Справа 573/1143/15-п
Номер провадження 3/573/408/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Сумської обєднаної державної податкової інспекції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, обіймаючого посаду генерального директора ТОВ "Білопільський елеватор", РНОКПП НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2015 року до Білопільського районного суду Сумської області з Сумської обєднаної державної податкової інспекції надійшов протокол № 20 про адміністративне правопорушення серії АА № 598832 від 20 травня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

У вказаному вище протоколі зазначено, що при перевірці з питань дотримання вимог податкового законодавства ТОВ "Білопільський елеватор" встановлено, що ОСОБА_1, будучи генеральним директором ТОВ "Білопільський елеватор", порушив встановлений законодавством порядок ведення податкового обліку, а саме: було занижено суми податку на прибуток за 2013 рік в сумі 428353 грн. та зменшено відємне значення обєкта оподаткування за 2013 рік в сумі 3148243 грн., а за 2014 рік в сумі 6632743 грн., чим порушено пп. 14.1.27, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.10.5, п. 138.10 ст. 138, пп. 138.8.2 п. 138.2 ст. 138, п. 135.4 ст. 135, п. 138.6, 138,2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу України. Правопорушення було виявлено під час перевірки 17 квітня 2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з протоколом не погодився, надав суду свої письмові заперечення.

Заслухавши ОСОБА_1, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин справи. Суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином суд вважає доведеним, що в порушення п.14.1 ст.14, пп.138.10.5, п.138.10 ст. 138, пп.138.8.2 п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ТОВ "Білопільський елеватор" віднесло до витрат, що враховуються при обчисленні обкта оподаткування, суму нарахованих відсотків по отриманим грошовим позикам, за відсутності підтвердження використання позики для реальних потреб господарської діяльності ТОВ "Білопільський елеватор".

Крім того, на цих же підставах суд вважає доведеними, шо визначення ТОВ "Білопільський елеватор" валових витрат на придбання сої та сої нестандартної здійснено без урахування витрат на сплату ПДВ, а валових доходів від реалізації товару - з урахуванням бюджетного відшкодування цього податку, що свідчить про неодержання доходу, і тому в сукупності такі операції не відповідають меті підприємницької діяльності - одержанню прибутку.

В діях ТОВ "Білопільський елеватор" по реалізації зазначено вище сої за ціною нижчою ціни її придбання відсутнє будь-яке обгрунтування.

Тобто в порушення пп 14.1.36 пункут 14.1 статті 14, пунктів 135.4 статті 135, п.138.6 ст. 138 Податкового кодексу України ТОВ "Білопільський елеватор", обовязки генерального директора якого виконує ОСОБА_1, було занижено суму доходів, що враховуэться при обчисленні обєкта оподаткування.

Письмові заперечення ОСОБА_1 не спростовують обставини встановлені у суді та викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та акті перевірки від 17 квітня 2015 року №23/35943861/1.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненому ним правопорушенні за ч.1 ст. 163-1 КУпАП у суді знайшла своє підвердження.

В той же час, згідно з ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно Кодексу України про адміністративне правопорушення чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вказане вище правопорушення не є триваючим, а отже витік строк притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 163-1 ч.1 КУпАП України.

Виходячи з викладеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП необхідно закрити в звязку з закінченням 3-х місячного строку притягнення його до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст.38, 247, 283, 294 Кодексу України про адмінправопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку, притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя