Дата документу Справа № 336/2593/15-п
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 336/2593/15-п Суддя в 1-й інстанції Артемова Л.Г.
Провадж. № 33/778/261/15 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ч.2 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., при секретарі Хрипченко Н.А., розглянувши в залі Апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 р., якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого за ст. 130 ч.2 КУпАП і накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 808471 ОСОБА_1 04 квітня 2015 року о 02 год. 00 хв. по вул. Грязнова, 51 в м. Запоріжжя, керував атомобілем Mercedes-Benz, д/н НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: відсутність реакції зіниць очей на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду в присутності двох свідків відмовився, що зафіксовано за допомогою відеореєстратору, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необгрунтованість постанови, відсутність в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУАП, просить постанову скасувати, звільнити його від покарання або призначити йому покарання у вигляді арешту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши свідка, перевіривши доводи скарги та, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

До судових засідань апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зявлявся, надаючи заяви з проханням про відкладення судових засідань, що було задоволено з метою надання можливості апелянту бути присутнім у судовому засіданні задля забезпечення його прав. Натомість, у чергове у судове засідання 03.06.2015 року ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, не зявився, надав заяву про відкладення судового розгляду, що суддя знаходить зловживанням з боку апелянта наданими законодавством правами, а вказану ОСОБА_1 причину неявки неповажною. У відповідності до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала апеляцію, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга, у відповідності до ч.7 ст. 294 КУпАП, розглядається в межах її доводів і на підставі даних, які містяться в справі.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею були в повній мірі з'ясовані всі обставини, які відповідно до положень ст.280 КУпАП підлягають з'ясуванню. Також були досліджені надані докази.

Так, під час розгляду справи та дослідження доказів було зясовано, що ОСОБА_1 04 квітня 2015 року о 02 год. 00 хв. по вул. Грязнова, 51 в м. Запоріжжя, керував автомобілем НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного спяніння, а саме: відсутність реакції зіниць очей на світло, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду відмовився.

Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан спяніння визначено ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС і МОЗ N 400/666 від 09.09.2009р.

Відповідно до ст. 266 КУпАП та п.1.2 Інструкції - огляд водіїв на стан спяніння проводиться лише у тому випадку, коли є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння.

Відповідно до п.1.4. Інструкції - ознаками наркотичного спяніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного спяніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 2.12. Інструкції - у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя.

З пояснень працівників ДАІ ОСОБА_2 та ОСОБА_3, даних кожним окремо в суді першої інстанції, вбачається, що останні підтвердили обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та пояснили, що ОСОБА_1 виявляв явні ознаки наркотичного спяніння, від проходження медичного огляду відмовився у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. за N 1103 - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення засвідчує присутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Допитаний у судовому засіданні суду апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_4 надав суду пояснення, що 04.04.2015 року вночі був зупинений працівниками ДАІ з проханням бути свідком, на що погодився. У його присутності ОСОБА_1, на пропозицію працівника міліції пройти медичний огляд на стан наркотичного спяніння, відмовився, що було ним засвідчено у протоколі та письмових поясненнях. ОСОБА_4 також підтвердив присутність іншого свідка.

Наведені пояснення свідка ОСОБА_4 узгоджуються із його письмовими поясненнями, наявними у матеріалах справи.

Зазначені обставини повністю підтверджуються також письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5

Відеозапис фіксації подій, що розглядаються повністю підтверджує пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Так, виявивши відносно ОСОБА_1 ознаки його знаходження у стані наркотичного спяніння, йому, з озвученням цієї підстави, було неодноразово інспектором ВДАІ запропоновано пройти медичний огляд, на що від ОСОБА_1 отримані відмови.

Зазначений доказ, в розумінні ст. 251 КУпАП, є належним та допустимим.

Письмові пояснення ОСОБА_1, викладені останнім власноручно в протоколі про адміністративне правопорушення, свідчать про керування ним автомобіля, не бажання проходити медичний огляд , його відсторонення від керування транспортним засобом.

Твердження апелянта про вплив на нього з боку працівників ДАІ спростовується оглянутим відеозаписом фіксації подій 04.04.2015 року за присутності ОСОБА_1

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містить відомості щодо передачі керування транспортним засобом ОСОБА_6, який зазначене підтвердив підписом.

Отже, факт керування ОСОБА_1 автомобілем НОМЕР_2 04.04.2015 року та відмова останнього від проходження медичного огляду на стан спяніння є доведеними.

Твердження ОСОБА_1 про не перебування у стані наркотичного спяніння суддя не приймає до уваги, оскільки останній притягується до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження медичного огляду, а відсутність стану спяніння ОСОБА_1 міг довести шляхом проходження медичного огляду, а тому апеляційний суд розцінює це як обраний спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в апеляції та заявах до суду про відкладення справи посилається на наявність свідків, доказів, вказує про їх надання додатково. Натомість, в судові засідання апелянт не зявлявся. Будь-яких доказів, клопотань про допит конкретних осіб з зазначенням їх адрес для здійснення апеляційним судом їх виклику в якості свідків ОСОБА_1 не надавав.

Разом з тим, досліджені докази, які є достатніми, доводять провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених в оскаржуваній постанові.

Доводи апелянта про те, що судом не взяті до уваги його показання та показання свідка ОСОБА_7, який підтверджував його невинуватість, є безпідставними, оскільки судом перевірені покази зазначених осіб та зроблено обґрунтований висновок, що ці покази спростовуються іншими дослідженими доказами. З наведених підстав, суд аргументовано не взяв до уваги показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_7

При кваліфікації дій ОСОБА_1, суд врахував наявність постанови суду від 11.03.2015 року про притягнення ОСОБА_1 за дії вчиненні 27.02.2015 року до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням грошового стягнення.

Так, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суддя місцевого суду обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, скоєне особою, яка притягалась протягом року до адміністративного стягнення за скоєння будь-якого з правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення відповідно до положень ст. ст. 33-35 КУпАП суддею в повній мірі були враховані обставини, що впливають на відповідальність, а саме: тяжкість вчиненого правопорушення, характер правопорушення, яке становить підвищену суспільну небезпеку, особу правопорушника та призначено стягнення у виді позбавлення прав керування транспортним засобом на мінімальний строк, передбачений санкцією частини 2 зазначеної норми.

Доводи апелянта про позбавлення його, при даному стягненні, коштів для існування, при відсутності даних на підтвердження права керування транспортним засобом, як єдиного джерела доходу, не доведені.

Призначене ОСОБА_1 стягнення є необхідним і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення зазначеною особою нових правопорушень.

Що стосується апеляційної вимоги ОСОБА_1 про призначення йому стягнення у виді арешту, вона задоволенню не підлягає, оскільки згідно положенням ст. ст. 24, 32 КУпАП адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту є найсуворішим стягненням, його застосування посилить адміністративну відповідальність правопорушника, що за змістом ч.9 ст. 294 КУпАП, заборонено.

Виходячи з вищевикладеного вважаю, що підстави для скасування постанови чи зміни призначеного стягнення відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_8