АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/5116/15-пГоловуючий у 1-й інстанції - Сташків Н.М.
Провадження № 33/789/67/15 Доповідач - Декайло П.В.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 р. м. Тернопіль

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Декайло П.В., з участю особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та представника потерпілого ОСОБА_2 захисника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 захисника ОСОБА_3 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої маркетологом у ТОВ Шарман, -

провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП України закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у постанові суду, ОСОБА_1 вчинила насильство в сімї, оскільки 02 вересня 2014 року прийшла у ЗОШ №3 м. Тернополя до свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, де без дозволу останнього хотіла забрати його із даного навчального закладу, під час чого чинила на нього моральний та психологічний тиск, в чому відбулось залякування ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2, чим спричинила йому емоційну невпевненість.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав на те, що ним не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого він міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП України.

Не погодившись із рішенням суду, представник потерпілого ОСОБА_2 захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить вказану постанову суду від 14 травня 2015 року скасувати, з підстав невірної та упередженої оцінки судом доказів, і прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вина ОСОБА_1 доводиться рядом доказів, які суд належним чином не оцінив у їх сукупності та взаємозвязку.

Також стверджує про те, що наслідком протиправної поведінки ОСОБА_1 стало погіршення стану здоровя малолітнього потерпілого ОСОБА_2 через отримання ним психологічної травми, а саме гостра реакція на стрес помірного ступеня.

Окрім цього, не погоджується із твердженням суду про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України у діях ОСОБА_1

Заслухавши представника потерпілого ОСОБА_2 захисника ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і, з підстав викладених у ній, просить зазначену постанову суду від 14 травня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України, пояснення ОСОБА_1, яка вважає судове рішення законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, розглянувши матеріали справи і дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до переконання, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_2 захисника ОСОБА_3 про те, що вина ОСОБА_1 доводиться рядом доказів, які суд належним чином не оцінив у їх сукупності та взаємозвязку, заслуговують на увагу.

Так, згідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, cуд першої інстанції, розглядаючи дану справу, вказаних вимог закону не дотримався, і дав невірну оцінку доказам, які були зібрані органом в порядку ст.251 КУпАП, що призвело до винесення необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Зокрема, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що докази вини ОСОБА_1 в скоєнні нею 02 вересня 2014 року у приміщенні ЗОШ №3 насильства стосовно свого сина ОСОБА_2, а саме здійсненні на нього умисно, морального та психологічного тиску і залякування, як це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ТЕ №017735 від 14 жовтня 2014 року, не є переконливими та достатніми і не відповідають фактичним обставинам справи.

Саме через це, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що вважаю недостатнім обґрунтуванням, оскільки протокол ТЕ №017735 від 14 жовтня 2014 року, який складено відносно ОСОБА_1, після його належного дооформлення, в достатній мірі містить відомості необхідні для вирішення справи, і відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Окрім цього, вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується:

- показаннями свідка ОСОБА_4, даними нею в судовому засіданні суду першої інстанції, з яких слідує, що 02 вересня 2014 року вона забирала зі школи ОСОБА_2, якого, після закінчення уроку, вчителька вивила з класу та віддала їй в руку. Потім підійшла ОСОБА_1 та шарпнула ОСОБА_2 за руку до себе. Дитина була налякана і заховалася за неї.

Після цього, ОСОБА_1 сказала, що хоче з ним поговорити, а ОСОБА_2 впирався. Так вони йшли до виходу, і ОСОБА_1 за руку тягнула сина до себе.

Протягом того часу, як вони виходили зі школи, ОСОБА_1 виставляла в її адресу неадекватні претензії, а ОСОБА_2 стискав їй руку, оскільки сильно боявся. Вона була шокована тим, що дитина так налякалася зустрічі з мамою.

Тоді, вона запитала в ОСОБА_2 з ким він хоче йти, на що останній відповів, що хоче до тата і вони пішли. Цілий день був зіпсований, дитина була налякана і нервово збуджена поведінкою ОСОБА_1

01 вересня 2014 року, через присутність ОСОБА_1 дитина не могла спокійно розказувати вірш;

- показаннями свідка ОСОБА_5, даними нею в судовому засіданні суду першої інстанції, з яких убачається, що на початку вересня 2014 року першокласники йшли до дому, і раптом до неї підбіг хлопчик та схвильованим голосом просив покликати директора, на що вона йому відповіла, що директора немає;

- письмовими поясненнями малолітнього ОСОБА_2, даними ним у присутності його законного представника ОСОБА_6, з яких видно, що після розлучення батьків він проживає з батьком ОСОБА_6

02 вересня 2014 року до нього в школу прийшла мама ОСОБА_1 та хотіла його забрати, на що він відмовився, оскільки у 2013 році вона погрожувала, що спалить тата. Ці слова він постійно пригадує, турбується за тата, боїться спати вдома. З мамою ніяких відносин не підтримує, оскільки після таких зустрічей стає наляканим, плаче, і в нього зникає настрій (а.с.108);

- випискою з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2, виданою 29 вересня 2014 року на вимогу батька дитини, з якої вбачається, що 02 вересня 2014 року звернувся батько з хлопчиком зі скаргами на тривогу, страх, відмову йти до школи, плаксивість, зниження настрою, порушення сну.

З анамнезу відомо, що вищенаведені скарги зявилися після психотравматичної ситуації в школі, а саме мама дитини посварилася з вчителькою і намагалася забрати його зі школи. Після сварки хлопчик плакав, просив батька змінити школу і сховати його, відмовився йти з мамою.

При огляді виявлено, що хлопчик тривожний, напружений, фон настрою знижений. При розпитуванні про психотравматичну ситуацію починав плакати, просив лікаря видати довідку про зміну школи, щоб мама його не знайшла (а.с.18-19);

- письмовими поясненнями ОСОБА_6, з яких слідує, що за рішенням суду розірвано шлюб між ним та ОСОБА_1 Згодом визначено місце проживання ОСОБА_2 разом з ним. З ОСОБА_1 він відносин не підтримує. Також побачень з матірю уникає й ОСОБА_2, оскільки був свідком частих конфліктів та погроз, наприклад, 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 погрожувала, що спалить хату, після чого син довгий час боявся засинати вдома, в нього траплялися випадки заїкання, у звязку з чим він неодноразово звертався з сином до психіатра (а.с.106-107);

- письмовими поясненнями ОСОБА_7 (директора ЗОШ №3), з яких видно, що ні з батьком, ні з матірю ОСОБА_2 він не знайомий, однак зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що траплялися випадки, коли мама силою тримала ОСОБА_2, а він виривався та просив покликати директора.

Також зі слів учителя фізкультури йому відомо, що був випадок, коли ОСОБА_2 боявся виходити в коридор, бо там була його мама (а.с.32-34);

- довідкою-характеристикою від 03 листопада 2014 року, підписаною класним керівником, практичним психологом та директором школи, з якої убачається, що здебільшого участь у шкільному житті ОСОБА_2 бере його батько. Дитина успішно навчається. Під час візитів мами стає збудженою і знервованою (а.с.132);

- іншими доказами.

На підставі аналізу вказаних доказів та виходячи із положень Закону України Про попередження насильства в сімї від 15 листопада 2001 року №2789-ІІІ (із змінами і доповненнями), приходжу до переконання, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що доведено матеріалами справи.

З огляду на це, вважаю, що зазначену постанову суду від 14 травня 2015 року слід скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 скоїла насильство в сімї, оскільки 02 вересня 2014 року прийшла у ЗОШ №3 м. Тернополя до свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, де без дозволу останнього хотіла забрати його із даного навчального закладу, під час чого чинила на нього моральний та психологічний тиск, в чому відбулось залякування ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2, чим спричинила йому емоційну невпевненість.

Беручи до уваги те, що з дня вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення минуло більш як 3 місяці, то згідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП на неї не може бути накладено адміністративне стягнення, а тому її слід звільнити від адміністративної відповідальності в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

У відповідності до вимог п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Зважаючи на це, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП слід закрити.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст.ст. 38, 247, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 захисника ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2015 року відносно ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і провадження в справі закрити у звязку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8