Справа № 308/2808/15-п
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14.07.2015 м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської області Стан І.В.,

за участю прокурора Малицького С.І.,

особи щодо якої складено протокол ОСОБА_1

та представника останнього адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець м. Ужгород, вул. Требішовська, 6, Закарпатської області, українець, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений, Ужгородський міський голова,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (у редакції Закону України від 18 квітня 2013 року) адміністративного корупційного правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36,54 грн. на користь держави.

Згідно постанови, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення за змістом якого ОСОБА_1, працюючи на посаді Ужгородського міського голови та будучи посадовою особою органів місцевого самоврядування 3 рангу, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, у звязку з виконанням таких функцій, використовуючи своє службове становище, діючи у власних інтересах, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та невідкладно не повідомив безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, а саме - Ужгородську міську раду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. Як вказано у протоколі, ОСОБА_1 був обраним на посаду міського голови міста Ужгорода й затверджений постановою Ужгородської міської виборчої комісії Закарпатської області № 4 від 04.11.2010 року та здійснював повноваження відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» міський голова при здійсненні повноважень є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Таким чином, ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 5 цього Закону є субєктом, який здійснює заходи щодо запобігання і протидії корупції, бере участь у запобіганні, виявленні та здійсненні заходів щодо припинення корупційних правопорушень.

Однак, ОСОБА_1, будучи поновленим на посаді Ужгородського міського голови на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року по справі № 308/3199/14-а за його позовом до Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Ужгородської міської ради № 1191 від 24.02.2014 року «Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_1В.», яким його позовні вимоги задоволено, знаючи, що уповноваженим представником Ужгородської міської ради ОСОБА_3 підготовлено та скеровано до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 26.11.2014 року на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року, використовуючи своє службове становище з метою припинення перегляду рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції та відкликання поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги, знаючи про наявність конфлікту інтересів, діючи в своїх особистих інтересах, спрямував до Ужгородського міськрайонного суду повідомлення від 27.11.2014 року за № 03-17/301 за своїм підписом, яким інформовано про скасування доручення на представлення інтересів виконавчого комітету та Ужгородської міської ради в судах України ОСОБА_3, яке видано 24.11.2014 за № 03-18/30, та до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд заяву від 28.11.2014 року за № 03-17/311 про відкликання апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3, в якій просив вказану апеляційну скаргу не розглядати. У протоколі зроблено висновок, що, таким чином, у порушення вимог ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_4 не вжив передбачених законом заходів щодо недопущення конфлікту інтересів та в порушення вимог ст. 12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не повідомив Ужгородську міську раду про наявність конфлікту інтересів, а саме суперечність між своїми особистими немайновими інетерсами та службовими повноваженнями, як міського голови.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що суд неповно дослідив матеріали справи, надав неправильну оцінку фактичним обставинам справи, у звязку з чим прийняв упереджене та неправомірне судове рішення, що потягло за собою необґрунтоване та незаконне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Вважає, що суд дав неправильну оцінку доказам, у постанові не навів законних мотивів, через які прийшов до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також не зазначив процесуальну позицію сторін учасників процесу, яка була викладена в ході судового розгляду справи. Вказує також на те, що суд, розглядаючи справу, не врахував, що законодавством передбачено низку положень щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст. 15 Закону України «Про правила етичної поведінки», ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України «Про Державну службу», Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», а також Загальні правила поведінки державного службовця, що затверджені наказом Головного Управління Державної служби України № 214 від 04 серпня 2010 року. Крім того, апелянт вказує на те, що в судовому засіданні під час розгляду справи ним було надано доручення міського голови, скероване начальнику відділу з роботи з депутатами та постійними комісіями Ужгородської міської ради від 27 листопада 2014 року, в якому міститься посилання про наявність судового провадження про поновлення ОСОБА_1 на роботі, і яким ОСОБА_1 офіційно фактично повідомив Ужгородську міську раду про наявність конфлікту інтересів. При цьому вказує на те, що оскільки спосіб повідомлення про конфлікт інтересів не визначений, не конкретизований нормами права в Українському законодавстві, тому довільна форма написання такої позиції у змісті вищевказаного доручення відповідає суті повідомлення про наявність конфлікту інтересів та відповідає діючим по сьогодення методичним рекомендаціям «Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування», що складені Міністерством юстиції України від 16.10.2013 року. Також вказує на те, що у підтвердження викладених у дорученні міського голови обставин, до суду надано копію сторінки журналу реєстрації вхідної кореспонденції Ужгородської міської ради, де під № 01-22/67 від 27.11.2014 року містяться відомості про реєстрацію вказаного документу. У звязку з наведеним, апелянт вважає, що, розглядаючи справу щодо ОСОБА_1 та постановляючи оскаржувану постанову, суд помилково упустив вищевказаний доказ невинуватості ОСОБА_1, внаслідок чого безпідставно притягнув його до відповідальності. Просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини в ній зазначені, думку прокурора, який судове рішення вважав законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення, дослідивши зібрані по справі докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова судді підлягає до скасування, а провадження по справі закриттю з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, а відповідно до ст. 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно диспозиції ст. 172-7 КУпАП, дане правопорушення характеризується діями, що полягають у неповідомленні особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Зі змісту вказаної норми права вбачається, що така є бланкетною, і відповідальність за нею настає при порушенні вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та положень інших нормативно-правових актів у сфері запобігання та протидії корупції. Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачено, що корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає в бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, які можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це своєму керівникові, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Таким чином, особи, які неповідомили безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів, повинні нести адміністративну відповідальність. Отже, винність є обовязковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення яка виражає внутрішній психологічний зміст психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

У цій ознаці закріплений найважливіший конституційний принцип принцип субєктивного ставлення до вчиненого, тобто відповідальність тільки при наявності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим із необережності коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення суд приходить до висновку, що як співробітниками відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області при проведенні перевірки, так і суддею місцевого суду при розгляді справи, вимоги вказаних вище норм матеріального та процесуального права дотримані не були, що суд (суддя), як орган (посадова особа), яка згідно вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, припустився помилкового висновку в справі про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП адміністративного правопорушення, тому доводи апеляційної скарги про незаконність та невмотивованість постанови підлягають задоволенню.

У підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 172-7 КУпАП адміністративного корупційного правопорушення суддя послався на протокол № 5 про порушення ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, письмові пояснення (не вказується ким дані пояснення, і які факти та обставини підтверджують ці пояснення), листи Ужгородської міської ради від 16.01.2015 року № 2690/03-17 ; від 11.03.2015 року № 364/03-17 ; від 12.03.2015 року № 364/03-17/1 і дані журналів вхідної кореспонденції про те, що у період з 20.11.2014 по 01.03.2015 років до Ужгородської міської ради не надходили від ОСОБА_4 повідомлення щодо виникнення конфлікту інтересів, не давши їм будь-якої оцінки, не вказавши в судовому рішенні які дані містяться у цих доказах, а саме, не вказується на те, які саме факти та обставини вказані документи підтверджують.

На будь-які інші докази в підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_4 суддя в постанові не вказує й такі в матеріалах справи про адміністративне корупційне правопорушення відсутні.

Між тим, із протоколу судового засідання не вбачається, що судом досліджувались протокол № 5, письмові пояснення, листи Ужгородської міської ради від 16.01.2015 року № 2690/03-17, від 11.03.2015 року № 364/03-17, від 12.03.2015 року № 364/03-17/1 й виписки з журналів вхідної кореспонденції, на які посилається суддя в підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні передбаченого ст. 172-7 КУпАП корупційного адміністративного правопорушення.

Крім того, з мотивувальної частини постанови вбачається, що у ній вказується на факти та обставини встановлені протоколом про адміністративне корупційне правопорушення й не вказується на те, які дії вчинив ОСОБА_4, що підпадають під ознаки передбаченого ст. 172-7 КУпАП правопорушення. Виходячи зі змісту повноважень, які має суддя апеляційного суду при розгляді справи, враховуючи, що прокурором судове рішення не оспорюється на предмет його невмотивованості, з постановленням нового, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вказані недоліки.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції не дана належна правова оцінка фактичним обставинам справи, не досліджувалась наявність вини, як обовязкової ознаки адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_4, що висновки про винність особи в скоєнні правопорушення суд не обґрунтував, судове рішення належним чином не вмотивував, що призвело до постановлення судового рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим.

Як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 обраний Ужгородським міським головою, до повноважень якого, згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» входить:

1) організація в межах, визначених цим Законом, роботи відповідної ради та її виконавчого комітету;

2) підписання рішень ради та її виконавчого комітету;

3) здійснення керівництва апаратом ради та її виконавчим комітетом;

4) скликання сесій ради, внесення пропозицій та формування порядку денного сесій ради і головування на пленарних засіданнях ради ;

5) призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад та інше.

