м. Києві, з ознаками наркотичного спяніння, а саме: зіниці ока не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці що склалася, від проходження медичного огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, у звязку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що в стані наркотичного спяніння він не перебуває а мав втомлений стан, почервоніння очей в нього звичайне явище і не свідчить про вживання ним наркотичних речовин, він сімейний чоловік, відповідально ставиться до правил дорожнього руху та не здійснював вказане порушення, на пропозицію інспектора міліції пройти медичне обстеження відмовився, оскільки їхати до медичного закладу змоги не мав, так як поспішав по особистих справах. На дані доводи інспектор уваги не звернув та повідомив, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 266 КпАП України, у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан спяніння тощо, працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоровя, перелік яких затверджується лише управліннями охорони здоровя місцевих державних адміністрацій.

Між тим, даних про те, чи проводилася перевірка на стан наркотичного спяніння працівником міліції спеціальним технічним засобом відсутня, в протоколі серед вірогідних ознак наркотичного спяніння інспектором міліції було зазначено що «зіниці ока не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці що склалася», а отже ґрунтувалися на спостереженнях працівника міліції.

Суд враховує ту обставину, що особа яка притягується до адміністративної відповідальності повідомила працівника міліції, що на даний час немає змоги пройти перевірку на стан наркотичного спянінні в медичному закладі оскільки поспішає, про що інспектором міліції зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Тобто, враховуючи положення ст. ст. 251, 272 КУпАП, джерелами доказів є показання, тобто відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, за таких умов суд вважає за можливе врахувати письмові покази свідків, що містяться у справі.

Так, в матеріалах адміністративної справи містяться пояснення двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відмови правопорушника від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, разом з тим, жодного пояснення свідків з приводу стану особи яка притягується до адміністративної відповідальності немає, разом з тим, слід звернути увагу на те, що письмові показання обох свідків містяться на заготовленому формулярі та написані однієї і тією ж особою, лише містять різні підписи, що свідчить про те, що такі показання є не допустимими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Особи, які керують, зокрема, транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан спяніння.

Однак, у даному випадку, вказаних вимог посадовими особами ДАІ дотримано не було, а не здійснення тимчасового затримання свідчить про те, що сам інспектор не був однозначно переконаний в тому, що водій дійсно знаходиться в стані спяніння.

Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України вважається такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у звязку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року та Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за N 576/16592), затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України № 111 від 27.03.2009 року та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто є сумнівним, однак наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а будь-яких інших доказів суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, з урахуванням положень ст. 251 КУпАП та вимог Інструкції, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі події і складу адміністративного правопорушення.

У звязку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у звязку з встановленням обставин визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я: