АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1180/15-пГоловуючий у 1-й інстанції Делікатна Л.В.
Провадження № 33/789/53/15 Доповідач - Комендат Р.Т.
Категорія - ч.1 ст.172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. м.Тенрнопіль

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Комендат Р.Т., за участі

прокурора Зварич Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого юрисконсультом Укрінбанк, -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. у доход держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у доход держави судовий збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно постанови суду першої інстанції, 23 липня 2014 року о 12 год. ОСОБА_1, будучи звільненим з посади головного спеціаліста юридичного відділу апарату Тернопільської облдержадміністрації, являючись державним службовцем 5-ої категорії 10 рангу та відповідно до п.п.в п.1 ч.1 ст.4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції будучи субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, з метою приховати власні доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за період з 23 липня 2014 року по 15 січня 2015 року не подав до відділу кадрів Тернопільської ОДА декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить прийняти його апеляційну скаргу до розгляду та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року і закрити справу за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що дана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд неповно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт зазначає, що ним, в день звільнення 23 липня 2014 року заповнено і подано до відділу кадрів Тернопільської ОДА декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру і предявлено суду її ксерокопію датовану 23 липням 2014 року.

Вважає, що суд не в повній мірі дослідив отримані докази та пояснення, внаслідок чого прийняв неправильне рішення. Так, суд здебільшого досліджував не момент подачі ним декларації 23 липня 2014 року, а відсутність її в його особовій справі вже після його звільнення, про що свідчать допити осіб, які містяться в матеріалах справи, щодо виявлення факту відсутності декларації лише у грудні 2014 січні 2015 року, адже з моменту подачі декларації до виявлення її відсутності пройшов певний час і могло трапитись що завгодно.

В ході судового слухання судом не взято до уваги його письмові заперечення та зауваження адвоката про допущені численні порушення чинного законодавства з боку правоохоронного органу, що призвело до складання незаконного протоколу, отримання незаконних доказів.

Апелянт не погоджується із твердженнями суду про доведеність факту та прийняття свідчень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як доказів по справі. Вважає, що свідчення ОСОБА_4 не можуть братися до уваги як доказ, оскільки він 23 липня 2014 року не працював в апараті Тернопільського ОДА (працює із вересня-жовтня 2014 року), а відтак не може надати будь-яких достовірних свідчень щодо предмету судового розгляду.

Також суд не надав належної оцінки тому факту, що записи в описі документів долучених до особової справи, за свідченнями ОСОБА_2 і ОСОБА_5 вносились в особову справу не зразу при їх подачі.

Крім того, суд не надав належної оцінки незаконним діям працівника правоохоронного о/у ВБК УБОЗ України в Тернопільській області ОСОБА_6, який також був допитаний в суді, однак його пояснення ніяким чином не відображені у судовому рішенні.

Також звертає увагу суду про безпідставне вчинення представником УБОЗу запиту від 05 січня 2015 року №19/12-23, який міститься в матеріалах справи та який був покладений в основу судового рішення, що оскаржується.

Зазначає про те, що підстав вчинення запиту №19/12-23 від 05 січня 2015 року немає, вимога УБОЗу, яка міститься у цьому запиті є незаконною, а надання інформації з боку відділу кадрів Тернопільської ОДА є порушенням вимог ч.3 ст.5 Закону України Про захист персональних даних, ч.2 ст.12 та ст.16 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, ст.12 Закону України Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю, і як наслідок незаконно отриманим працівником УБОЗу доказом у справі, який був покладений в основу судового рішення від 06 квітня 2015 року №607/1180/15-п.

Відповідно ч.5 ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції неодноразово рекомендованими листами повідомляв ОСОБА_1 про час і дату розгляду його апеляційної скарги, зокрема, 25 травня, 05 червня, 18 червня, 30 червня, 14 липня 2015 року, однак він в судові засідання не зявлявся та не повідомляв про причини неявки. Крім цього, згідно повідомлення начальника УІАЗ УМВС України в Тернопільській області від 26.06.2015 року, вихідний №6/929-еп ОСОБА_1 06.05.2015 року перетнув на автомобілі Українсько-Польський кордон через пункт пропуску ОСОБА_7 - Руська, що свідчить про його байдуже ставлення до поданої ним апеляційної скарги. За таких обставин, прокурор вважає про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у його відсутність, з чим погоджується апеляційний суд.

