Справа № 3/325/186/2015 (325/703/15-п)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року смт. Приазовське

Суддя Приазовського районного суду Запорізької області Діденко Є.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Прокуратури Приазовського району Запорізької області про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 185-8 КУпАП, відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого на посаді директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут» Приазовської районної ради Запорізької області, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 70, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

в с т а н о в и в:

09.04.2015 року заступником прокурора Приазовського району молодшим радником юстиції ОСОБА_2 до Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут» Приазовської районної ради Запорізької області на імя директора направлено вимогу за № 73-516вих-15 в порядку ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» про надання інформації щодо проведення оцінки навчального кабінету площею 62 кв.м., який згідно з договором оренди від 03.01.2014 року передано у використання навчальному закладу обєднання громадян «Мелітопольська автомобільна школа Всеукраїнської спілки автомобілістів».

10.04.2015 року до прокуратури Приазовського району Запорізької області надійшов інформаційний лист № 97 від 10.04.2015 року за підписом директора Приазовської різнопрофільної спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 1 «Азимут» Приазовської районної ради Запорізької області ОСОБА_1, в якому він відмовляє у наданні інформації, посилаючись на те, що заступником прокурора у вимозі зазначені статті 8, 20 Закону України «Про прокуратуру», які не містять правових підстав для надання запитуваної інформації. А саме, ОСОБА_1 послався на текст Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

Однак, згідно з пунктом 1 прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015 року, Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу ХІІ (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу ХІІІ цього закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Таким чином, до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, діє Закон України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року.

Згідно ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року, законні вимоги прокурора є обовязковими для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і виконуються невідкладно, або у передбачені законом чи визначені прокурором строки.

Відповідно до п. 2 статті 20 Закону України «Про прокуратуру», прокурор має право витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, а саме невиконання посадовою особою законних вимог прокурора.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав і пояснив, що вимога не була йому зрозуміла, він телефонував до прокуратури для розяснення вимоги, але йому в цьому відмовили. На момент отримання вимоги прокурора у нього не було запитуваної інформації, оскільки вона зберігалася в Приазовській районній раді. На даний час, вже на повторну вимогу прокурора він надав вказану інформацію.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не є юристом за фахом і користувався редакцією закону на сайті Верховної Ради України, де було вказано, що Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року є чинним. Крім того, вимога прокурора на йому думку є незаконною, оскільки відповідно до положень Конституції України і Закону України «Про прокуратуру», функції прокуратури є вичерпними, укладений договір не стосується жодної з функції прокуратури, до того ж прокуратура вже не виконує функцію загального нагляду. Вимога прокурора може бути направлена лише в рамках прокурорської перевірки, а постанови про проведення перевірки винесено не було. У звязку з цим просив закрити провадження у звязку з відсутність складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_3, дослідивши забрані у справі докази, суд вважає що в діях ОСОБА_1 мається склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.

Оцінюючи вимогу прокурора, суд знаходить її законною виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Конституції України, прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію нагляду за додержанням і застосуванням законів та функцію попереднього слідства - до введення в дію законів, що регулюють діяльність державних органів щодо контролю за додержанням законів, та до сформування системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її функціонування.

Згідно з п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, які набули чинності, прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

На виконання цієї функції, є чинними положення статей 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року, щодо повноважень прокурора.

Пунктом 2 статті 20 Закону України «Про прокуратуру», передбачене право прокурора витребовувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних підприємств, установ та організацій рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи, одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення, мати доступ до відповідних інформаційних баз даних державних органів.

В контексті ч. 2 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року, повноваження за пунктом 2 ст. 20 цього Закону можуть здійснюватися прокурором без проведення перевірки, на відміну від повноважень, вказаних в пунктах 3, 4, 5 ст. 20 цього ж Закону.

З метою реалізації повноважень прокурора, в тому числі і вказаних у п. 2 ст. 20 Закону «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року, йому надано право звернення із вимогами на підставі ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про освіту», навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу, а отже ОСОБА_1 є субєктом надання відомостей, які перелічені в п. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» від 01.12.1991 року.

Суд не вважає доводи ОСОБА_1 про те, що при наданні відповіді на вимогу прокурора він керувався статтями 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року і не знав про їх нечинність, такими, що виправдовують його, оскільки статтею 68 Конституції України передбачено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім того, згідно п. 2.1 посадової інструкції директора загальноосвітнього навчального закладу, затвердженої начальником відділу освіти Приазовської районної державної адміністрації 22.01.2014 року, директор повинен знати Конституцію та Закони України.

Доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності у нього запитуваної інформації суд вважає необґрунтованими, оскільки у відмові в задоволенні вимоги прокурора вказані інші підставі не надання інформації, крім того, як пояснив сам ОСОБА_1 на даний час на повторну вимогу прокурора запитувана інформація ним надана.

Таким чином, не зважаючи на невизнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення, вимогою прокурора від 09.04.2015 року, інформаційним листом від 10.04.2015 року за підписом ОСОБА_1, витягом з наказу № 23-К від 13.06.2005 року про призначення ОСОБА_1 директором школи та посадовою інструкцією директора загальноосвітнього навчального закладу, затвердженої начальником відділу освіти Приазовської районної державної адміністрації 22.01.2014 року.

Враховуючи особу правопорушника, ступінь його провини, обставини вчинення адміністративного правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в межах санкції даної статті.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з правопорушника на користь держави судовий збір в розмірі 36,54 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 221, 283, ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень у держбюджет Приазовського району на р/р 0250, код 21081100, МФО 813015, , банк ГУДКСУ у Приазовському районі Запорізькій області.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 36 (тридцять шість) гривень 54 копійки на рахунок 0250 (отримувач: УДКСУ у Приазовського району, 22030001, код отримувача (за ЄДРПОУ) 38042754, МФО 813015).

На постанову може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Запорізької області через Приазовський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Роз'яснити правопорушнику, що у разі несплати штрафу у встановлений ст. 307 КУпАП строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем його проживання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до вимог ст. 308 КУпАП з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя Є.В. Діденко