Справа № 127/3557/15-п
Провадження № 33/772/88/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І. Ю.
Доповідач: Юненко М. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 р. м. Вінниця

Суддя судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області Юненко М.О., за участю прокурора Березюка М.А., особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області Янківа О.Ф. на постанову Вінницького міського суду від 25.03.2015 року,-

УСТАНОВИВ :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2015 р. провадження по справі відносно

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця с.Соснівка, Шаргородського району,

Вінницької області, пенсіонера, освіта

вища,одруженого , громадянина

України проживаючого АДРЕСА_1

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172 - 7 КУпАП - закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення від 26.02.2015 року, складених заступником прокурора Вінницької області, ОСОБА_3, який призначений наказом голови державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті ( Укртрансінспекція ) №375-ВК/п/2 від 21.09.2012 на посаду начальника Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області та цим же наказом йому присвоєно 7 ранг державного службовця, відповідно до Положення Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, уповноважений здійснювати організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, згідно з пунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України « Про засади запобігання і протидії корупції» будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, всупереч вимог ч.1 ст.14 Закону та ст. 16-1 Закону України « Про державну службу» не вжив заходів щодо недопущення будь - якої можливості виникнення конфлікту інтересів під час прийняття 12.03.2014р.

рішення про видачу ТОВ « ЕКСПРЕС», та 14.04.2014 року про видачу ТОВ « Таксопарк плюс», учасником яких є його син та член сім'ї - ОСОБА_4, відповідно ліцензійної картки №837371 до ліцензії серії АЕ № 422150, та ліцензійної картки № 837490 до ліцензії АЕ 550483, невідкладно у письмовій формі не повідомив безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне корупційне правопорушення, передбачене ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2015 р. провадження по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_3 виконав вимоги визначені ч. 1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Крім того, у його діях відсутній умисел на вчинення корупційного правопорушення.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області Янків О.Ф. не погоджується з рішенням суду першої інстанції просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2015 року щодо ОСОБА_3, оскільки на його думку вона не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, та просить прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області під час розгляду справи про вчинення ОСОБА_3 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172- 7 КУпАП не здійснено оцінку доказів на підставі всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема прокурор вказує на те, що зазначені в постанові суду від 25.03.2015 року висновки, що ліцензійна картка є лише бланком суворої звітності та не надає будь - якого права, оскільки основним документом є ліцензія на перевезення, суперечать вимогам законодавства, оскільки відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, одним із цих документів є ліцензійна картка.

За таких обставин,прокурор вважає, що в учасників(засновників) ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс» у тому числі і у ОСОБА_4 були наявні особисті майнові та немайнові інтереси щодо одержання таких ліцензійних карток на транспортні засоби.

На думку прокурора, суперечить вимогам ч.1 ст.1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" висновок суду, що в діях ОСОБА_3 відсутній конфлікт інтересів, і що у нього не було законних підстав для відмови у видачі ліцензійних карток ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс».

Крім того, прокурор зазначає в апеляції, що повідомлення ОСОБА_3 від 22.03.2013 р. про те, що його син ОСОБА_4 володіє часткою в розмірі 51 % статутного фонду ТОВ « Таксопарк плюс» не є підтвердженням того, що ОСОБА_3 виконав вимоги зазначені в ч.1 ст. 14 Закону, оскільки в даному повідомленні було зазначено якою часткою статутного фонду ТОВ « Таксопарк плюс » володіє його син, і це лише підтверджує те, що ОСОБА_3 достовірно знав вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Закону України « Про державну службу» у тому числі вимоги законодавства щодо порядку врегулювання конфлікту інтересів шляхом письмового повідомлення свого безпосереднього керівника.

Прокурор в апеляції стверджує, що сам по собі той факт, що ОСОБА_4 є учасником (засновником) ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс» не утворює конфлікту інтересів. А конфлікт інтересів на думку прокурора у ОСОБА_3 виник в момент звернення до нього із заявами: 06.03.2014 ТОВ «Експрес» і 14.04.2014 ТОВ « Таксопарк плюс» про отримання ліцензійних карток та не повідомлення про це ОСОБА_3 свого безпосереднього керівника, що у нього виник конфлікт інтересів у зв'язку з розглядом цих заяв та вирішенням питань щодо видачі ліцензійних карток .

Заслухавши прокурора Березюка М.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити , ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просив постанову Вінницького міського суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління протиправне, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.

Згідно ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» корупційне правопорушення - умисне діяння, яке містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, цивільно - правову та дисциплінарну відповідальність.

Таким чином, за змістом Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», корупційне правопорушення може бути вчинено посадовою чи службовою особою лише умисно. Законом передбачено притягнення особи до адміністративної або іншої відповідальності за вчинення корупційного правопорушення лише в порядку і на умовах, встановлених відповідним законом, що встановлює адміністративну чи інший вид відповідальності.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП відповідальність осіб, зазначених у пункті 1 підпунктах «а», «б» пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» настає за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

У цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення або не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. При цьому конфлікт інтересів повинен бути не уявним, а реальним (очевидним), і передбачуваним.

За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особу, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких родичів.

Об'єктивна сторона даного правопорушення полягає у бездіяльності особи, яка знала про наявність особистих інтересів чи обставин, що можуть вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, привести до невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов'язків, тому зобов'язана була повідомити про це свого керівника, однак не зробила цього.

Суб'єктивна сторона характеризується лише прямим умислом.

Дія цього Закону поширюється на суб'єктів відповідальності на протязі одного року з моменту вчинення, навіть за умови звільнення особи з посади у тому числі й у зв'язку з виходом на пенсію, що обумовлено вимогами ст. 38 КУпАП та ст. ст. 10, 12 Закону України « Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 були виконані у повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що повідомляв свого безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, а саме те, що його син ОСОБА_4 володіє часткою у розмірі 51% Статутного фонду ТОВ «Таксопарк плюс». Про те, що його син є ще й засновником ТОВ «Експрес» він не знав.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_3 показав, що підстав для відмови у видачі ліцензійних карток ТОВ «Таксопарк плюс» і ТОВ «Експрес» у нього не було. При цьому у нього будь якої користі чи особистої вигоди не було.

Уникнути конфлікту, шляхом доручення виконання цього службового завдання, своєму заступнику він не міг, оскільки останній також раніше був засновником ТОВ «Експрес» та ТОВ «Таксопарк плюс» і передав свою частку у статутному фонді близькому родичеві, який став учасником цього товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в період з 21 вересня 2012 року по 22 квітня 2014 року працював на посаді начальника Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, який відповідно до Положення Управління Укртрансінспекції уповноважений здійснювати організаційно - розпорядчі та адміністративно - господарські функції, тобто є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно ст. 4 ч. І п.«в» Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції і Україні», який набрав чинності 1 липня 2011 року.

Відповідно до п. п. 10 п. 4.2. Положення про Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області, управління у сфері автомобільного та міського електричного транспорту видає ліцензійні картки на транспортні засоби суб'єктам господарювання.

Таким чином, в обов'язки ОСОБА_3 входило видача вказаних ліцензійних карток на транспортні засоби.

З матеріалів справи також видно, що ОСОБА_3 були видані ліцензійні картки ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс» у відповідності з вимогами діючого законодавства і підстав для відмови у їх видачі у нього не було. Обставин, які могли б вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, щодо видачі ліцензійних карток прокурором у протоколі не наведено

Твердження апелянта про те, що відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, одним із яких є ліцензійна картка, не заперечується судом. Однак при цьому суд першої інстанції правильно вказав у своїй постанові, що ліцензійна картка без наявності ліцензії на перевезення не може бути видана і не надає права на перевезення.

Так, відповідно до п.1.6 Ліцензійних умов для отримання ліцензії суб'єкт господарювання подає до територіального Управління Укртрансінспекції заяву встановленого зразка та документи, перелік яких встановлений ст. 10 Закону України « Про ліцензування певних видів господарської діяльності « та пунктом 25 Переліку документів, які подаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 756 від 04.07.2001р.

Ліцензійні картки оформлюються згідно з документами, що додаються заявником до заяви про видачу ліцензії, та в терміни, передбачені для видачі ліцензії.( п.3.1 Положення). З чого вбачається, що основним документом є ліцензія, а ліцензійні картки видаються до ліцензії на кожен автомобільний транспортний засіб( п.1.2.)

З матеріалів справи видно, що із заявами щодо отримання ліцензійних карток до ОСОБА_3 звертався не особисто його син ОСОБА_4, а керівники ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс», тому твердження прокурора в апеляції, що у ОСОБА_4 були наявні особисті майнові та немайнові інтереси щодо одержання таких ліцензійних карток на транспортні засоби, будь якими об'єктивними даними не підтверджуються.

Стаття 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом про наявність конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, обіймаючи посаду начальника Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області достовірно знаючи про певні обмеження, які встановлені Закону України « Про засади запобігання та протидії корупції» з метою недопущення порушень в майбутньому, 22.08.2013 року письмовою заявою звернувся до голови Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті Проненко Е.А., у якій повідомив про наявність конфлікту інтересів, який полягав у тому, що його син - ОСОБА_4 володіє часткою в розмірі 51% Статутного фонду ТОВ « Таксопарк плюс», що підтверджується й листом Першого заступника Голови комісії з реорганізації Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті Баліна В.А. від 25.03.2015 р. №965/05/15-15(а.с. 84).

При цьому від голови Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті будь - яких вказівок або заборон займати посаду, чи заборон щодо розгляду заяв про видачу ліцензійних карток у тому числі ТОВ « Таксопарк плюс» не надходило, а також ОСОБА_3 не надано роз'яснення щодо подальших його дій у разі виникнення конфлікту інтересів, чим останній був позбавлений виконувати свої обов'язки іншим чином, ніж у спосіб визначений Законом України «Про автомобільний транспорт» та Положенням про Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області.

Твердження прокурора в апеляції про те, що конфлікт інтересів у ОСОБА_3 виник в момент звернення до нього із заявами 06.03.2014 ТОВ «Експрес» і 14.04.2014 ТОВ « Таксопарк плюс» про отримання ліцензійних карток і не повідомлення про це ним свого безпосереднього керівника, суперечить вимогам закону, який не передбачає необхідності кожного разу повідомляти про наявність виникнення можливого конфлікту інтересів.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_4 є учасником ТОВ «Експрес» з 21.02.2006 року, а учасником ТОВ «Таксопарк плюс» з 27.06.2014 року після його входження до складу учасників товариства та переуступки йому батьком - ОСОБА_3 своєї частки у статутному фронді і виході останнього зі складу засновників.

Як пояснив ОСОБА_3 про те, що його син ОСОБА_4 є ще й учасником ТОВ «Експрес», він не знав.

За змістом Закону України « Про засади запобігання та протидії корупції» врегулювання конфлікту інтересів відбувається шляхом: усунення обставин, що можуть призвести до виникнення конфлікту інтересів, до того як особу буде призначено на посаду; повідомлення посадовою чи службовою особою про конфлікт інтересів, для недопущення його виникнення у майбутньому; та врегулювання конфлікту інтересів у разі його виникнення шляхом доручення виконання відповідного службового завдання іншій посадовій особі або відмова від участі в прийнятті рішення колегіальним органом.

ОСОБА_3 призначено на посаду начальника Управління Укртрансінспекції у Вінницькій області 21 вересня 2014 року. Таким чином, на момент його призначення на посаду, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті не було встановлені вище зазначені обставини, та не з'ясовано, чи зможуть вони призвести до конфлікту інтересів.

Не було прийнято будь яких рішень, або вжито заходів для врегулювання конфлікту інтересів, чи роз'яснено шляхи врегулювання такого конфлікту у разі виникнення і його безпосереднім керівником, після повідомлення ОСОБА_3 22.08.2013 року у письмовій формі голови Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті Проненко Е.А.,про наявність конфлікту інтересів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку , що доводи, викладені прокурором у апеляційній скарзі, що під час розгляду заяв ТОВ « Експрес» та ТОВ « Таксопарк плюс» у ОСОБА_3 виникла суперечність між особистими майновими та немайновими інтересами близької йому особи та його службовими повноваженнями, яка могла вплинути на об'єктивність та неупередженість прийняття рішення щодо видачі ліцензійних карток не відповідають фактичним обставинам справи .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

У зв'язку з викладеним, вважаю, що постанова судді є законною і обґрунтованою тому підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 293,294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області Янківа О.Ф. залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2015 року, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення , передбаченого ст. 172-7 КУпАП - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає .

Суддя:

З оригіналом вірно: