Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/748/2015
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Чібісової В.В., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Кіровоградській області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суд стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Як встановлено постановою судді, 20 лютого 2015 року близько 04 год. 14 хв., ОСОБА_2, керуючи на 44 км а/ш Бориспіль - Дніпропетровськ автомобілем НОМЕР_1, на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду щодо нього та змінити цю постанову в частині накладеного адміністративного стягнення, застосувавши замість позбавлення права керувати транспортними засобами адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_2, не заперечуючи обставин вчиненого адміністративного правопорушення, посилається на те, що накладене на нього адміністративне стягнення є занадто суворим та таким, що не відповідає особі порушника.

Зокрема, як вважає скаржник, при ухваленні рішення судом не були з'ясовані всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом'якшують відповідальність, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували місце роботи, фах, характеристику особи тощо, а з тексту постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувались судом.

При цьому, ОСОБА_2 звертає увагу на те, що з 01.08.2014 року він працює водієм у ТОВ «АТП Союзтрейд», на його утриманні знаходиться мати пенсійного віку, а тому дана робота є основним і єдиним джерелом доходів. Позбавлення права керування транспортними засобами не тільки позбавить його доходу, а й призведе до втрати нормальних життєвих зв'язків.

Крім цього, судом не враховано, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності; в результаті вчинення ним адміністративного правопорушення тяжких наслідків не настало; свою вину він визнає повністю та у скоєному щиро розкаюється.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на оскарження постанови судді від 25 березня 2015 року, скаржник посилається на те, що жодного повідомлення про час та місце розгляду справи з суду він не отримував, хоча місця свого проживання не змінював. Про накладення адміністративного стягнення йому стало відомо лише 19 травня 2015 року, коли він у черговий раз з'явився до Святошинського районного суду м. Києва для з'ясування причин тривалого розгляду адміністративних матеріалів, у зв'язку з чим пропустив строк на оскарження постанови суду з поважних причин.

Заслухавши пояснення захисника та особи притягнутої до адміністративної відповідальності на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі щодо причин пропуску встановленого законом строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд знаходить можливим його поновити, оскільки цей строк було пропущено з поважних причин, а саме через те, що особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності не було повідомлено належним чином про час і місце розгляду справи, справу було розглянуто за її відсутності, а копія постанови не надсилалась особі, щодо якої її винесено, у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 285 КУпАП.

Що ж стосується самої постанови, яка була винесена за результатами розгляду адміністративної справи, то суддя, на підставі наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, сам порушник не заперечує встановлених судом обставин та своєї вини у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції не має правових підстав для перегляду справи в цій частині.

Разом з тим, накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд першої інстанції, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, не в повній мірі дотримався вимог ст. 33 цього Кодексу, яка встановлює загальні правила накладення стягнення за адміністративні правопорушення, а саме не встановив та не дослідив з достатньою повнотою даних про особу порушника, про ступінь його вини та наявність обставин, що пом'якшують відповідальність, внаслідок чого не взяв до уваги обставини, які могли істотно вплинути на висновки суду при вирішення питання про обрання виду та розміру адміністративного стягнення.

Зокрема, незважаючи на те, що в оскаржуваній постанові суддя послався на обставини, передбачені ст. 33 КУпАП та мотивував свій висновок про необхідність накладення на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, він не навів переконливих мотивів того, чому на порушника не може бути накладене менш суворе адміністративне стягнення у виді штрафу, яке також передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з того, що, як прямо зазначено в судовому рішенні, останній вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаявся, що пом'якшує відповідальність та відсутність обставин, що її обтяжують.

Крім цього, поза увагою суду залишились вимоги ч. 2 ст. 30 КУпАП, яка передбачає, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами на строк до трьох років застосовується лише за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом.

Між тим, в матеріалах адміністративної справи щодо ОСОБА_2 відсутні, а постанові судді не наведені будь-які дані, які б свідчили про те, що допущене ним порушення під час керування транспортним засобом було грубим або повторним.

Так само залишились поза увагою суду і інші обставини, на які звертається увага в апеляційній скарзі ОСОБА_2 які могли вплинути на його висновки при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин, приймаючи до уваги характер і обставини вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, дані про особу порушника, в тому числі ті, про які останній повідомив у своїй скарзі, ступінь його вини, майновий стан, а також наявність обставин, які пом'якшують його відповідальність, зокрема щире розкаяння винного та відсутність обставин, які її обтяжують, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість пом'якшення накладеного на ОСОБА_2 стягнення в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме застосувати до нього штраф у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді від 25 березня 2015 року зміні в частині накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення.

Крім цього, приймаючи до уваги ту обставину, що під час апеляційного перегляду постанови судді, на підставі документу, який посвідчує особу громадянина (паспорта серії НОМЕР_3, виданого Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.05.2004 р.), було встановлено, що правильним прізвищем особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності є прізвище «ОСОБА_2», а не «ОСОБА_2», як зазначено в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає необхідним внести до цієї постанови відповідне уточнення, з метою усунення допущеної помилки при написанні прізвища особи, щодо якої винесено цю постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови суддіСвятошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити в частині накладеного стягнення.

Внести уточнення до вказаної постанови щодо написання прізвища особи притягнутої до адміністративної відповідальності та вважати правильним її прізвище не «ОСОБА_2», а «ОСОБА_2».

Накласти на ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Дячук С.І.