Номер провадження: 33/785/390/15
Головуючий у першій інстанції Гранін
Доповідач Балан В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Балан В.Д., за участі захисника ОСОБА_1 та представника Південної митниці Міндоходів - ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах громадянина Азербайджану ОСОБА_9 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року,

встановив

Зазначеною постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України і підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 1700 грн. з конфіскацією валютних цінностей у розмірі 5000 доларів США.

Відповідно до постанови судді суду першої інстанції, 13.11.2013 року о 12 год. 40 хв., ОСОБА_9, при проходженні митного контролю в зоні діяльності митного посту «Одеса-аеропорт» Південної митниці Міндоходів, формою проходження обрав зону (коридор) спрощеного митного контролю («зелений коридор»), належним чином обладнаний відповідною інформацією. Своїми діями ОСОБА_9 заявив про відсутність у нього товарів, які підлягають обов'язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України, встановлено заборони або обмеження.

Після перетину «білої лінії», що означає закінчення «зеленого коридору», на вимогу інспектора, ОСОБА_9 пред'явив наявну у нього готівкову іноземну валюту у розмірі 18400 доларів США.

Інструкцією «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України» затвердженої постановою НБУ від 27.05.2008 року № 148 (зі змінами), фізична особа може вивозити чи ввозити на територію України, без подання відповідних дозвільних документів, готівку у розмірі, що не перевищує в еквіваленті 10000 Євро.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена з порушеннями чинного законодавства.

Так, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, справа була розглянута у суді за відсутності ОСОБА_9, а порушивши вимоги ст. 33 КУпАП, суддя не врахував особу правопорушника, його майновий стан та інші обставини, що пом'якшують вид адміністративного стягнення.

Окрім того, суддя не врахував, що ОСОБА_9 не переховував наявну у нього валюту, ввезення валюти на територію України не є незаконним діянням, а її конфіскація, у даному випадку, є надмірним тягарем для його довірителя.

Вважаючи, що накладення штрафу є достатньою мірою відповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді у частині конфіскації валютних цінностей.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник Південної митниці заперечував проти апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, представника Південної митниці, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах, доведена змістом протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зафіксовані номери купюр, які є предметом порушення митних правил, доповідною запискою інспектора митниці ОСОБА_4, поясненнями свідка ОСОБА_5, поясненнями ОСОБА_9 та іншими матеріалами справи.

За таких обставин, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ст. 471 МК України оскільки він порушив порядок проходження спрощеного митного контролю («зелений коридор»), переміщуючи товари (валюту) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Доводи представника ОСОБА_9 про те, що він не переховував наявну у нього валюту, ввезення валюти на територію України не є незаконним діянням, а її конфіскація, у даному випадку, є надмірним тягарем для його довірителя не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідальність за переховування товарів (валюти) передбачена іншою нормою Митного кодексу Украї6ни, а конфіскація товарів (валюти) у санкції ст. 471 МК України є безальтернативною.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 вчинив правопорушення внаслідок неуважності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не є правовими.

Так, ч. 4 ст. 197 МК України передбачено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватись Національним банком України.

На виконання цього положення закону, Інструкцією НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України», яка затверджена постановою НБУ від 27.05.2008 року № 148 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою НБУ від 25.07.2012 року №312, визначено максимальну суму (еквівалент 10000 Євро), яка може переміщуватись фізичними особами через митний кордон України без декларування, а ОСОБА_6 переміщував, з порушенням митних правил, суму, яка перевищує 10000 Євро і його дії носять умисний характер.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, представник ОСОБА_9 послався на статті 8 та 9 Конституції України, які передбачають, що: в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 8 Конституції);

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст. 9 Конституції).

Разом з тим, зазначені норми Конституції України відносяться до загальних засад і напряму не регулюють правовідносини у справі ОСОБА_9.

До того ж, ці правовідносини безпосередньо врегульовані національним законодавством, а саме, ст. 471 Митного кодексу України.

Окрім того, відповідно до змісту частин першої та другої ст. 465 Митного кодексу України, конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави.

Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 був відомий порядок проходження митного контролю, але він умисно його порушив, свідомо не виконавши вимоги ст. 197, 471 МК України та Інструкції НБУ «Про переміщення готівки і банківських металів через митний кордон України».

Окрім того, безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 20.03.1952 року.

Так, зазначеною нормою Протоколу передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте зазначені положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Таким чином, регулювати на законодавчому різні випадки, за наявності яких, особа може бути позбавлена своєї власності, є правом держави.

За таких підстав, наведені у апеляційній скарзі норми Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основних свобод, не суперечать законодавству України у даних правовідносинах, тому довід про достатність стягнення у виді штрафу не може бути прийнятий до уваги, оскільки конфіскація товарів (валюти) встановлена законом України, до того ж, за санкцією ст. 471 МК України є безальтернативною.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

За таких обставин, виходячи зі ступеню тяжкості правопорушення та розміру грошових коштів, які переміщувались через митний кордон України з порушенням митних правил, вважаю, що постанова судді суду першої інстанції є законною та справедливою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах громадянина Азербайджану ОСОБА_9 залишити без задоволення, а постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року, - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської області

Балан В.Д.