Справа № 738/134/15-п Головуючий у 1 інстанції Волошина Н. В.
Провадження № 33/795/127/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року місто Чернігів

апеляційний суд Чернігівської області в складі:

судді апеляційного суду Миронцова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 36 грн. 54 коп. судового збору.

Як встановив суд, 18 січня 2015 року, о 03 год 20 хв, по вул.. Нафтовиків в м. Долина Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Superb, державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, оскільки вважає, що суд при прийнятті рішення надав неналежну правову оцінку всім обставинам справи і не в повній мірі дослідив докази, що стало причиною порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 276 КУпАП справи про адміністративне правопорушення можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Зазначає, що неодноразово звертався із заявою про підтвердження свого місця проживання, а саме, по пр. Незалежності, 4/139 м. Долина, проте, його не було повідомлено про час та місце проведення судового засідання, а тому він не мав змоги скористатись своїми законними правами на захист.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не прибув хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином і будь-яких заяв з його боку про неможливість явки в засідання на адресу суду не надійшло.

Згідно ч.7 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає справу без його участі.

Переглянувши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені у апеляційній скарзі, вважаю, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, зазначених у постанові, відповідає фактичним даним справи, ґрунтується на досліджених судом першої інстанції доказах, які також були предметом перевірки апеляційного суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2015 року на ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 696022, відповідно до якого останній керував транспортним засобом Skoda Superb, державний номерний знак НОМЕР_1, в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, з яким він погодився та власноруч підписав (а.с. 3).

Вказане правопорушення підтверджується також зазначеними у протоколі результатами огляду на стан спяніння, які містяться в роздруківці тесту Драгер № 1966, з якими ОСОБА_1 погодився під час складання протоколу.

Викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали адміністративної справи, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Твердження апелянта в скарзі про те, що судом першої інстанції були порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на особисту участь в судовому засіданні, передбачені ст. 268 КУпАП, є безпідставними, адже, воно спростовується телефонограмою за № 76 від 09 квітня 2015 року Менського районного суду ОСОБА_1 про час та дату розгляду адміністративного матеріалу відносно нього (а.с. 10).

Доводи в апеляційній скарзі про порушення судом вимог ст. 276 КУпАП, а саме, що справи про адміністративне правопорушення можуть розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд вважає такими, що не впливають на законність та обґрунтованість постановленого щодо ОСОБА_1 судового рішення.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначив стягнення у виді штрафу.

Порушень чинного законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та його розгляду в суді, які б тягли за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на це, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги скаржника та його захисника про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано обрав відносно ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., а тому і підстав для задоволення скарги та скасування ухваленого судового рішення не вбачає.

Зважаючи на вищенаведене, приходжу до переконання, що місцевим судом було вірно встановлено фактичний перебіг подій, дані про особу порушника, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, і належним чином оцінено та проаналізовано наявні у справі докази та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто порушення особою п. 2.9 а встановлених Правил дорожнього руху.

При призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Менського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2