Справа № 490/1670/15-п 12.06.2015 12.06.2015 12.06.2015
Номер провадження: 33/784/136/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді Фаріонової О.М.

за участю секретаря Білика Є.І.

прокурорів Шаповалової В.С., Кременцова А.В.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, депутата Миколаївської міської ради VI скликання, працюючого директором КП «Миколаївкомунтранс», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

- адміністративне провадження по справі про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, ОСОБА_1, будучи депутатом Миколаївської міської ради, порушив вимоги статті 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», вчинивши адміністративне корупційне правопорушення, яке полягає у невжитті заходів, щодо недопущення можливості виникнення конфлікту інтересів, неповідомлення у письмовій формі безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 не вжив заходів щодо недопущення можливості виникнення конфлікту інтересів, а також не повідомив у письмовій формі голову Миколаївської міської ради та сесію міської ради про наявність конфлікту інтересів.

30 січня 2014 року до Миколаївської міської ради від ОСОБА_5 надійшла заява про надання дозволу на продовження договору оренди земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу поблизу житлового будинку №47 по вул. Севастопольській у місті Миколаєві.

Крім того, до Миколаївської міської ради від ОСОБА_6 надійшла заява про надання дозволу на продовження договору оренди земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу поблизу житлового будинку №47 по вул. Севастопольській у м.Миколаєві.

Установлено, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_1, а ОСОБА_5, є дружиною ОСОБА_6.

25 квітня 2014 року на черговому засіданні ХХХІХ сесії Миколаївської міської ради VІ скликання ОСОБА_1, будучи депутатом Миколаївської міської ради, приймав участь у голосуванні за прийняття рішень по питаннях, які були винесені на сесію міської ради, згідно порядку денному.

На розгляд сесії були винесені питання, зокрема «Про продовження ОСОБА_6 із співвласниками оренди терміном на 10 років земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража поблизу жилого будинку № 47 по вул. Севастопольській» та «Про продовження ОСОБА_7 із співвласниками оренди земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу поблизу житлового будинку № 47 по вул. Севастопольській», тобто близьким особам ОСОБА_1

Однак, не зважаючи на виниклий конфлікт інтересів, а саме суперечність між особистими та службовими повноваженнями, яка вплинула на обєктивність прийняття рішення в інтересах близьких осіб, депутат Миколаївської міської ради ОСОБА_1 не вжив заходів щодо недопущення конфлікту інтересів та не повідомив у письмовій формі про наявний конфлікт інтересів міського голову та сесію Миколаївської міської ради про розгляд питань щодо продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 оренди терміном на 10 років земельної ділянки, розташованої поблизу житлового будинку №47 по вул. Севастопольській.

Рішенням № 39/60 сесії Миколаївської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено оренду земельної ділянки терміном на 10 років, що складає 45 кв.м, переданої рішенням Миколаївської міської ради від 25.03.2004 року для обслуговування індивідуального гаража поблизу жилого будинку №47 по вул. Севастопольській.

Приймаючи рішення про закриття адміністративного провадження, суд зазначив наступне:

- внаслідок прийняття міською радою рішення про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оренди земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража розмір орендної плати збільшився в декілька разів;

- ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є єдиними власниками споруд за вище вказаною адресою, а тому відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу будь-яка інша особа, не будучи власником обєкта нерухомості, не має права ініціювати відведення їй земельної ділянки з наступним укладанням договору оренди. Зазначене, на думку суду, виключає отримання особою, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, переваг перед іншими рівноправними власниками;

- ОСОБА_1 не проживає разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому відсутнє порушення особистих майнових інтересів зі службовими повноваженнями як депутата Миколаївської міської ради VI скликання ОСОБА_1 ;

- при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення не спростовані доводи ОСОБА_1 про те, що йому особисто не було відомо про розгляд та прийняття рішення Миколаївської міської ради №39/60 від 25.04.2015 року, оскільки голосування здійснювалося не за конкретними адресами або прізвищами, а за файл №466 щодо земельних ділянок по Центральному району м. Миколаєва.

Також, приймаючи рішення, суд послався на вимоги ч.2 ст. 8 КУпАП та Закон України «Про запобігання корупції», що набрав чинності з 26.10.2014 року, яким розмежовані потенційний та реальний конфлікт інтересів, а також на те, що ст. 172-7 КУпАП (в діючий редакції) передбачена відповідальність за неповідомлення субєктом корупційних діянь наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Суд послався на те, що потенційний конфлікт інтересів не утворює складу адміністративного правопорушення, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить постанову скасувати та прийняти нову постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

Зазначає, що висновок про відсутність складу адміністративного правопорушення зроблений судом без врахування всіх доказів, що наявні у матеріалах справи, та без врахування всіх суттєвих обставин адміністративного правопорушення, а рішення суду є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд дійшов невірного висновку про те, що дії, які ставляться у провину ОСОБА_1, та які мали місце у період березня-квітня 2014 року, підлягають правовій оцінці за положеннями Закону України «Про запобігання корупції». Зазначає, що зазначений закон опубліковано 25.10.2014 року, закон набув чинності 26.10.2014 року, але вступив в дію лише 26.04.2015 року.

Враховуючи вказане, прокурор зазначає, що під час складання протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_1, та під час його розгляду судом, Закон України «Про запобігання корупції» ще не вступив в дію, а тому посилання суду на нього є безпідставним.

Посилання суду на той факт, що ОСОБА_1 не проживає разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому відсутнє порушення особистих майнових інтересів зі службовими повноваженнями як депутата міської ради ОСОБА_1, вважає безпідставним, оскільки ці висновки суперечать вимогам ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидію корупції».

На думку апелянта, суд дійшов невірного висновку, прийнявши до уваги доводи ОСОБА_1, що йому особисто не було відомо про розгляд та прийняття рішення Миколаївської міської ради в частині передачі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Зазначає, що доводи ОСОБА_1 щодо незнання, за які питання проводиться голосування, не відповідають регламенту роботи міської ради, яким визначено процедуру підготовки питань до розгляду на пленарному засіданні.

Вважає невірними висновки суду про те, що повідомлення про ймовірне виникнення конфлікту інтересів ОСОБА_1 подавав разом із декларацією про отримані доходи, оскільки ця обставина спростовується даними листа Миколаївської міської ради, згідно якому протягом 2014 року повідомлення про конфлікт інтересів від депутата міської ради ОСОБА_1 не надходило.

Просить врахувати, що конфлікт інтересів виник під час сесійного розгляду та голосування за рішення №39/60, яким продовжена оренда земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, але ж ОСОБА_1 не повідомив депутатів міської ради чи безпосереднього керівника Миколаївського міського голову, про наявність конфлікту інтересів, та не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості його виникнення.

Посилається на безпідставність тверджень про те, що у депутата відсутній безпосередній керівник.

Заслухавши прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 та прокурора відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 та його захисників, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд встановив наступне.

Висновки суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та прийняте рішення про закриття провадження у справі про адміністративне корупційне правопорушення з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, є правильними, з огляду на наступне.

Прокурором складений протокол про адміністративне корупційне правопорушення 18 лютого 2015 року, в якому зазначено, що 25 квітня 2014 року під час голосування на черговому засіданні сесії Миколаївської міської ради за прийняття рішень по питаннях, які були винесені на сесію міської ради, згідно порядку денному, ОСОБА_1 не повідомив депутатів Миколаївської міської ради VI скликання, чи свого безпосереднього керівника-міського голову, про наявність конфлікту інтересів, та не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості його виникнення.

В обґрунтування висновків про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, прокурор послався на порушення ОСОБА_1 вимог ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», та умисне вчинення останнім адміністративного корупційного правопорушення.

Між тим, при складанні протоколу про адміністративне корупційне правопорушення від 18 лютого 2015 року прокурор не звернув уваги на зміни в законодавстві, зокрема, що Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» в редакції від 7 квітня 2011 року втратив чинність на підставі Закону № 1700-VII від 14.10.2014 року, та на час складання протоколу діяв Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, який набув чинності 26.10.2014 року.

Крім того, відповідно до змін, внесених до ст. 172-7 КУпАП, яка діє в редакції Закону України від 14.10.2014 року, частина 1 статті 172-7 КУпАП (в діючий редакції) передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки до ст. 172-7 КУпАП, потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

В той же час, в раніше діючий редакції, на яку послався прокурор, відповідальність за ст. 172-7 КУпАП передбачалася за неповідомлення безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення прокурором не враховані вимоги ч. 2 ст. 8 КУпАП, яка передбачає, що закони, які пом'якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Крім того, ч. 3 ст. 8 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

З огляду на те, що Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року конкретизує поняття «конфлікту інтересів», розмежовує це поняття, зокрема, на потенційний та реальний, а в діючий редакції ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність лише у разі наявності реального конфлікту інтересів, то слід вважати, що в діючий редакції ст. 172-7 КУпАП пом'якшує відповідальність за адміністративні правопорушення.

