Справа № 581/469/15-п
Провадження № 3/581/170/15
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2015 року суддя Липоводолинського районного суду Сумської області Сізов Д.В.,

із участю секретаря - Самілик Н.М.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

потерпілої - ОСОБА_2,

захисника - ОСОБА_3,

психолога - ОСОБА_4,

розглянувши матеріали, які надійшли від Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області, відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає по 2-му АДРЕСА_1, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, неодруженої, непрацюючої,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

08 травня 2015 року близько 20 год. по 2-му АДРЕСА_2 ОСОБА_1, кричала на свою малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вигнала її з дому, завдавши своїми діями шкоди її психічному здоровю та вчинивши насильство в сімї.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала та пояснила, що 08 травня 2015 року вона забрала дочку із школи-інтернат у м.Гадячі Полтавської області, де вона навчалася у першому класі. Увечері між ними відбувся словесний конфлікт через недотримання дочкою особистої гігієни та неодноразове виникнення на цій підставі захворювання, за наслідками якого вона попрохала дочку вийти на вулицю, щоб обом заспокоїтися. Про те, що на вулиці ішов дощ вона не бачила, але через декілька хвилин, виявивши це, винесла їй одяг. Після того, як вона поклала спати меншого сина, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 завела ОСОБА_2 додому, але після цього до них у квартиру прийшла начальник служби у справах дітей ОСОБА_6 та запропонувала дочці залишити домівку на ніч і піти з нею до лікарні. На вказану пропозицію ОСОБА_2 погодилася зі словами, що її лякає продовження сварки. Вона забрала ОСОБА_2 з лікарні наступного дня близько обіду.

Опитана у присутності законного представника ОСОБА_1 та дитячого психолога ОСОБА_4 малолітня ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомила, що того дня 08 травня 2015 року у них з мамою відбулася сварка із вказаних підстав, мама на неї не сильно кричала, не била і на вулицю не виганяла, вона сама вийшла для того, щоб заспокоїтися. На вулиці вона сиділа під «грибком» у пісочниці і плакала, до неї підходили люди і пропонували допомогу. До лікарні вона пішла самостійно, але їй було там страшно і вона бажала повернутися додому.

Допитана у судовому засіданні психолог ОСОБА_4 вказала, що дитина могла плакати як із тих підстав, що до неї було застосоване психологічне насильство, так і тому, що повернувшись із школи-інтернату додому дитина не змогла отримати достатньої уваги матері, а тому таким чином намагалась її привернути. Зазначала, що проводила психологічний тест з ОСОБА_2, який показав, що матір у її житті є найбільш значущою людиною, але вони дещо віддалені один від одного, що пояснюється наявністю в сімї меншої дитини.

Свідок ОСОБА_7, яка працює начальником служби у справах дітей, у судовому засіданні пояснила, що службі знайома зазначена сімя, оскільки від громадян неодноразово надходили повідомлення про наявність у родині проблем із вихованням дітей, однак офіційно виходів до них не було.

Увечері 08 травня 2015 року вона прийшла до помешкання сімї ОСОБА_1 за викликом міліції. Вказувала, що зайшовши до їх квартири, вона побачила малолітню ОСОБА_2, яка була знервована, плакала та повідомила, що боїться ночувати з мамою. Вважаючи обставини у сімї напруженими та такими, що несуть небезпеку для дитини, ОСОБА_7 запропонувала забрати дитину на ніч до лікарні, на що і малолітня ОСОБА_2 і її матір ОСОБА_1 погодилися.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що того вечора вона на прохання ОСОБА_7, яка зателефонувала їй по телефону, пішла прояснити повідомлену останньою конфліктну ситуацію з ОСОБА_5. Вийшовши на вулицю близько 20-21 год. вона побачила Іру, яка в білих кімнатних капцях, у куртці та шапці там стояла і дуже плакала. На її запитання дитина повідомила, що мама вигнала її з дому і вона не знає куди іти, ще й підвал закритий. Це не поодинокий випадок. Минулого року онук прибіг додому і розказав, що ОСОБА_2 буде спати у автомобілі, її мама вигнала із дому. Після цього вона пішла у своїх справах, а коли поверталася назад, то ОСОБА_2 на вулиці не було, а ОСОБА_1 стояла говорила з дільничним інспектором Василенком Ю.Л.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 8 травня 2015 року близько 20 год. вона йшла до магазину та побачила, як у дворі під «грибком» сиділа ОСОБА_2 і її сусідка ОСОБА_10 Підійшовши до них, вона від ОСОБА_2 почула, що мама вигнала її з дому і вона не знає, що робити, просила зателефонувати татові. Потім вийшла ОСОБА_1 та забрала дитину.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працює дільничним інспектором міліції і за ним закріплена дільниця, де проживає сімя ОСОБА_1 Вказав, що від заступника начальника Липоводолинського РВ УМВС ОСОБА_12 йому стало відомо про конфлікт у вказаній сімї. Виїхавши на місце побачив, що у дворі будинку стояли місцеві жителі і серед них малолітня ОСОБА_2, яка була одягнута. Дитина повідомила йому, що мама вигнала її з дому. Він сказав, що піде поспілкується з її мамою, але вона відповіла, що не потрібно йти до неї, бо буде ще гірше. Після цього, він зайшов до квартири ОСОБА_1, спокійно розмовляв з нею та сказав щоб вона покликала свою дочку. Іра прийшла до квартири і вони стали розмовляти втрьох. Через 15 хв. до квартири зайшла ОСОБА_7 і вони поспілкувалися разом. ОСОБА_7 запропонувала Ірі піти до лікарні переночувати. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодилися на таку пропозицію. Дитина зібрала свої речі і вони пішли з помешкання.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що одного вечора він бачив, як у дворі біля малолітньої ОСОБА_13 зібралися сусіди. Підійшовши, він почув як дитина на запитання присутніх: «Що сталося?», - відповідала, що мама вигнала її з дому. Після цього він пішов у своїх справах.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він проживає у одному підїзді з ОСОБА_1 близько 8 років. Ця сімя, нічим не відрізняється від інших. Діти завжди доглянуті, охайні, веселі. Що відбувалося 8 травня повідомити не зміг, оскільки на той час його не було вдома.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ідучи по вулиці вона побачила, що у дворі будинку стояла ОСОБА_14, яка плакала, тремтіла та прохала зателефонувати її батьку. Дитина розповіла їй, що мама накричала на неї і вигнала з дому. Оскільки ОСОБА_10 добре знала дитину, вона запропонувала піти до неї додому для того, щоб остання заспокоїлась, однак ОСОБА_14 відмовилась. Після цього вони зайшли під «грибок». Після декількох хвилин розмов з дитиною вийшла сама ОСОБА_1 і покликала дочку, яка пішла до неї.

Заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, містить принцип, згідно з яким малолітня дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (п.6).

Відповідно до ст. 19 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про попередження насильства в сімї» психологічне насильство в сімї - це насильство, повязане з дією одного члена сімї на психіку іншого члена сімї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоровю.

Зясувавши обставини вчинення правопорушення, суд вважає, що застосувавши під час виниклого конфлікту таку форму спілкування з дитиною, після якого вона, опинившись поза межами помешкання, боялася повертатися до дому, ОСОБА_1 своїми діями вчинила психологічне насильство у сімї у формі залякування та спричинення емоційної невпевненості у дитини, внаслідок чого її психічному здоровю було завдано шкоди, які слід кваліфікувати за ч.1 ст.173-2 КУпАП України.

Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення підтверджується складеним відносно неї згідно з вимогами закону протоколом про адміністративне правопорушення СУ №012617/221 від 12 травня 2015 року, наданими у судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, висновком про припинення перевірки за фактом події, що не містить ознак кримінального правопорушення від 12 травня 2015 року.

Пояснення свідка ОСОБА_13 суд не бере до уваги, оскільки між ним та ОСОБА_1 тривалий час існують неприязні відносини.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 не зміг повідомити суду про викладені у протоколі обставини, що підлягають встановленню у даній справі.

До наданих самою потерпілою ОСОБА_5 пояснень суд ставиться критично та вважає що, надаючи їх після примирення з матірю, дитина більше не бажала повторення сварки та могла намагатися свідчити на її користь.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тому, враховуючи положення ст.33 КУпАП та беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушниці (самостійно виховує двох малолітніх дітей: 2007 та 2014 років народження), ступінь її вини, суд розцінює допущене ОСОБА_1 перевищення меж виховного впливу малозначним правопорушенням, а тому вважає за можливим звільнити її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а справу закрити. На думку суду, таке зауваження у даному випадку є достатнім для унеможливлення у подальшому вчинення ОСОБА_1 подібних порушень.

Керуючись ст.ст.221, 245, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у звязку з його малозначністю відповідно до ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням та закривши провадження у справі.

Постанова судді може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д. В. Сізов