Справа № 181/318/15-п
Провадження №3/181/120/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року суддя Межівського районного суду Дніпропетровської області Гончаренко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Межова справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, одруженого, має на утриманні доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 ,інвалідом I та II групи не являється, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4,

за правопорушення, передбачені ст.124, ст.122-4 та ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

09 квітня 2015 року, приблизно 12.50 годині, ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 21009, державний номер НОМЕР_1, по вул.Московській, смт Межова, Дніпропетровської області в стані алкогольного спяніння, що підтверджується висновком медичного огляду №37 від 09 квітня 2015 року, здійснюючи рух заднім ходом, не впевнився в безпеці цього маневру, не вибрав інтервал, та здійснив наїзд на стоячий автомобіль, марки ВАЗ 210740, державний номер НОМЕР_2, та після цього місце ДТП покинув.

Згідно ч.2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зважаючи на той факт, що в провадженні судді знаходиться три справи про адміністративні правопорушення за правопорушення, передбачені ст.124, ст.122-4 та ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1, вважаю що згідно ст. 36 КУпАП вони мають бути об'єднані в одне провадження та їм слід присвоїти загальний номер справи №181/318/15 п.

Під час вивчення матеріалів справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що підтвердженням проступків ОСОБА_1 є наступні докази:

- пояснення ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

- схема наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, яка сталася 09 квітня 2015 року о 12.50 годині на вул.Московська в смт.Межова Дніпропетровської області,

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, №37 від 09 квітня 2015 року, що містяться в матеріалах справи, якими підтверджується, що ОСОБА_7 під час вчинення правопорушення знаходився в стані алкогольного спяніння.

Згідно постанови судді Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/1030/14-п від 04 грудня 2014 року, на ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді арешт та строк 7 діб.

Згідно постанови судді Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/1064/14-п від 17 грудня 2014 року, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.

Відповідно до абз.3 п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Санкція ч.3 ст.130 КУпАП передбачає для водіїв позбавлення права керування транспортними засобами на строк до десяти років з оплатним вилученням транспортного засобу, а на інших осіб - адміністративний арешт на строк від десяти до п'ятнадцяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу.

Згідно п.1.10 Постанови КМУ №1306 від 10.10.2001 року Про правила дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Тобто ОСОБА_1 не є водієм в розумінні ч.3 ст.130 КУпАП, а є іншою особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У звязку з викладеним, на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, за якою якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у вигляді адміністративного арешту.

При вирішенні питання про застосування додаткового стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу, приходжу до висновку у можливості його застосування, оскільки, згідно інформації ВДАІ №871 від 24 квітня 2015 року, власником транспортного засобу, на якому було скоєне адміністративне правопорушення, являється ОСОБА_1.

Що стосується положень ст.326 КУпАП, якою передбачено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Ч.1 ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Проте, рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 30 жовтня 2014 року по справі Швидка проти України (Заява № 17888/12), яке, окрім іншого, розглядалося в аспекті можливості оскарження рішення суду по справі про адміністративне правопорушення, яким було призначено стягнення у вигляді адміністративного арешту, і ефективності застосування рішення апеляційного суду, в разі скасування рішення місцевого суду, було визначено таке.

п.44 суд вважає за належне розглянути цю скаргу за статтею 2 Протоколу №7, у якій зазначено таке:

1. Кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку. Здійснення цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

2. Із цього права можуть поширюватися винятки для передбачених законом незначних правопорушень або коли відповідну особу судив у першій інстанції найвищий суд, або коли її було визнано винною і засуджено після оскарження виправдувального вироку.

53. Суд зазначає, що апеляційна скарга заявниці на постанову від 30 серпня 2011 року, подана того ж дня, не зупиняла виконання судового рішення, а накладене стягнення було застосовано невідкладно. Це було зроблено відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким передбачено невідкладне виконання постанови лише, якщо вона стосується позбавлення волі. Якщо б покарання було іншим, рішення суду першої інстанції набрало б законної сили лише за відсутності апеляційної скарги упродовж встановленого законодавством строку або якщо б апеляційний суд залишив його без змін. Проте у цій справі перегляд судом апеляційної інстанції відбувся після того, як заявниця відбула у повному обсязі призначене судом першої інстанції покарання. Суд вважає незрозумілим, як такий перегляд на цій стадії міг ефективно виправити недоліки рішення суду нижчої інстанції.

54. Суд не оминає увагою той факт, що якби апеляційний суд скасував постанову суду першої інстанції, то заявниця могла вимагати на цій підставі виплати їй відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Проте такий ретроспективний та виключно компенсаторний засіб юридичного захисту не можна вважати заміною права на перегляд, закріпленого у статті 2 Протоколу №7. Інше рішення суперечитиме усталеному принципові практики Суду, згідно з яким Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці (див., mutatis mutandis, вищезазначене рішення у справі Ейрі проти Ірландії (Airey v. Ireland), п. 24, та рішення у справі ОСОБА_8 проти Іспанії (Garciia Manibardo v. Spain), заява № 38695/97, п. 43, ECHR 2000? II).

55. З огляду на вищевикладене Суд констатує, що у цій справі було порушення статті 2 Протоколу №7

Таким чином, з метою недопущення порушення прав і свобод особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та якій обрано захід стягнення у вигляді адміністративного арешту, з урахуванням практики ЕСПЛ, суд вважає, що не слід виконувати постанову про застосування адміністративного арешту негайно після її винесення.

У звязку з цим необхідно надати ОСОБА_1 десятиденний строк для можливості оскарження даної постанови.

Відповідно до Закону України Про судовий збір у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір у розмірі 36 гривень 54 копійки.

Враховуючи вище викладене, на підставі ст. 24, 32-36, ст.124, ст.122-4, ч.3 ст.130, п.1 ч.1 ст.284, ст.326 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Об'єднати справи про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1: №3/181/318/15-п (провадження № 3/181/120/15) за ст.124 КУпАП, №181/319/15-п (провадження № 3/181/121/15) за ст.124-4 КУпАП, №181/320/15-п (провадження № 3/181/320/15) за ч. 3 ст.130 КУпАП в одне провадження, присвоївши об'єднаним справам №181/318/15-п (провадження № 3/181/120/15).

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст.124, ст.122-4 та ч.3 ст.130 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 36 (тридцяти шести) гривень 54 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1853 цього Кодексу.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Виконання зазначеної постанови допустити через десять днів з дня її винесення. В разі оскарження після відповідного рішення апеляційного суду. Негайному виконанню не допускати.

Cуддя: О. О. Гончаренко