Тому є помилковими вимоги апелянта про необхідність застосування Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» в редакції від 7 квітня 2011 року, оскільки він втратив чинність на момент складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, а також з огляду на те, що частина 1 статті 172-7 КУпАП (в діючий редакції) пом'якшує відповідальність за адміністративні правопорушення за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї конфлікту інтересів, оскільки передбачає адміністративну відповідальність лише у разі реального конфлікту інтересів, а тому поширюється і на правопорушення, вчинені до видання цього закону.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що з огляду на вимоги ч.2 та ч.3 ст. 8 КУпАП, при прийнятті рішення слід керуватися Законом України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року, яким розмежовані потенційний та реальний конфлікт інтересів.

Суд прийняв вірне рішення з урахуванням вимог ч.1 ст. 172-7 КУпАП (в діючий редакції), якою передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, з огляду на наступне.

Наявність реального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_1 прокурором не доведено під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, та під час розгляду протоколу в суді.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, в ньому фактично міститься лише перелік обставин, на які посилається апелянт, але ж не міститься мотивування щодо характеру цього конфлікту з огляду на вимоги ч.1 ст. 172-7 КУпАП (в діючий редакції).

Зокрема, прокурор послався на те, що ОСОБА_1 є депутатом Миколаївської міської ради VI скликання, та 25 квітня 2014 року на черговому засіданні ХХХІХ сесії Миколаївської міської ради VІ скликання він приймав участь у голосуванні за прийняття рішень по питаннях, які були винесені на сесію міської ради, згідно порядку денному.

Зокрема, на розгляд сесії були винесені питання:

- «Про продовження ОСОБА_6 із співвласниками оренди терміном на 10 років земельної ділянки загальною площею 602 кв. м для обслуговування індивідуального гаража поблизу жилого будинку №47 по вул. Севастопольській»;

- «Про продовження ОСОБА_7 із співвласниками оренди земельної ділянки загальною площею 602 кв. м для обслуговування індивідуального гаражу поблизу житлового будинку №47 по вул. Севастопольській».

Встановлено, що ОСОБА_6 є сином депутата ОСОБА_1, тобто в розумінні ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» в редакції від 7 квітня 2011 року (що втратив чинність), на яку посилається прокурор, є близькою особою ОСОБА_1, а відповідно до вимог ст. 1 «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року членом його сімї .

В свою чергу, ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_6, а тому посилання прокурора на те, що вона є близькою особою ОСОБА_1, не відповідають вимогам вище зазначених законів, які не відносять її до кола близьких осіб або членів сімї особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, дані протоколу про адміністративне корупційне правопорушення стосовно наявності конфлікту інтересів під час голосування ОСОБА_1 за рішення щодо продовження договору оренди ОСОБА_7 взагалі не утворює будь-якого конфлікту інтересів і свідчить про незаконність вимог прокурора в цій частині.

Як свідчать матеріали у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали земельну ділянку в оренду для обслуговування індивідуального гаражу на підставі рішення міської ради від 25 березня 2004 року, та у 2014 році в установленому законом порядку звернулися з заявами до виконкому міської ради про продовження договору оренди, отримавши згоду на продовження терміну оренди.

Крім того, ОСОБА_6 з 2004 року проживає в м. Києві, тобто тривалий час окремо від ОСОБА_1, про що свідчить довідка ОСББ «Добробут», Між тим, під час розгляду матеріалів не здобуто доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 будь-яким чином повідомляв ОСОБА_1 про подачу ним заяви про продовження договору оренди.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_1, а тому останній був обізнаний про розгляд цього питання, є лише припущенням, оскільки ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_7 не були повідомлені, коли саме буде розглядатися це питання міською радою.

Крім того, при винесенні цього питання на розгляд сесії ОСОБА_1 жодним чином не був повідомлений апаратом міської ради про розгляд питання за заявою його сина.

При апеляційному розгляді встановлено, що на сесії міської ради розглядалася значна кількість питань, та згідно із витягу зі стенограми, голосування здійснювалося не за конкретними адресами або прізвищами, а одночасно за усі проекти рішень,що містилися у файлі №466 щодо земельних ділянок по Центральному району м. Миколаєва.

Дослідивши при апеляційному розгляді зміст зазначеного файлу, встановлено, що він складається із 64 аркушів, на яких перелічені проекти значної кількості рішень. За ці рішення проголосовано без будь-яких обговорень, відкритим голосуванням, у короткий термін, та із 66 голосів за прийняття рішення проголосувало 48 депутатів, в тому числі за це рішення проголосував ОСОБА_1

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про розгляд питання щодо продовження оренди земельної ділянки за заявою його сина, не спростовані при розгляді в суді протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням сесії Миколаївської міської ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено оренду земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража. При цьому, як слідує з договорів оренди від 05.08.2014 року, внаслідок прийняття міською радою зазначеного рішення, розмір орендної плати значно збільшився в декілька разів, оскільки за договорами оренди від 24.05.2004 року цей розмір складав 0,03 % від грошової оцінки земельної ділянки, яка складала 11989,26 грн, а за договорами оренди від 05.08.2014 року 3% від грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 31080,15 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є єдиними власниками споруд за вище вказаною адресою, а тому будь-які інші особи не вправі та не ініціювали відведення їм земельної ділянки з наступним укладанням договору оренди.

Тому суд дійшов вірного висновку, що зазначена обставина виключає можливість отримання ОСОБА_1, щодо якого складений протокол про адміністративне корупційне правопорушення, будь-яких переваг перед іншими особами, які б могли претендувати на оренду земельних ділянок, або переслідували будь-який майновий інтерес особи.

Також апеляційний суд враховує, що в результаті прийнятого на сесії міської ради рішення ОСОБА_1 особисто не набув права на оренду вказаної земельної ділянки, а прийняте рішення на користь його сина про продовження договору оренди земельної ділянки, наданої у користування у 2004 році, не свідчить про суперечність між приватним інтересом ОСОБА_1 та його представницькими повноваженнями, та не утворюють реальний конфлікт інтересів.

Суб'єктивна сторона корупційного правопорушення характеризується прямим умислом.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Між тим, при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення не підтвердилися дані, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 умислу на вчинення корупційного правопорушення.

При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення спростовані доводи прокурора про неповідомлення ОСОБА_1 про ймовірне виникнення конфлікту інтересів, оскільки відповідне повідомлення ним подано 5 березня 2014 року до міської ради, про що свідчить лист за підписом міського голови від 21.05.2015 року.

Більш того, апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про неповідомлення міського голови та сесії міської ради про наявність конфлікту інтересів є безпідставним, оскільки голова міської ради знав про присутність і участь у розгляді питань порядку денного ОСОБА_1, кожному з депутатів був розданий файл №466, що може свідчити про його обізнаність, як голови міської ради, про вищевказані обставини, так і її депутатів, які прийняли рішення більшістю голосів.

До того ж, один лише голос ОСОБА_1 не впливав на результати цього рішення, яке прийнято більшістю голосів, та дані, які б свідчили, що ОСОБА_1 будь-яким чином впливав на прийняття цього рішення чи спонукав депутатів до голосування за рішення на його користь, взагалі відсутні.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року, депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста

чи їх громад.

З огляду на ці вимоги закону, ані голова міської ради, ані сесія міської ради не є безпосереднім керівником депутатів міської ради, на що посилається прокурор, вважаючи, що ОСОБА_1, будучи депутатом міської ради не повідомив безпосереднього керівника міського голову, про конфлікт інтересів.

Відсутність на законодавчому рівні конкретних та чітких правил поведінки по розвязанню конфлікту інтересів унеможливлює притягнення особи до відповідальності.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року суд зазначив, що відповідальність за порушення встановленого порядку не може наступати, якщо зазначений порядок не було достатньо чітко встановлено внутрішнім законодавством. Суд констатував, що за браком чітких та передбачуваних законів, що встановлюють певні правила, покарання осіб за порушення неіснуючого порядку, суперечить ст. 7 Конвенції.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», національні суди при розгляді справ зобовязанні застосовувати Конвенцію та практику Суду, які є джерелом національного права.

За таких обставин, не знайшли підтвердження дані протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не вжив заходів щодо недопущення конфлікту інтересів та не повідомив у письмовій формі про наявний конфлікт інтересів міського голову та сесію Миколаївської міської ради про розгляд питань щодо продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оренди, внаслідок чого виник конфлікт інтересів.

Тому відсутні підстави вважати про наявність суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та його представницькими повноваженнями, тобто про наявність реального конфлікту інтересів.

Висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення корупційного правопорушення є вірним, як і висновок про відсутність в його діях складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, та відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин справи. Тому доводи апелянта щодо незаконності постанови суду є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_1, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Фаріонова