Справа № 219/5699/15-п
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Котовськ-1», громадянина України, місце народження: Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Лисогірка, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце дислокації: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Сибірцева, 3

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 26.06.2015 року заступником начальника 4 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Донецькій області підполковником ОСОБА_2, начальник відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Котовськ-1» ОСОБА_1, який у дійсний час проходить військову службу в м. Артемівськ, та відповідно до п. «г» ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

З матеріалів справи вбачається, що начальник відділення вогневої підтримки обпк «Котовськ-1» Котовського прикордонного загону Південного регіонального управління лейтенант ОСОБА_1, з 12.03.2015 згідно Наказу керівника сектору «С» № 73 від 13.03.2015 року, прибув до складу сил та засобів сектору «С» для залучення до безпосередньої участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.

З пояснень лейтенанта ОСОБА_1, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, він відповідно до функціональних обовязків повинен був здійснювати пропуск осіб і транспортних засобів, контроль за переміщенням осіб та транспортних засобів на законних підставах через лінію розмежування, контроль за особовим складом осіб, які входять в склад наряду на час несення служби.

Так, з 17.06.2015 по 24.06.2015 року, лейтенант ОСОБА_1 виконував обовязки старшого прикордонного наряду КрП «Майорськ». Протоколом встановлено, що 22.06.2015 року в світлий час доби під час несення служби на вїзд з тимчасово неконтрольованої території заїхав автомобіль «Лада Пріора» під керуванням громадянина України ОСОБА_3. Під час перевірки транспортного засобу ОСОБА_3 в бесіді з лейтенантом ОСОБА_1 розповів, що він допомагає військовослужбовцям, які несуть службу на блокпостах, та запитав його чи не потрібна якась допомога, на що лейтенант ОСОБА_1 відповів, що якщо буде можливість, то щоб він привіз пальне (бензин). Після цього ОСОБА_3 відповів що буде повертатись 23 або 24.06.2015 року та якщо зможе то привезе. Про кількість лейтенант ОСОБА_1 не вказував, а ОСОБА_3 його не запитував. Наприкінці розмови лейтенант ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обмінялись номерами мобільних телефонів. 23.06.2015 року близько 17.00 лейтенант ОСОБА_1 зателефонував до ОСОБА_3 та запитав у останнього чи привезе він пальне, на що ОСОБА_3 відповів що 24.06.2015 року близько 07.00 привезе пальне до блокпоста № 0017. 24.06.2015 року о 06.50 ОСОБА_3 зателефонував лейтенанту ОСОБА_1 та повідомив що він на підїзді до блок посту № 0017. Після цього лейтенант ОСОБА_1 самостійно на службовому бронеавтомобілі «Кугуар» виїхав йому на зустріч до підірваного моста в напрямку міста Дзержинськ на відстань до 1 км від блокпоста № 0017. В автомобілі він був один. О 06.57 ОСОБА_3 зателефонував лейтенанту ОСОБА_1 та повідомив, що їде пасажиром на авто «Фольксваген Транспортер» синього кольору під керуванням ОСОБА_4. Візуально побачивши його на відстані, лейтенант ОСОБА_1 підїхав на перед до блокпоста № 0017, слідом за ним до блок поста підїхав даний автомобіль, а також слідом за ними підїхав інший автомобіль марки «Форд Транзит», під керуванням ОСОБА_5. Вказані автомобілі рухались зі сторони м. Дзержинськ по напрямку блок поста «Майорськ». Коли лейтенант ОСОБА_1 заїхав на блокпост № 0017, його зупинив військовослужбовець 17 омпб (позивний «Чех»), що також чергував на вказаному блок-посту і запитав лейтенанта ОСОБА_1: «ОСОБА_6 ті люди, які мали привезти йому бензин?». Лейтенант ОСОБА_1 вказав на автомобіль «Фольксваген Транспортер», який стояв перед виїздом на блокпост. Старший блокпоста дав дозвіл автомобілям «Фольксваген Транспортер» та «Форд Транзит» заїхати на територію блокпосту. Лейтенант ОСОБА_1 підійшов до автомобілів, забрав дві каністри ємністю по 20л i одну каністру ємністю 10л і загрузив їх у бронеавтомобіль «Кугуар». Щоб не заливати паливо на дорозі, він заїхав автомобілем на внутрішню територію блокпосту. Коли лейтенант ОСОБА_1 пішки повернувся до вказаних транспортних засобів з пустими каністрами, старший блокпоста повідомив йому, що транспортні засоби затримані. Причину затримання він пояснив тим, що під час огляду автомобілів «Фольксваген Транспортер» та «Форд Транзит» в них виявлено товари побутового вжитку (пластмасові стакани, серветки, пакети для сміття). У звязку з цим, в нього виникла підозра, що дані транспортні засоби намагаються виїхати на тимчасово неконтрольовану територію. Який вантаж знаходиться в даних транспортних засобах та про їх подальший рух, за слів лейтенанта ОСОБА_1, він не знав. Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виїхав на бронеавтомобілі «Кугуар» на прохання громадянина ОСОБА_3, щоб по дорозі під час слідування до блокпоста «Майорськ» у них через бензин не було проблем.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені дата, час вчинення і суть адміністративного правопорушення: лейтенант ОСОБА_1В, перебуваючи у бойовому наряді, виконуючи обовязки старшого прикордонного наряду КрП «Майорськ» 24.06.2015 року, отримав від ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які перетинали 24.06.2015 року КрП «Майорськ» (блок-пост № 0017) та рухались зі сторони м. Дзержинськ по напрямку блок поста «Майорськ» та прийняв як дарунок 50 літрів пального (бензин) марки А-92, а також вказується нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення: а саме зазначається, що ОСОБА_1, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, знаючи про те, що згідно ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» Особам, зазначеним пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб одержувати дарунки (пожертви) від юридичних або фізичних осіб: за рішення, дії чи бездіяльність в інтересах дарувальника, що приймаються, вчиняються як безпосередньо такою особою, так і за її сприяння іншими посадовими особами та органами; 2. Особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, можуть приймати дарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, та пожертви, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких дарунків (пожертв) не перевищує 50 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої на день прийняття дарунка (пожертви), одноразово, а сукупна вартість таких дарунків (пожертв), отриманих з одного джерела протягом року, - однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року - своїми діями порушив обмеження, встановлені ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Крім того у протоколі констатовано, що у діях лейтенанта ОСОБА_1 наявні ознаки вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

В судовому засіданні прокурор військової прокуратури Донецького гарнізону Південного регіону України майор юстиції ОСОБА_6 вважав, що ОСОБА_1 необхідно визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, тому що матеріалами справи доведено, що останній отримав дарунок у виді 50 літрів бензину за надання можливості особам неправомірного проїзду через блокпост, тобто супроводження транспортних засобів та осіб через лінію розмежування (зіткнення), а тому його слід притягти до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він закінчив Національну академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького в 2013 році, перебуває на військовій службі з 2009 року. З лютого 2015 року є начальником відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури («Котовськ-1») прикордонного загону (1 категорії) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України. З березня несе службу у м. Артемівськ щодо виконання службових (бойових) завдань в АТО. Вважає, що не вчиняв адміністративне корупційне правопорушення, оскільки бензин отримав від волонтерів та не для себе особисто, а задля виконання службових (бойових) завдань. Крім того, в судовому засіданні лейтенант ОСОБА_1 пояснив, що ніяких умов щодо передання йому бензину ні він, ні ОСОБА_3, як-то: можливість незаконного перетину лінії розмежування з контрольованої української владою території на непідконтрольну чи у зворотньому напрямку, не висував, кількість та марка бензину між ним та ОСОБА_3 попередньо не узгоджувалася. Також ОСОБА_1 пояснив, що він у складі групи з 6 військовослужбовців здійснюють виїзд на блокпост строком на один тиждень для виконання певних завдань: пропуск осіб та транспортних засобів, контроль за плановим переміщенням осіб та транспортних засобів. Такі обовязки він здійснює за усним розпорядженням та після проведенного підполковником Куликом інструктажу. В дні їх чергування їх група використовує автомобіль у службових (бойових) цілях, а потім при зміні їх іншою групою вони передають цей автомобіль іншій групі. Оскільки він є старшим групи, він відповідає за інших військовослужбовців. Зазначив, що автомобіль іноді використовується як прикриття через обстрілювання незаконними збройними формуваннями зі стрілецької зброї, і, тому, автомобіль має бути завжди заправлений паливом. Однак, іноді бувають випадки, коли тієї кількості бензину, що їм виділяють, недостатньо для виконання службових завдань. В судовому засіданні ОСОБА_1 також пояснив, що ніхто з працівників СБУ не здійснював перевірку чи дійсно йому було передано саме 50 літрів бензину, хоча можливість така була, не проводилась експертиза чи був взагалі це бензин і якої марки, ніхто в нього бензин не вилучав, а тому чому саме в протоколі визначено бензин марки А-92 та його кількість 50 літрів, пояснити не зміг.

Захисник ОСОБА_7 вважав, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у звязку з тим, що відсутні як подія так і склад адміністративного правопорушення. Заперечуючи проти притягнення до адміністративної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 він вказав, що у протоколі суть адміністративного правопорушення обґрунтовано порушенням обмежень, встановлених приписами Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції». Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998р. № 13 «Про Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією» коли протиправні дії особи містять ознаки, передбачені і Законом, і КУпАП чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що передбачає адміністративну відповідальність, дії винного необхідно кваліфікувати за відповідною статтею Закону. Відповідно до п.4 Прикінцевих Положень Закону України «Про запобігання корупції», який введено в дію 26.04.2015р., встановлено, що Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції", на який посилаються у протоколі, визнано таким, що втратив чинність, крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Захисник вказав, що на час складення протоколу Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції», у порушенні приписів якого обвинувачується ОСОБА_1, втратив чинність, тому станом на 26.06.2015р. будь-яка особа не може нести юридичної відповідальності за порушення його норм. Захисник вважає, що станом на момент складення протоколу була відсутня сама подія вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 КупАП щодо порушення обмежень, передбачених ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про відсутність підстав для притягнення лейтенанта ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-5 Кодексу України «Про адміністративне правопорушення», виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (який втратив чинність на час вчинення правопорушення) корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність; корупція - використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей; неправомірна вигода - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Підпунктом г) пункту 1 частини 1 статті 4 суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є, зокрема, військові посадові особи Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період стосовно їхньої підприємницької діяльності.

Особам, зазначеним у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб одержувати дарунки (пожертви) від юридичних або фізичних осіб: 1) за рішення, дії чи бездіяльність в інтересах дарувальника, що приймаються, вчиняються як безпосередньо такою особою, так і за її сприяння іншими посадовими особами та органами; 2) якщо особа, яка дарує (здійснює) дарунок (пожертву), перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, можуть приймати дарунки, які відповідають загальновизнаним уявленням про гостинність, та пожертви, крім випадків, передбачених частиною першою цієї статті, якщо вартість таких дарунків (пожертв) не перевищує 50 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої на день прийняття дарунка (пожертви), одноразово, а сукупна вартість таких дарунків (пожертв), отриманих з одного джерела протягом року, - однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня поточного року.

Саме цими положеннями Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», заступник начальника 4 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Донецькій області підполковник ОСОБА_2 керувався визначаючи ОСОБА_1 таким, що підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.172-5 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповіднодо ст. 172-5 КУпАП (в редакції Закону України № 1700-VII від 14.10.2014, діючій на час вчинення правопорушення) відповідальність настає за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків. У примітці до цієї статті вказується, що субєктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції».

Частиною 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За положеннями ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Станом на дату, яку у протоколі зафіксовано датою вчинення правопорушення, а саме, 24 червня 2015 року, є чинним Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII. Згідно з Прикінцевими положеннями вказаного закону, який опубліковано у «Голосі України» від 25 жовтня 2014 року цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (тобто з 26 жовтня 2014 року), та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності, (тобто з 26 квітня 2015 року). З огляду на зазначене, положення Закону «Про запобігання корупції», пов'язані з регулюванням суспільних відносин в антикорупційній сфері, вводяться в дію з 26 квітня 2015 року. При цьому, згідно Роз'яснення Міністерства юстиції України щодо чинності та застосування антикорупційного законодавства від 10 листопада 2014 року слід враховувати, що саме дата введення в дію Закону «Про запобігання корупції» є початком для виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків відповідних суб'єктів правовідносин. Таким чином, до 26 квітня 2015 року застосуванню підлягав Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції», який втратив чинність, крім деяких положень щодо фінансового контролю. Починаючи з 26 квітня 2015 року застосуванню підлягає Закон України «Про запобігання корупції» і передбачені ним зміни до актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні Конституційний Суд України № 1-рп/99 від 09.02.1999 р. дійшов висновку, що цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, 24 червня 2015 року (час вчинення правопорушення) ОСОБА_1 не міг бути субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, визначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки вказаний закон вже втратив чинність на час вчинення правопорушення.

Прокурор погодився з тим, що дії ОСОБА_1 у протоколі від 26.06.2015 року кваліфіковані за нормою закону, який втратив чинність.

Разом з тим, прокурор вказував на те, що за діючим антикорупційним законодавством ОСОБА_1 отримав у дарунок пальне для використання у своїх цілях, бо використав пальне, а необхідно було передати автомобіль з пальним іншій зміні. Крім того, прокурор вказував на те, що при надходженні пропозиції від ОСОБА_3 щодо передання пального (бензину), повинен був вжити заходи, передбачені ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», у тому числі: відмовитися від пропозиції, залучити свідків, письмово повідомити про пропозиції безпосереднього керівника (за наявності). Однак, з пояснень свідків та самого ОСОБА_1 встановлено, що він одразу ж відкрито залив пальне у службовий автомобіль на території блокпосту, при цьому були присутні інші військовослужбовці.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є: 1) особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема г) військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби.

Зауважую, що відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про запобігання корупції" особам, зазначеним у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб: 1) у звязку із здійсненням такими особами діяльності, повязаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; 2) якщо особа, яка дарує, перебуває в підпорядкуванні такої особи.

Тобто, вказаною нормою передбачено обмеження для певної категорії осіб одержувати подарунки, які одержувач або близькі йому особи будуть використовувати у власних цілях. При цьому отримання такого подарунка має бути повязано із здійсненням обдаровуваним діяльності, повязаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування або з перебуванням дарителя у підпорядкуванні в обдарованого. З цього слідує, що для визначення обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.23 Закону України "Про запобігання корупції" визначальне значення має: 1) мета, з якою даритель надає відповідний подарунок (для використання у власних цілях обдаровуваним або його близькими особами чи для інших цілей); 2) мотив надання та отримання подарунка (чи обумовлено надання та отримання подарунка здійсненням обдаровуваним функції держави чи у дарителя були інші причини для надання такого подарунка незалежно від посади, здійснюваних функцій та особи обдаровуваного); 3) чи перебувають даритель та обдаровуваний у відносинах підпорядкування.

Зі змісту протоколу та пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 регулярно добровільно надають допомогу військовослужбовцям на блокпостах (без визначення кола осіб чи посад). При цьому переслідування будь-якої корисливої мети від надання такої допомоги вказаними особами ані протоколом, а ні документами доданими до нього не встановлено. Протоколом та письмовими поясненнями ОСОБА_1 встановлено, що отримавши бензин, він його залив у службовий автомобіль Кугуар на внутрішній території блокпосту, а потреба в бензині була викликана тим, що бензину, який було виділено у користування, не вистачає для несення військової служби. Вказані свідчення іншими матеріалами справи не спростовані. Таким чином, з матеріалів протоколу слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично передали бензин в користування не конкретній особі, а невизначеному колу осіб.

Висновок прокурора, що бензин ОСОБА_1 був отриманий за надання можливості особам неправомірного проїзду через блокпост, тобто незаконне супроводження транспортних засобів та осіб через лінію розмежування (зіткнення), є припущенням та не підтверджується жодним доказом.

Мета одержання подарунку (для себе чи близьких як субєктивна сторона правопорушення) відсутня, оскільки бензин отримано ОСОБА_1 не для себе чи його близьких осіб, а для службового автомобіля для цілей несення військової служби. Матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 мав умисел на отримання спірного бензину для особистого використання його чи близьких йому осіб, а навпаки він відкрито залив його у службовий автомобіль, який використовується військовослужбовцями для цілей несення військової служби в період проведення антитерористичної операції, а не особистими інтересами та інтересами своїх близьких.

Таким чином, в даному випадку відсутня субєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.23 Закону України "Про запобігання корупції". Оскільки диспозиція ч.1 ст.23 Закону України "Про запобігання корупції" передбачає такий обовязковий елемент як мета отримання подарунка (для себе чи для близьких осіб), то із суб'єктивної сторони дане правопорушення характеризується лише умисною формою вини (тобто має бути доведений умисел особи на досягнення відповідної мети). Відсутність такого умислу виключає наявність складу зазначеного правопорушення у діях особи.

З доданих до протоколу пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що пальне передане у зв'язку з їх бажанням надати допомогу військовослужбовцям у несенні військової служби.

В судовому засіданні не встановлено та матеріалами справи не доведено, що лейтенант ОСОБА_1 отримав пальне у зв'язку з виконанням ним конкретних організаційно-розпорядчих чи оперативно-господарських функцій чи перебуванням на певній посаді. Відносин підпорядкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не встановлено. Крім того, за невідомих обставин «пояснення начебто ОСОБА_3» відібрані лише 09.07.2015 року (в клопотанні прокурора про долучення пояснень в судовому засіданні відмовлено).

Встановлено відсутність належних доказів тому, що начальник відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Котовськ-1» лейтенант ОСОБА_1 отримав 50 літрів бензину марки А-92 у подарунок від ОСОБА_3, який би міг використати в своїх особистих цілях або його близькі.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність

адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, іншим документами.

Сукупність зібраних у справі доказів, перелічені вище обставини дають підстави вважати, що в діях начальника відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Котовськ-1» лейтенанта ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-5 ч. 1 КУпАП.

За змістом п.1 ч.1 ст.247 та ч.2 ст.284 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Отже за зазначених вище обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного і керуючисьст. ст.7, 8, 9, 10, 221, 245-249, 256, 283-284, 287, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Котовськ-1», громадянина України, місце народження: Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Лисогірка, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактичне місце дислокації: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Сибірцева, 3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП, закрити на підставі п. 1ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.294 ч.2 КУпАП в редакції Закону України від 14.10.2014 року, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова не підлягає оскарженню прокурором, за виключенням випадків, коли застосовуються заходи впливу за адміністративні правопорушення, повязані з обмеженням особистої свободи громадян, відповідно до ст.7 ч.5 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

СУДДЯ: Л. В.Шевченко