Відповідно до ч. 6 ст. 42 вказаного вище Закону міський голова при здійсненні наданих повноважень є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП відповідальність за вчинення правопорушення настає в разі неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_4 дав такі пояснення. Після прийняття 25 листопада 2014 року Ужгородським міськрайонним судом рішення про його негайне поновлення на посаді, приступив до виконання обовязків Ужгородського міського голови. Діючи відповідно до наданих повноважень як посадова особа відкликав всі доручення, які були видані його попередником - тимчасово виконуючим обовязки голови ради, у тому числі доручення гр. ОСОБА_3. Відкликаючи доручення діяв у межах нормативно-правових актів, що регламентують його діяльність як Ужгородського міського голови, а також виконуючи рішення суду про поновлення його на роботі. Документи про відклик апеляційної скарги готували посадові особи ради. Про відклик мною апеляційної скарги були обізнані як посадові особи Ужгородського міської ради, так і депутати цієї ради. Порушень законодавства, які підпадають під ознаки передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП адміністративного корупційного правопорушення не допускав. При виконанні повноважень правову допомогу йому надавали юристи Ужгородської міської ради. Окремих вказівок заступнику голови Ужгородської міської ради ОСОБА_5 на відклик апеляційної скарги не давав. Відклик поданої ним апеляційної скарги не вплинув на законність та обґрунтованість постановленого Львівським апеляційним адміністративним судом рішення в справі про поновлення його на роботі. Детально та глибоко законодавство і, зокрема, Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» не вивчав ; знає, що норми законодавства у сфері протидії корупції часто змінюються і містять суперечності, які виникають при його застосуванні.

З письмових пояснень заступника Ужгородського міського голови ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_5 як посадовою особою було прийнято рішення про відклик поданої гр. ОСОБА_3 апеляційної скарги у справі ОСОБА_4 про поновлення на роботі. Відклик апеляційної скарги був обумовлений незадовільною роботою ОСОБА_3. Відкликаючи апеляційну скаргу діяв відповідно до наданих повноважень та нормативно-правових актів, що регламентують його діяльність як заступника Ужгородського міського голови.

Згідно зі ст. 12-1 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», обов'язок повідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів не покладений законом на міського голову. Ужгородський міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста з представницьким мандатом (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року в справі № 1-25/99), а тому не має безпосереднього керівника, як вищестоящу посадову особу, яка наділена відносно ОСОБА_4, як Ужгородського міського голови, адміністративними повноваженнями. Вказане свідчить про те, що у голови Ужгородської міської ради ОСОБА_4 відсутній безпосередній керівник, якому він зобовязаний повідомляти про наявність конфлікту інтересів.

Адміністративно-правова відповідальність у ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка зі змісту протоколу ставиться у провину ОСОБА_1, передбачена лише за неповідомлення особою безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Зазначена норма, як і інші статті глави 13-А КУпАП «Адміністративні корупційні правопорушення» не передбачають адміністративної відповідальності за «відсутність неповідомлення депутатів міської ради про конфлікт інтересів та не вжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання конфлікту інтересів», що є прогалиною діючого законодавства, позаяк встановлення в законодавстві заборон без встановлення відповідальності за їх невиконання є неефективним способом правового регулювання даного виду суспільних відносин. Чинним законодавством не встановлений, не конкретизований і спосіб повідомлення Ужгородським міським головою про наявність конфлікту інтересів.

При прийнятті рішення враховується, що частиною 2 статті 14 Закону України „Про засади запобігання і протидії корупції" визначено, що закони та інші нормативно - правові акти, що визначають повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, порядок надання окремих видів державних послуг та провадження інших видів діяльності, пов'язаних із виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, мають передбачати порядок та шляхи врегулювання конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що ОСОБА_4 вчинив усі дії, які вважав за необхідне, щодо повідомлення депутатів про відклик поданої по справі апеляційної скарги.

Так, з письмового доручення Ужгородського міського голови ОСОБА_4, скерованого начальнику відділу з роботи з депутатами та постійними комісіями Ужгородської міської ради від 27 листопада 2014 року, вбачається, що у ньому вказується на наявність судового провадження про негайне поновлення ОСОБА_1 на роботі, про те, що ОСОБА_4 приступив до виконання обовязків Ужгородського міського голови і про те, що ним відкликані всі доручення, які видані за підписом колишнього в. о. голови ОСОБА_6 гр. ОСОБА_3, а також про відклик всіх письмових документів, які подані цими особами.

З копії сторінки журналу реєстрації вхідної кореспонденції Ужгородської міської ради вбачається, що під № 01-22/67 від 27.11.2014 року містяться відомості про реєстрацію вказаного документу (доручення).

Вказане дає підстави вважати, що ОСОБА_4 у довільній формі фактично повідомив Ужгородську міську раду про наявність конфлікту інтересів «не пославшись у дорученні на термін «конфлікт інтересів», офіційно зареєструвавши доручення.

Із заперечення на апеляційну скаргу вбачається, що в Ужгородській міській раді зареєстрована письмова заява колишнього в. о. голови Ужгородської міської ради ОСОБА_6 про внесення до порядку денного сесії питання щодо підтримки апеляційної скарги Ужгородської міської ради, яка була подана 26 листопада 2014 року на постанову Ужгородського міськрайонного суду про поновлення ОСОБА_4 на посаді Ужгородського міського голови.

З приєднаної до справи «Інформації до відома» вбачається, що секретар ради ОСОБА_7 інформує, що 14 січня 2015 року на 27 сесії Ужгородської міської ради 6 скликання розглядалось питання про внесення до порядку денного питання щодо підтримки апеляційної скарги Ужгородської міської ради, яка була подана 26 листопада 2014 року на постанову Ужгородського міськрайонного суду про поновлення ОСОБА_4 на посаді Ужгородського міського голови. За результатами голосування пропозиція не набрала необхідної кількості голосів. Вказане свідчить про те, що депутати Ужгородської міської ради були обізнані (проінформовані) з рішенням Ужгородського міського голови ОСОБА_4 про відклик всіх доручень, які були видані попередником - тимчасово виконуючим обовязки голови ради, у тому числі доручення гр. ОСОБА_3, а також про відклик апеляційної скарги.

У підтвердження доводів викладених у протоколі про передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП адміністративне корупційне правопорушення посадова особа, яка його склала, не вказала, які саме заходи ОСОБА_4, як Ужгородський міський голова повинен був вжити з метою недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, вимоги яких нормативно-правових актів ОСОБА_4 порушив при відкликанні доручень та апеляційної скарги, на обєктивність або неупередженість прийняття яких рішень могли вплинути вчинені ОСОБА_4 дії.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що вчинені ОСОБА_4 дії вплинули на обєктивність або неупередженість при прийнятті яких небудь рішень по справі.

Твердження ОСОБА_4 достовірними доказами не спростовані, і матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави для сумнівів у достовірності цих тверджень, та приєднаних до справи доказів, тому керуючись принципом презумпції невинуватості, суд приходить до висновку про те, що пояснення ОСОБА_4 приймаються до уваги при ухваленні судового рішення.

Аналізуючи субєктивну сторону діяння ОСОБА_4 суд також приходить до висновку, що останній не був зобовязаний в офіційних документах посилатись на термін «конфлікт інтересів» при повідомленні про наявність такого.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що доказів, які підтверджують, що Ужгородський міський голова ОСОБА_4, усвідомлював свої дії як протиправні, передбачав або повинен був, і міг передбачити порушення своїми діями встановленого порядку повідомлення про конфлікти інтересів або можливість такого порушення, бажав, свідомо допускав його, або легковажно розраховував на його відвернення, у справі не встановлено. У матеріалах справи відсутні й докази, які б указували на те, що ОСОБА_4 передбачав можливості настання шкідливих наслідків, повинен був чи міг їх передбачити.

Під час розгляду справи апеляційним судом прокурор не спростував твердження ОСОБА_4 про те, що посадові особи Ужгородської міської ради і депутати цієї ради були обізнані про відклик ОСОБА_4 апеляційної скарги, не посилався на наявність доказів у спростування цих тверджень, не заявляв клопотань про приєднання або витребування доказів, якими б були спростовані вказані вище твердження ОСОБА_4.

Отже, вищевказане свідчить про те, що у діях ОСОБА_4 відсутня вина, як обовязкова ознака будь-якого адміністративного правопорушення, а тому в його діях відсутній склад передбаченого ст. 172-7 КУпАП адміністративного корупційного правопорушення.

Проаналізувавши усі матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, а тому згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (у редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, при цьому постанова про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності не може бути визнана законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, - задоволенню.

При прийнятті рішення апеляційний суд, з урахуванням наведеного вище, приходить до висновку і про те, що можливості збирання додаткових доказів у підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні проступку вичерпані.

Керуючись ст. ст. 172-7 (у редакції Закону України від 18 квітня 2013 року), 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 1, 4, 14 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2015 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (у редакції Закону України від 18 квітня 2013 року) адміністративного корупційного правопорушення скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: І.В. Стан