Справа № 127/535/15-п
Провадження № 33/772/49/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник О. М.
Доповідач: Бурденюк С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2015 р. м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької області Бурденюк С.І., з участю прокурора Каменяр С.В., захисника Осовського С.В., Козловського А.В., розглянув апеляційну скаргу з доповненнями заступника прокурора м. Вінниці Чайки О. на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2015 року, -
В с т а н о в и в :
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2015 року закрито провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-2 КУпАП на підставі ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
Згідно матеріалів справи, відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення №838 Б від 14.01.2015р., встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи на постійній основі посаду начальника Командного центру - заступника начальника штабу з бойового управління Повітряних Сил Збройних Сил України, будучи особою уповноваженою на виконання функцій держави, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, не повідомив безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, а командир військової частини НОМЕР_1 не вжив заходів щодо протидії корупції, чим порушив вимоги п.п.1,2 ст.9, п.п.1,2 ч.І ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Дане діяння проявилось в тому, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді начальника Командного центру - заступника начальника штабу з бойового управління Повітряних Сил Збройних Сил України(командир військової частини НОМЕР_1 ), під його керівництвом з лютого 2012р. по лютий 2014р. перебував його рідний брат підполковник ОСОБА_2 на посаді начальника оперативно-аналітичного відділу ситуаційного центру Командного центру ПС ЗСУ, який є структурним підрозділом Командного центру ПС ЗСУ. ОСОБА_1 з 06.02.2012р. мав повідомити про наявність інтересів усно, а з 14.05.2013р. по 13.02.2014р., в зв`язку із змінами в Законі, - письмово. Однак, як вбачається з повідомлення Командування ПС ЗСУ, ОСОБА_1 з 01.01.2012р. не повідомляв про наявний конфлікт інтересів. Своїми діями порушив п.п.1,2 ч.І ст.14 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції».
Не погодившись із рішенням суду, заступник прокурора м. Вінниці Чайка О. подав апеляційну скаргу із доповненнями, де ставить питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2015 року про закриття справи відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-2 КУпАП на підставі ст. 247 КупАП, в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, як незаконної та винести постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст.172-2 КУпАП, накласти на нього стягнення межах даної санкції.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора , який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення ОСОБА_1 та в його інтересах захисника адвоката Осовського С.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважають постанову законною і просять залишити її без змін, суд вважає, що апеляційна скарга з доповненнями заступника прокурора м. Вінниці Чайки О. підлягає до часткового задоволення.
Згідно ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року, який набрав чинності з 01.07.20011 року (надалі Закон), діяння визнається корупційним правопорушенням, якщо воно є умисним, містить ознаки корупції, вчинене певним суб`єктом особою, зазначеною у ст.4 Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність. Корупцією визнається використання особою, зазначеною у ч.1 ст.4 Закону, наданих їй службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки / пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка / пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в ч.1 ст.4 Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей.
Як встановлено матеріалами справи, 14.01.2015 року працівниками УСБУ у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 було складено протокол № 838 про порушення ним в період з 06.02.2012 року по 13.02.2014 року вимог п.п. 1,2 ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» та вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП за вищевикладених обставин.
Під час розгляду справи в апеляційній інстанції в судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав,проти апеляційної скарги заперечував, суду пояснив, що він з першого ж дня 20.02.2012р., прибувши в Командування ПС, доповів про конфлікт інтересів Командувачу ПС генерал-полковнику Онищенку СІ. Усно. В той же день він доповів про це безпосередньому начальнику ОСОБА_3 та начальнику управління особового складу ОСОБА_4 . Крім того, звертався по вказаному питанню до юридичної служби, де йому порадили всі обставини цієї ситуації викласти у рапорті начальнику штабу. В ході вирішення питання щодо стажування ОСОБА_2 він також повідомляв Командування рапортами про конфлікт інтересів, і будь-які документи, що стосувалися його брата ОСОБА_2 , оформляв після повідомлення та дозволу Командування. ОСОБА_2 в зв`язку з конфліктом інтересів був призначений на нижчу посаду. Також додав, що оціночну карту зі службовою характеристикою складає та підписує безпосередній начальник, а прямий начальник лише затверджує рішення безпосереднього начальника. Тобто він вжив всіх заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.Надав письмові докази в підтвердження своєї невинуватості.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчинені зазначеного адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП, підтверджується дослідженими в судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційній інстанції доказами, а саме: відповіддю т.в.о. начальника штабу Командування Повітряних Сил Збройнимх Сил України ОСОБА_5 про відсутність письмових повідомлень своєму безпосередньому керівництву з боку начальника Командного центру заступника начальника штабу з бойового управління Повітряних Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 (а.с.№ 6); копією оцінної карти військовослужбовця ОСОБА_2 , яка підписана ОСОБА_1 (а.с. № 13-16). Вказаним доказам місцевий суд не надав належної юридично-правової оцінки дослідив поверхнево.
Суд у своїй постанові помилково послався на рапорти, написані протягом квітня-липня 2013 року, оскільки достовірно встановлено, що полковник ОСОБА_6 , від імені якого засвідчена достовірність рапортів, в період часу з 17.12.2014 року по 06.02.2015 року залучався до складу сил та засобів, які беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. ОСОБА_7 пояснив працівникам УСБУ про неможливість засвідченням ним рапортів у зав`язку з перебуванням у відрядженні, а також вказав, що наказом Міністерства оборони України № 200 від 16.09.2013 року « про затвердження інструкції з діловодства в Збройних Силах України» він та його підлеглі позбавлені права засвідчувати достовірність документів та їх копій.
Крім того, СУ УМВС України у Вінницькій області 05.03.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення № 0000105 за ознаками кримінального правопорушення., передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за фактом підроблення документів.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи і помилково дійшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП.
Моментом відліку перебігу зазначеного строку є момент виявлення корупційного правопорушення . З огляду на це законодавче формулювання вбачається, що будь-яке корупційне правопорушення є триваючим адміністративним правопорушенням.
Проте, зважаючи на ступінь суспільної небезпеки цього виду адміністративних правопорушень, а також на їх значну латентність, законодавець поширює чинність строків накладення адміністративного стягнення за вчинення корупційного правопорушення до одного року.
Як вбачається із матеріалів справи 14.01.2015 року було складено протокол №838 Б про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.1,2 ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» та скоїв адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-7 КУпАП.
Отже, на момент розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги з доповненнями у апеляційному суді, закінчилися строки накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 , визначені ст. 38 КУпАП, тому провадження по справі щодо ОСОБА_1 в частині накладення адміністративного стягнення підлягає закриттю.
З врахуванням викладеного,, керуючись ст.ст. 38, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу з доповненнями заступника прокурора м. Вінниці Чайки О. задовольнити частково.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2015 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення - скасувати.
ОСОБА_1 визнати винним в порушені п. п. 1,2 ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» та вчинені адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП і на підставі ст. 38 КУпАП провадження по справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду
Вінницької області Бурденюк С.І.

З оригіналом вірно.