П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2015 Справа №607/5116/15-п

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, працює маркетологом у ТОВ «Шарман»,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

Як убачається з протоколу ТЕ № 0177735 про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 вчинила насильство в сім'ї, оскільки 02 вересня 2014 року прийшла в ЗОШ № 3 м. Тернополя до свого сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, де без його дозволу хотіла забрати його з даної школи, під час чого чинила на нього моральний та психологічний тиск, в чому відбулось залякування ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_3, де спричинила емоційну невпевненість, після чого в ОСОБА_2 були скарги на тривогу, страх, відмову йти до школи, порушення сну, знижений настрій, як зазначено в медичній довідці лікаря ОСОБА_4 психоневрологічної лікарні від 09 вересня 2014 року та від 29 вересня 2014 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1, пояснивши, що повністю розуміє зміст розяснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винною себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала, запевнила, що даного правопорушення вона не вчиняла. Пояснила, що дійсно 02 вересня 2014 року прийшла в ЗОШ № 3 м. Тернополя, до свого сина ОСОБА_2 Зайшла у вестибюль, а коли закінчувався урок, підійшла до класу. Вчителька передала її сина з руки в руку незнайомій жінці, як тепер їй відомо ОСОБА_5, якій ОСОБА_1А повідомила, що цікавиться своєю дитиною, потім присіла до ОСОБА_2І та почала запитувати, як у нього справи, чому він не вітається, чому не відповідає, чому затуляється від неї. Дитина не хотіла розмовляти. ОСОБА_5 забрала його та вивела. При цьому ОСОБА_1 вказала, що ніякого насильства до дитини не застосовувала, любить сина, до школи прийшла поцікавитись його справами, оскільки разом із ним не проживає в силу особистих стосунків, які склалися в їх сім'ї. Між нею та ОСОБА_6 виникли недоброзичливі відносини, він ініціював порушення проти неї кримінальних проваджень, усіма можливими засобами намагається усунути її від виховання сина, а вона любить свою дитину і 02 вересня 2014 року прийшла в школу, щоб поцікавитися життям її дитини і ніякого насильства до сина не застосовувала. Те, що син її боїться, є наслідком виховання ОСОБА_6 Також ОСОБА_1 пояснила, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення їй не було розяснено прав та обовязків, а 21 березня 2015 року їй надано кілька аркушів паперу, на яких надруковано витяги з законів. При цьому не повідомлено, ні про що її повідомляють, ні стосовно чого, та якої конкретної справи стосуються ці витяги.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що між ним та ОСОБА_1 протягом кількох років існують неприязні відносини. ОСОБА_1 неодноразово самовільно забирала сина до себе, всупереч волі дитини, аж поки органом опіки і піклування не визначено його місце проживання разом із ним, ОСОБА_6 Дитина боїться своєї матері, оскільки ОСОБА_1 погрожувала їм, що спалить будинок. Хлопчик запамятав це та неодноразово повторює, боячись спати. Кожен візит ОСОБА_1 до сина супроводжується спровокованими нею конфліктами та безпідставними звинуваченням в адресу ОСОБА_6, а часом і заподіянням йому (ОСОБА_6М.) тілесних ушкоджень. Дитина це бачить і боїться матері. Це все відображається на вразливій дитячій психіці. Про події 02 вересня 2014 року йому відомо зі слів ОСОБА_5, яка забирала ОСОБА_2 зі школи. Зокрема, коли він вийшов із класу, до нього підійшла ОСОБА_1 та почала шарпати його за руку, сказавши, щоб він ішов з нею, на що син побіг до чергової, прохаючи, щоб вийшов директор і не віддав його мамі. Після цієї події ОСОБА_2 був дуже наляканий, у нього трусилися руки і появилася ікота, яка не проходила до вечора, у звязку з чим вони звернулися до лікаря психоневрологічної лікарні ОСОБА_4 Цим подіям передував також і візит ОСОБА_1 до школи 01 вересня 2014 року, внаслідок чого син не міг розказати вірш і просив швидше звідти піти.

Представник потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що факт вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 є доведеним, вона не повинна була в навязливій формі просити дитину йти з нею і таким чином травмувати його.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Зокрема, як слідує з письмових пояснень малолітнього ОСОБА_2, наданих у присутності законного представника ОСОБА_6 12 жовтня 2014 року, після розлучення батьків він проживає з батьком ОСОБА_6 02 вересня 2014 року до нього в школу прийшла мама ОСОБА_1 та хотіла його забрати, на що він відмовився, оскільки у 2013 році мама погрожувала, що спалить тата. Ці слова він постійно пригадує, турбується за тата, боїться спати вдома. З мамою він ніяких відносин не підтримує, оскільки після таких зустрічей стає наляканим, плаче, в нього зникає настрій.

