АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/266/15 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 130КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

15 травня 2015 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_3, розглянула йогоапеляційну скаргунапостанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 рокуОбця А.В.визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2015року о 12.33 годині, водій ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2108 д/н 50360АА в м. Першотравневську Дніпропетровської області по вул. Чайковського, в районі гаражного товариства «Центральне», 14 ряд, з явними ознаками наркотичного спяніння ( блідий покрів шкіри, невиразна млява мова, збуджений та нервовий стан). На вимогу працівника міліції, в присутності двох свідків, ухилився пройти медичний огляд на встановлення стану спяніння у встановленому законом порядку.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_3, 05 травня 2015 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадення по справі. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 подав клопотання про поновлення пропущеного строку для оскарження постанови суду.

В обґрунтуванні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_3 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним було пропущено з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що при розгляді справи в районному суді він не був присутній, оскільки не отримував будь-якого повідомлення по дату та час розгляду справи. Крім того апелянт зазначає, що постанову суду він отримав 30 квітня 2015 року поштою.

В обґрунтуванні апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що постанова суду є незаконною та необгрунтованою. При цьому апелянт зазначає, що він не керував автомобілем НОМЕР_1 та він не перебував у стані наркотичного спяніння.Зазначив, щоавтомобілем керував його товариш ОСОБА_4 за довіреністю. Також апелянт стверджує, що працівники ДАІ не могли бачити його за кермом, оскільки вищевказаний автомобіль знаходився поза межами прямого бачення та не в полі їхнього зору. Крім того апелянт вважає, що працівники ДАІ не є працівниками лікарських закладів і не могли встановити у нього стан наркотичного спяніння. Крім того вважає, що пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не можуть бути доказом, оскільки не бачили хто конкретно керував автомобілем ВАЗ 2108 д/н 50360АА.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подану ним апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи і просив її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та клопотання, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а у задоволенні поданої апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як направлення так і отримання апелянтом судового виклику. Разом з тим, районний суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_3, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду і розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

Висновок районного суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 130 КУпАП,відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбаченихст. ст. 254 256 КУпАП; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5; рапортом начальника ВДАІ з обслуговування м. Першотравенська ГУМВС України в Дніпропетровській області капітана міліції ОСОБА_7

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою Державтоінспекції МВС.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_3 правопорушення.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для скасування вищевказаної постанови суду.

Крім того, апеляційний суд констатує надуманість доводів апеляційної скарги в тій частині, що апелянт не керував вищевказаним автомобілем та в нього не було ознак наркотичного спяніння, оскільки дані доводи спростовуються як поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 так і рапортом ОСОБА_7 /а.с.2-5/.

Що стосується доводів апелянта в частині того, що працівник ДАІ не є лікарем та не міг встановити у нього стан наркотичного спяніння є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.4. інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 вересня 2009 року вищевказані ознаки відносилися до ознак наркотичного спяніння та працівник ДАІ мав всі права запропонувати пройти медичний огляд на стан наркотичного спяніння, що і було зроблено працівником ДАІ.

Кріт того, як вбачається з матеріалів адміністративної справи ОСОБА_3 судом було визнано винним саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння. Саме ці дії утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Саме свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при дачі пояснень інспектору ДАІ підтвердили, що ОСОБА_3, якого зупинили, стояв біля автомобіля. Був в ярко вираженому збудженому стані, агресивний, у нього була млява мова, постійно ходив. У нього були присутні ознаки наркотичного спяніння. ОСОБА_2 того як працівник ДАІ запропонував ОСОБА_3 пройти медичний огляд, він відмовився, водійських прав та техпаспорту на автомобіль у нього теж при собі не було. ОСОБА_3 були розяснені його права. ОСОБА_2 цього працівниками ДАІ був складений протокол, які вони підписали. В подальшому ОСОБА_3 підійшов до свідка ОСОБА_6 та став виражатися нецензурною лайкою, погрожувати через те, що він викликав ДАІ.

Отже доводи ОСОБА_3 викладені в апеляційній скарзі про фальсифікацію вказаного матеріалу, спростовані доказами, наявними в матеріалах справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, апостанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2