Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 33/781/119/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2 С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015 року. Суддя судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області Деревінський С.М. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року .

Цією постановою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 36,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він, 13.03.2015 року о 12 год. 20 хв. на вул. Заводській смт. Приютівка, керуючи автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час розвороту з крайнього лівого положення, порушив вимоги п. 10.1,10.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, не надав перевагу в русі автомобілю «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку, чим змусив його вжити заходи по забезпеченню особистої безпеки, що призвело до пошкодження автомобіля.

Тобто, своїми діями ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову районного суду. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що адміністративне стягнення, накладене на нього постановою суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства, так як його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, не доведено. Він був свідком даної дорожньо-транспортної пригоди, а не її учасником. Йому, як свідку запропонували розписатись на план-схемі дорожньо-транспортної пригоди, а потім, як зясувалось, було складено протокол про адміністративне правопорушення. У звязку із його необізнаністю, він підписав протокол. Його клопотання про залучення свідків, які могли підтвердити факт наркотичного спяніння водія ОСОБА_4, суд першої інстанції не взяв до уваги. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники ДАІ відмовили у клопотанні про медичний огляд його і ОСОБА_4 В судове засідання не була викликана його дружина, яка була свідком даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляції, дотримуючись меж апеляційного розгляду встановлених ст. 294 КУпАП, розглянувши справу за клопотанням ОСОБА_3 у його відсутності, а також у відсутності потерпілого ОСОБА_4, який будучи належним чином повідомленим про день і час апеляційного розгляду до апеляційного суду не зявився, клопотань про перенесення розгляду не заявив, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 винуватість свою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав посилаючись на те, що він був свідком, а не учасником ДТП за участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_3, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, викладених в постанові суду першої інстанції підтверджується належними, достовірними, достатніми і допустимими доказами, яким дано правильну оцінку, зокрема :

Показаннями потерпілого ОСОБА_5, згідно яких 13 березня він їхав за своїм товаришем. Зліва на право по ходу його руху на дорозі розвертався автомобіль, і для уникнення зіткнення йому довелося прийняти вправо, де була калюжа. Керований ним автомобіль занесло, внаслідок чого сталося ДТП, було здійснено наїзд на електроопору. Водій ОСОБА_3 з місця ДТП уїхав, через деякий час повернувся піішки без транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_6 суду першої інстанції показав, що того дня, він стояв на узбіччі, грався телефоном та чекав на ОСОБА_5 Почув звук удару, подивився та побачив, що автомобіль «ВАЗ-21061», закінчував маневр з розвороту, а автомобіль «ВАЗ-2104» зіткнувся з електричною опорою. В автомобілі правопорушника сиділа жінка з дитиною. Після ДТП ОСОБА_3 уїхав, а пізніше повернувся пішки без транспортного засобу.

Крім того, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 13.03.2015 року, яким встановлено, що 13.03.2015 року о 12 год. 30 хв. внаслідок порушень водієм ОСОБА_3 вимог п.10.1,10.4 ПДР України, під час керування транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер НОМЕР_2, водій ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-2104», реєстраційний номер НОМЕР_3, вжив заходів щоб уникнути ДТП та забезпечити особисту безпеку, що призвело до пошкодження транспортного засобу (а.с.3);

- схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди від 13.03.2015 року, якою зафіксовано обстановка після ДТП з участю водіїв ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с.4).

Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, зібраним та дослідженим доказам.

За таких обставин, доводи апеляції ОСОБА_3 про те, що він був свідком ДТП, а не його учасником є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_3, як водій транспортного засобу був учасником огляду місця ДТП, на нього, як порушника Правил дорожнього руху України було складено протокол про адміністративне правопорушення, і не усвідомлювати це він не міг навіть з огляду на вимоги п. 2.10,2.11 ПДР України, які регламентують дії водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди. У вказаних процесуальних документах ОСОБА_3 розписувався як водій, який допустив порушення ПДР України, а не як свідок.

Доводи ОСОБА_3, що під час керування транспортним засобом водій ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного спяніння, і на його вимоги працівники ДАЇ не провели медичний огляд учасників ДТП, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані, що свідчили про вживання ОСОБА_4 наркотичних засобів, а також про його перебування на час ДТП у стані наркотичного спяніння. Доказів, що під час керування транспортним засобом ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного спяніння, ОСОБА_3 не надав і апеляційному суду. Навпаки, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення є результати тестування ОСОБА_4 і ОСОБА_3, згідно яких у них стану алкогольного спяніння, не виявлено (а.с.1,2).

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, в тому числі в поясненнях ОСОБА_3 відсутні клопотання про проведення медичного освідчення водіїв на стан наркотичного спяніння, а також тверджень, що водій ОСОБА_4 на час ДТП перебував у стані наркотичного спяніння.

Апеляційний суд відкидає доводи апеляції, що суд першої інстанції неповно, однобічно дослідив обставини справи, так як не задовольнив клопотання ОСОБА_3 про допит його дружини, а також свідків, які можуть підтвердити, що на момент ДТП ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного спяніння з таких підстав.

Дослідженням матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено, що у справі відсутні будь-які клопотання ОСОБА_3 про допит його дружини та інших свідків.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 заявив клопотання про допит його дружини ОСОБА_7, як свідка, але сам на апеляційний розгляд не зявився, заявив клопотання про розгляд апеляції у його відсутності та явку свідка до апеляційного суду не забезпечив.

Таким чином, апеляційний суд вимушений був розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_3 в межах її доводів з урахуванням наявних у справи про адміністративне правопорушення доказів.

Отже, оцінивши зібрані у справі докази і доводи апеляції, апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблено висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому апеляція задоволенню не підлягає.

Перевіривши матеріали адміністративної справи апеляційний суд встановив, що судовий розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, спрямовано на всебічне, повне й обєктивне дослідження і встановлення фактичних обставин справи, справа розглянута з дотриманням закону.

Проявів упередженості до ОСОБА_3 з боку суду першої інстанції, який розглядав справу, не встановлено.

При накладенні на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, визначення його виду і розміру, судом першої інстанції фактично дотримано вимог ст. 33 КУпАП і підстав для зміни чи скасування постанови районного суду в цій частині також немає.

Так, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті за якою ОСОБА_3 визнано винним, яке за видом та розміром мінімальне із передбачених санкцією ст.124 КУпАП.

Отже, незважаючи на те, що судом хоча не вмотивовано, але в повній мірі враховано характер вчиненого ОСОБА_3 проступку та його особу.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, а тому постанову суду першої інстанції залишає без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_3, без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2