АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/178/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську,за участюБілоусенка В.В,його апеляційну скаргуна постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортного засобу терміном на один рік, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, якоюБілоусенко В.В. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортного засобу терміном на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_3 06 лютого 2015 року о 03.00 год. на Донецькому шосе - Березинська - Дніпропетровськ керував автомобілем НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (порушення мови, нестійко хода) на вимогу працівників міліції в присутності двох свідків ухилився пройти медичний огляд для встановлення стану спяніння. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вищевказану постанову пом'якшити стягнення з позбавлення права керування транспортним засобом на штраф у розмірі 3400 гривень. В решті постанову суду залишити без змін.

В обґрунтуванні апеляційної скаргиБілоусенко В.В. вважає винесене рішення в постанові суду занадто суворим. При цьому апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував помякшуючі обставини, а саме, що автомобіль є джерелом доходу його сім"ї та позбавлення цього права вплине на його можливість заробляти кошти. Крім того, апелянт зазначає, що у нього на утримані знаходиться малолітня донька, та мати, яка потребує догляду.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи і просив задовольнити в повному обсязі апеляційну скаргу. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що він не працює і автомобіль йому потрібен щоб заробляти кошти. Крім того зазначив, що він дійсно в той день перебував у стані наркотичного спяніння тому відмовився проходити медичний огляд. Запевнив суд, що більше цього не повториться.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку апелянта, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні поданої апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом ОСОБА_3 не оспорюється.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно до рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для зміни накладеного на правопорушника адміністративного стягнення. Крім того в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 зізнався в тому, що він перебував у стані наркотичного спяніння.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху та полягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами, приходжу до висновку про відсутність підстав для зміни судового рішення та помякшення покарання, навіть за наявності того, що правопорушник визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому.Як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_3 не працює і право керування транспортним засобом не є його джерелом доходу.

На переконання суду апеляційної інстанції, застосований до ОСОБА_3 вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуБілоусенка ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортного засобу терміном на один рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2