Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/715/2015
Категорія: ч. 4 ст. 212-3 МК України
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю представника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та адвоката Олійника О.С., розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року,

ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (пятсот десять) грн.

Цією ж постановою суд стягнув з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Як встановлено постановою судді, директор Юридичного департаменту Національного банку України ОСОБА_4 17 лютого 2015 року в м. Києві по вул. Інститутська, 9, порушив вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме отримавши адвокатський запит адвоката Олійника О.С. від 10.02.2015 вих. № ВСІ/07/69, який відповідав вимогам ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ОСОБА_4 17 лютого 2015 року підписав лист № 18-213/9907 від імені Національного банку України на імя адвоката Олійника О.С., яким, без наявності законних підстав, неправомірно відмовив адвокату в наданні інформації на адвокатський запит, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 212-3 КУпАП.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ним постанову, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на те, що постанова судді підлягає скасуванню, оскільки є незаконною, не відповідає фактичним обставинам справи, а також винесена с порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, як вважає апелянт, з посиланням на норми чинного законодавства, в тому числі на вимоги ст.ст. 3, 17, 18, 24 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали щодо вчинення адміністративного правопорушення службовцями Національного банку України, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому судом порушено правила підсудності.

Крім цього, як зазначається в апеляційній скарзі, судом першої інстанції не надано належної оцінки допустимості доказів.

Зокрема, на думку ОСОБА_4, протокол про адміністративне правопорушення серії КВ № 00115 від 16.04.2015 року, було складено з порушеннями норм КУпАП, без всебічного та ґрунтовного аналізу матеріалів справи, а також без встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже він не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки обставини повязані з його оформленням свідчать про те, що Рада адвокатів м. Києва грубо порушила його, ОСОБА_4, права на захист, безпідставно позбавила його можливості надати пояснення та бути присутнім при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи ці та інші порушення, на які звертається увага в апеляційній скарзі, скаржник робить висновок про те, що за таких умов не можна вважати, що в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, і що відповідний протокол взагалі не підлягав розгляду в суді, оскільки суд, відступивши від принципів повноти та обєктивності, не повернув зазначений протокол для належного оформлення.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу адвокат Олійник О.С. просить її відхилити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу на її підтримку, пояснення адвоката, який вважав необхідним скаргу залишити без задоволення, а постанову судді без змін; перевіривши матеріали справи та доводи, наведені у скарзі, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно з диспозицією ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, вказана норма встановлює адміністративну відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Адвокатський запит, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських обєднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Частина друга цієї статті передбачає, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських обєднань, яким направлено адвокатський запит, зобовязані не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи щодо директора Юридичного департаменту Національного банку України ОСОБА_4, останній, отримавши адвокатський запит адвоката Олійника О.С. від 10.02.2015 за вих. № ВСІ/07/69, 17 лютого 2015 року підписав лист, від імені Національного банку України, яким неправомірно відмовив адвокату Олійнику О.С. у наданні інформації на його адвокатський запит, посилаючись на те, що з огляду на норми ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», адвокати не належать до переліку органів державної влади та посадових осіб, на вимогу яких банками розкривається інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, та розкриття якої потребує дотримання встановленого законом порядку.

Незважаючи на письмові пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та її доводи, які наведені в апеляційній скарзі суддя, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП, з огляду на наступне.

Як прямо зазначено у ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку.

До такої інформації, відповідно до вказаної норми, зокрема відноситься інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи клієнта, її керівників, напрямки діяльності та інші відомості, про які прямо зазначено в законі.

Між тим, вивчивши адвокатський запит адвоката Олійника О.С. та проаналізувавши вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», суддя, який розглядав справу щодо ОСОБА_4, зробив правильний висновок про те, що запитувана адвокатом інформація, про яку принаймні йде мова у пунктах 1 10 адвокатського запиту, не є службовою, тобто що вона містить в собі банківську таємницю, а тому не може бути надана адвокату на його запит.

Отже, висновок судді про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 212-3 КУпАП не тільки відповідає обставинам справи, які були встановлені на підставі досліджених доказів, а й ґрунтується на нормах матеріального права, якими повинен був керуватися суд.

Що ж стосується доводів наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_4, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими, виходячи з наступного.

По-перше, твердження скаржника про те, що судом було порушено правила підсудності, через те, що зазначені матеріали підлягали розгляду за правилами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вказаних ним нормах закону, оскільки підвідомчість справ про адміністративні правопорушення суддям районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів визначена ст. 221 КУпАП, а не нормами КАСУ, на які посилається апелянт.

Більш того, п. 3 ч. 3 ст. 17 КАСУ прямо передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

По-друге, твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки допустимості доказів, перш за все протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено Головою Ради адвокатів м. Києва, також не може бути визнано достатньою підставою для скасування постанови судді та закриття провадження по справі, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги, в постанові судді наведені відповідні мотиви, на підставі яких суд не прийняв до уваги доводи ОСОБА_4 та його представника щодо допущених порушень закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та його направленні до суду.

Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку, що протокол про адміністративне правопорушення, який було складено щодо ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону і що він не підлягав розгляду в суді через наведені у скарзі обставини, оскільки зазначений протокол було складено уповноваженою на те особою та за своїм змістом відповідав вимогам ч.1 ст. 256 КУпАП.

Посилання у скарзі на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що потягло за собою порушення її прав, у тому числі права на захист, не можуть служити підставою для визнання цього протоколу недопустимим доказом, оскільки його копія, через неявку ОСОБА_4, була направлена останньому поштою.

При цьому, він не лише мав можливість скористатись своїми правами, у тому числі правом надати свої пояснення, подати докази та скористатися при розгляді справи юридичною допомогою іншого фахівця у галузі права, а й фактично скористався ними, що підтверджується наявними у справі матеріалами та документами.

Тобто наведені у скарзі порушення не тільки не могли, а й не призвели до порушень прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, які б свідчили про незаконність оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить в собі достатніх даних, які б могли служити підставами для скасування постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, а також для закриття провадження по справі з тих підстав, які наведені у скарзі, а тому вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення.

Разом з тим, приймаючи до уваги той факт, що при винесенні оскаржуваної постанови, суддею були допущені технічні помилки, які виразилися в тому, що в тексті її мотивувальної частини, а саме у передостанньому та останньому абзацах, були зазначенні слова і цифри («для ОСОБА_6», «у мінімальних межах санкції ст. 124 КУпАП», «124»), які не мають безпосереднього відношення до особи притягнутої до адміністративної відповідальності та вчиненого нею адміністративного правопорушення, вона підлягає зміні, з метою виключення із тексту цієї постанови вказаних слів і цифр.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року щодо ОСОБА_4 змінити.

Виключити із передостаннього та останнього абзаців мотивувальної частини зазначеної постанови наступні слова і цифри: «для ОСОБА_6», «у мінімальних межах санкції ст. 124 КУпАП», «124».

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О.Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Шапутько С.В.