Проаналізувавши підстави апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року, міркування прокурора, який вважає апеляцію безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, приходжу до висновку, що вона до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Аналіз матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дає підстави вважати, що виявлення адміністративного правопорушення та його документування, в тому числі складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 16 січня 2015 року, вчинено відповідно до чинного законодавства уповноваженими на те посадовими особами згідно до ст.255 КУпАП.

Суддя суду першої інстанції розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.172-6 КУпАП та діючи відповідно до вимог ст.280 КУпАП прийняв законне і обґрунтоване рішення перевіривши всі наявні в матеріалах справи докази та давши їм належну оцінку, зокрема:

- відповідно до розпорядження голови Тернопільської облдержадміністрації №200-к від 16 червня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача сектору з упровадження економічних реформ патронатної служби апарату Тернопільської ОДА та присвоєно 10 ранг державного службовця;

- 16 червня 2014 року ОСОБА_1 попереджений про спеціальні обмеження, встановлені Законами України Про державну службу та Про засади запобігання і протидії корупції, щодо прийняття на державну службу та проходження державної служби;

- згідно розпорядження голови Тернопільської ОДА №253-к від 23 липня 2014 року Про звільнення ОСОБА_1С., його звільнено з посади головного спеціаліста юридичного відділу апарату Тернопільської ОДА за угодою сторін;

- відповідно до листа начальника управління юридичної та кадрової роботи апарату Тернопільської ОДА ОСОБА_4, адресованого начальнику УБОЗ УМВС України в Тернопільській області, від 15 січня 2015 року, ОСОБА_1 звільнився 23 липня 2014 року з посади головного спеціаліста юридичного відділу Тернопільської ОДА та не подавав декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру;

- з пояснень свідка ОСОБА_5 в суді першої інстанції встановлено, що саме 23 липня 2014 року в день звільнення з роботи ОСОБА_1, вона займалася оформленням документів повязаних з його звільненням. При цьому, вона наголошувала ОСОБА_1 про необхідність подачі декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік по час звільнення. Однак, ОСОБА_1 декларації за 2014 рік не подавав ні під час звільнення, ні на протязі часу до перевірки особових справ працівників Тернопільської ОДА працівниками УБОЗ УМВС України в Тернопільській області 15 січня 2015 року;

- свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суду першої інстанції пояснили, що про подання ОСОБА_1 декларації за 2014 рік їм нічого не відомо. Крім цього, свідок ОСОБА_3 уточнила, що виключає можливість зникнення декларації, оскільки всі документи, які подаються працівниками Тернопільської ОДА одразу долучаються до особових справ, які знаходяться в металевій шафі, яка закривається на ключ і доступ до неї мають троє осіб вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Таке зберігання декларації відповідає п.2 Постанови КМУ №16 від 11 січня 2012 року Про затвердження порядку зберігання документів і використання відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, та відомостей щодо відкриття валютного рахунку в установі банку-нерезидента.

Свідок ОСОБА_5 в ході розгляду справи ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснила, що працює на посаді головного спеціаліста відділу кадрової роботи управління юридичної та кадрової роботи апарату Тернопільської обласної державної адміністрації. Під час звільнення ОСОБА_1 , 23 липня 2014 року, головний спеціаліст відділу кадрової роботи ОСОБА_2 знаходилася на лікарняному, тому оформлення документів, повязаних із його звільненням, займалася вона. При звільненні, вона наголошувала ОСОБА_1 про необхідність подачі декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік по час звільнення, однак останній їй декларації не подав. Особисто їй ОСОБА_1 декларації за 2014 рік не подавав ні під час звільнення, ні на протязі часу до перевірки особових справ працівників Тернопільської ОДА працівниками УБОЗ УМВС України в Тернопільській області.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що він подавав декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру 23 липня 2014 року, передбачену Законом України Про засади запобігання і протидії корупції, повністю спростовуються доказами наведеними судом першої інстанції, які перевірені в ході апеляційного розгляду його апеляційної скарги.

Відтак, порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції, на які посилається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді не встановлено, а тому підстав для задоволення його апеляційної скарги немає.

Разом з тим, вважаю за необхідне, відповідно до ст.63 Конституції України виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції твердження суду про те, що відмовляючись від дачі пояснень ОСОБА_1 намагався уникнути адміністративної відповідальності, оскільки це його право закріплене в Конституції України.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2015 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Виключити з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції твердження суду про те, що відмовляючись від дачі пояснень ОСОБА_1 намагався уникнути адміністративної відповідальності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7