Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Рівне

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області ОСОБА_1, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, на постанову судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 7 діб.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 08 травня 2015 року о 02 год. 10 хв. в м. Рівне по вул. Київська-С.Крушельницької, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н. НОМЕР_1, не виконав вимогу працівника міліції про зупинку, яка подавалась за допомогою увімкненого проблискового маячка синього та червоного кольорів та дублювалась гучномовним пристроєм.

Крім того, 08 травня 2015 року о 02 год. 10 хв. ОСОБА_2 в м. Рівне по вул. Київська-К.Савури, керував автомобілем марки «Фольксваген Пасат», д.н. НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного спяніння (неприродня блідість обличчя, тремтіння пальців рук, метушливість) від проходження медичного огляду з метою визначення стану наркотичного спяніння відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції неповно зясував всі обставини справи. Зазначає, що не вчиняв даних правопорушень. Вказує, що він ніколи не притягувався до відповідальності, не був в судових засіданнях, а його не впевнені показання суд сприйняв як визнання вини у адміністративних правопорушеннях. Просить постанову Рівненського міського суду від 27 травня 2015 року скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Аналіз матеріалів справи свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про відсутність його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у невиконанні вимоги працівника міліції про зупинку та у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння.

Так, вина ОСОБА_2 стверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії АП1 №479310 від 08.05.2015 року та серії АП1 №479309 від 08.05.2015 року в яких викладені обставини вчинення правопорушень (а.с.2, 14); поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, де останні вказують про відмову ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан спяніння (а.с.16-17); рапортом від 08 травня 2015 року інспектора ВДАІ м. Рівне ОСОБА_5, де зазначено, що громадянин ОСОБА_2 відмовився від письмових пояснень (а.с.19).

З пояснень ОСОБА_2 наданих в суді першої інстанції, вбачається, що вину у вчинених правопорушеннях він визнав, щиро розкаявся, просив застосувати адміністративне стягнення у вигляді арешту.

На підставі зібраних у справі доказів суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного спяніння, ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Разом з тим, підстави для прийняття до уваги наданого апелянтом висновку Рівненського обласного центру психічного здоровя населення №278 від 08 травня 2015 року про неперебування його у стані наркотичного спяніння, відсутні, оскільки він складений за перебігом трьох годин, що суперечить п.7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Крім того, наявність вказаного висновку медичного огляду жодним чином не спростовує правильності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР, тобто за відмову від проходження огляду на стан алкогольного спяніння.

При винесенні вказаної постанови суддею відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП всебічно і повно зясовано всі обставини справи, дано належну оцінку як наявним в справі доказам, так і поясненням самого ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції, та прийнято законне і обґрунтоване рішення, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, то вони також є безпідставними. Відповідно до вимог п.2.4 ПДР, до обов'язків водія механічного транспортного засобу входить його зупинка на вимогу працівника міліції. Підпункт 7.3 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби ДАІ МВС від 27.03.2009 року передбачає право працівником підрозділу ДПС зупиняти транспортні засоби не лише в разі порушення правил дорожнього руху водіями, а також і для перевірки у водіїв посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб та інше. Невиконання вимог працівника міліції тягне за собою адміністративну відповідальність за ст.122-2 КУпАП. Однак, ігноруючи та порушуючи вимогу закону, ОСОБА_2 не зупинився на вимогу працівника міліції.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом розглянуто справу без зясування усіх обставин справи є необґрунтованим та не підтверджується жодними наявними в матеріалах справи доказами, не надано таких доказів і апелянтом під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.

При призначенні стягнення ОСОБА_2 суддею дотримані вимоги ст.23, 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника та накладено на нього стягнення в межах закону. Підстав вважати накладене стягнення надто суворим немає.

З урахуванням наведеного та доводів апеляційної скарги підстав для скасування постанови суду не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року щодо нього без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Рівненської області ОСОБА_1