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 12 жовтня 2014 року слідує, що зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що 02 вересня 2014 року ОСОБА_1 приходила до школи № 3, де навчається ОСОБА_2 та хотіла забрати його. Також вона розповіла, що ОСОБА_2 дуже злякався матері, ховався під час зустрічі. ОСОБА_1 погрожувала, що забере його в присутності працівників міліції. Син перебував у дуже збудженому стані, виглядав тривожно, в нього зник настрій, звязку з чим ОСОБА_6 звернувся до лікаря психоневрологічної лікарні, яким у ОСОБА_2 діагностовано гостру реакцію на стрес та рекомендовано курс препаратного лікування. Також у розмові з лікарем ОСОБА_2 повідомив, що хоче змінити школу, оскільки боїться, що мама його забере, а також, що своїми вчинками мама принижує його перед однокласниками.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_5 від 10 вересня 2014 року, 02 вересня 2014 року вона перебувала у ЗОШ № 3, щоб забрати ОСОБА_2 В школу прийшла ОСОБА_1, підійшла до ОСОБА_2 та запитала, як справи в школі, на що він відповів, що добре, і почав ховатися за неї ОСОБА_5 Після цієї зустрічі вона разом із ОСОБА_6 зверталися до лікаря-терапевта-психіатра 1-ї міської лікарні, оскільки ОСОБА_2 заікався і перебував у вкрай збудженому стані. ОСОБА_2 дуже боїться матері, оскільки в грудні 2013 року вона викрала його з дитсадка та погрожувала вбивством батька.

З письмових пояснень ОСОБА_5 від 12 жовтня 2014 року вбачається, що 02 вересня 2014 року вона прийшла у ЗОШ № 3, щоб забрати ОСОБА_2 Після закінчення уроку вчителька передала їй ОСОБА_2 з руки в руку. В цей час до них підійшла ОСОБА_1 та почала запитувати, як у нього справи, на що на що він відповів, що добре, і почав ховатися за неї ОСОБА_5 ОСОБА_2 був дуже наляканий і не бажав спілкуватися. Тоді ОСОБА_1 взяла його за руку і сказала, що забере його до себе. Тоді вона, ОСОБА_5, запитала ОСОБА_2, чи хоче він іти з мамою, чи піде до тата, на що ОСОБА_2 відповів, що піде до тата, а ОСОБА_1 сказала, що забере ОСОБА_2 в присутності міліції. ОСОБА_2 ще більше злякався, став тривожним і напруженим. Після цього вони поїхали до ОСОБА_6 на роботу, а в подальшому звернулися до лікаря психоневрологічної лікарні.

З письмових пояснень ОСОБА_5 від 18 березня 2015 року слідує, що 02 вересня 2014 року вона прийшла у ЗОШ № 3, щоб забрати ОСОБА_2 У фойє школи вона помітила ОСОБА_1, яка перебувала в збудженому та знервованому стані. Після закінчення уроку вчителька за руку вивела з класу ОСОБА_2, який, побачивши свою маму, швидко побіг до неї, ОСОБА_5, та сховався на нею. В цей час до них підійшла ОСОБА_1, зловила сина за руку та почала шарпати декілька разів, на що ОСОБА_2 виривався, ховався за неї, ОСОБА_5, і просив іти швидше, проте ОСОБА_1 знов ловила сина і продовжувала знов ловити за руку та знову шарпати і тягнути в свою сторону, на що ОСОБА_2 не хотів іти та виривався. Це все відбувалося по дорозі від класу ОСОБА_2 до чергової та фойє школи, в процесі чого ОСОБА_1 поводила себе збуджено, нервово, виставляла сину претензії, чому він не хоче з нею говорити, чому від неї тікає. Під час спілкування здійснювала словесний моральний тиск, в наголошеній формі з претензіями тиснула на свого сина, а ОСОБА_2 в категоричній формі уникав розмови нею, виривався і тікав. Після цього ОСОБА_1 почала кричати до неї, ОСОБА_5, що викличе міліцію. ОСОБА_2 почав сильно боятись, труситись, був у схвильованому стані, сильно стискав її, ОСОБА_5, за руку просив іти швидше до тата. Також ОСОБА_2 звернувся до чергової школи, щоб вона покликала директора.

З метою усунення розбіжностей, що містяться у зазначених вище поясненнях ОСОБА_5 від 10 вересня 2014 року, 12 жовтня 2014 року та 18 березня 2015 року, її допитано в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що 02 вересня 2014 року вона забирала ОСОБА_2 зі школи. В фойє школи побачила ОСОБА_1 Після закінчення уроку вчителька за руку вивела з класу ОСОБА_2 та відділа його в руку їй, ОСОБА_5 Потім підійшла ОСОБА_1, шарпнула ОСОБА_2 за руку до себе. ОСОБА_2 був наляканий і заховався на неї, ОСОБА_5 ОСОБА_1 сказала, що хоче з ним поговорити, а ОСОБА_2 впирався. Так вони йшли до виходу, ОСОБА_1 за руку тягнула сина до себе. Так вони дійшли до повороту, де знаходиться чергова школи, у фойє. Цей шлях займав близько 10 метрів. Протягом цього ОСОБА_1 виставляла їй, ОСОБА_5, дуже неадекватні претензії в її адресу типу чому в дитини порвана сорочка і зношені штани. ОСОБА_2 просив іти швидше до тата. Тоді ОСОБА_1 почала виставляти їй, ОСОБА_5, претензії, чому вона перешкоджає їхній розмові з сином. Дитина боялася, а вона, ОСОБА_5, намагалася швидше вийти зі школи. ОСОБА_2 неймовірно сильно стискав її руку, оскільки сильно боявся. Вона, ОСОБА_5, була шокована тим, що дитина так налякалася зустрічі з мамою. Тоді вона, ОСОБА_5, запитала ОСОБА_2 з ким він хоче йти, на що ОСОБА_2 відповів, що хоче до тата і вони пішли. ОСОБА_2 почав розказувати, що сталося і почав ікати. Цілий день був зіпсований, дитина була налякана, нервово збуджена поведінкою ОСОБА_1 Крім того, напередодні цього дня, 01 вересня 2014 року, через присутність ОСОБА_1 дитина не могла спокійно розказувати вірш. Також ОСОБА_5 пояснила суперечності в наданих нею письмових поясненнях тим, що 10 вересня 2014 року вона дуже поспішала, тому не могла детально все розповісти. Пояснення про те, що ОСОБА_1 казала, що забере сина в присутності працівників міліції, вона пригадує, памятає, що ОСОБА_1 про це щось говорила. В її поясненнях від 18 березня 2015 року повторюється по декілька разів одне й те саме, в тому числі про те, як ОСОБА_1 тягнула дитину за руку, а ОСОБА_2 втікав та ховався. На запитання суду, як саме ОСОБА_1 шарпала дитину за руку, ображала, чи кричала, ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 була дуже збуджена і дуже стримувала себе. Вона старалася делікатно брати дитину за руку і спокійно говорити, але в неї це не дуже виходило.

З письмових пояснень ОСОБА_8 від 10 листопада 2014 року слідує, що на початку вересня 2014 року вона знаходилась у фойє школи № 3, бачила хлопчика 1-го класу, а біля нього 2 жінки. Хлопчик підбіг до неї і просив, щоб вона покликала директора. Він був схвильований, в стані істерики та плакав.

Будучи допитаною в судовому засіданні, свідок ОСОБА_8 пояснила, що на початку вересня 2014 року, точно день не пригадує, першокласники йшли додому. Раптом до неї підбіг хлопчик та схвильованим голосом просив покликати директора, на що вона йому відповіла, що директора немає. Вона побачила біля хлопчика дві жінки одна присіла біля нього, інша нагнулася над ним. Ніхто з жінок дитину не ображав, за руки не брав, нічого поганого дитині ніхто не робив. Вони всі вийшли зі школи і вона, ОСОБА_8, випустила їх з уваги. Більше нічого з приводу подій цього дня їй не відомо.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю. Психологічне насильство в сім'ї насильство, пов'язане з дією одного члена сім'ї на психіку іншого члена сім'ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров'ю.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, насильство в сім'ї це дії обовязково умисного характеру.

Очевидцями правопорушення, яке згідно протоколу ставиться у вину ОСОБА_1, були ОСОБА_5 та ОСОБА_8

При цьому на підставі їхніх показань не вбачається умисного характеру дій ОСОБА_1 щодо свого сина ОСОБА_2

У матеріалах справи відсутні докази того, що прийшовши 02 вересня 2014 року у школу № 3 до свого малолітнього сина ОСОБА_2, ОСОБА_1 умисно словесно ображала його чи погрожувала йому, переслідувала чи залякувала, навмисно спричиняючи його емоційну невпевненість чи нездатність захистити себе.

Зокрема, показання ОСОБА_5 носять здебільшого оцінювальний характер, дані нею через призму свого сприйняття. Так, у судовому засіданні вона неодноразово наголошувала, що їй особисто було неприємно знаходитись у ситуації, яка склалася в школі, вона хотіла швидше її покинути, оскільки ОСОБА_1 висловлювала претензії до неї, за що їй було незручно і їй здавалося, що ця ситуація ніколи не закінчиться. Пояснювала про те, що навіть сам факт присутності матері викликає у ОСОБА_2 емоційне збудження. Також ОСОБА_5 пояснила, що перебуває в дружніх стосунках із ОСОБА_6 і добре знає ситуацію, яка склалася в його сім'ї. У своїх письмових поясненнях зазначала про деталі їхнього життя, зокрема про факт викрадення ОСОБА_1 її сина ОСОБА_2 з дитсадка та погрози підпалу чи вбивства. Натомість, з її показань у судовому засіданні не вбачається, що 02 вересня 2014 року ОСОБА_1 свідомо умисно вчиняла дії, спрямовані на заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоровю свого сина ОСОБА_2 Навпаки, як уже зазначалося вище, з пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні слідує, що ОСОБА_1 старалася делікатно брати дитину за руку і спокійно говорити. Такі дії ОСОБА_1 не можуть свідчити про їх умисний характер та спрямованість на спричинення ОСОБА_2 емоційної невпевненості, нездатності захистити себе та заподіяння шкоди його психічному здоров'ю.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні також не повідомила суду ніяких обставин, які підтверджують факт вчинення 02 вересня 2014 року ОСОБА_1 насильства щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2

Не вбачається умислу ОСОБА_1 на вчинення такого насильства і з письмових пояснень самого малолітнього ОСОБА_2, відповідно до яких, з приводу обставин, які мали місце 02 вересня 2014 року, ним зазначено лише, що до нього в школу прийшла його мама ОСОБА_1 та хотіла його забрати, на що він відмовився.

Як установлено судом, між батьками ОСОБА_2 протягом декількох років існують неприязні відносини, внаслідок яких дитина часто піддається стресовим ситуаціям.

На обгрунтування вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення долучено і ряд інших матеріалів, однак аналіз їх змісту також не доводить умислу ОСОБА_1 у вчиненні насильства щодо ОСОБА_2, яке їй ставиться у вину згідно з протоколом ТЕ № 0177735 від 14 жовтня 2014 року.

Зокрема, як слідує з висновків від 18 вересня 2014 року та 10 жовтня 2014 року, Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області проводилась перевірка на підставі звернення ОСОБА_6 від 03 вересня 2014 року за фактом здійснення насильства над його малолітнім сином ОСОБА_2 колишньою дружиною ОСОБА_1 Висновок від 10 жовтня 2014 року містить посилання на матеріали, які досліджуються при розгляді даної справи, та ряд вказівок для подальшої перевірки. Зазначеним висновком не доводиться вина ОСОБА_1 у вчиненні насильства в сім'ї .

З заяви ОСОБА_6 від 03 вересня 2014 року, на підставі якої проводилась зазначена перевірка, слідує, що існує рішення суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2, разом із ним, батьком ОСОБА_6, всупереч якому ОСОБА_1 викрала сина ОСОБА_2 без його згоди, та погрожує, що далі забере його за місцем свого проживання, спалить батька тощо. А 02 вересня 2014 року ОСОБА_1 прийшла до нього в школу, після чого ОСОБА_2 почав заікатись та 03 вересня 2014 року відмовився йти в школу, боячись, що його викрадуть.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 15 вересня 2014 року вбачається, що вона заперечила факт психологічного насильства та тиску на сина.

Зі скарги ОСОБА_6 від 02 жовтня 2014 року слідує, що він просить вжити заходів прокурорського реагування щодо законності висновку за результатами розгляду його звернення від 03 лютого 2014 року та ініціювати питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З виписки медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2, виданої 29 вересня 2014 року на вимогу батька дитини, вбачається, що 02 вересня 2014 року звернувся батько з хлопчиком зі скаргами на тривогу, страх, відмову йти до школи, плаксивість, зниження настрою, порушення сну. З анамнезу відомо, що вищенаведені скарги зявилися після психотравматичної ситуації в школі, а саме мама дитини посварилася з вчителькою і намагається забрати його зі школи. Після сварки хлопчик плакав, просив батька змінити школу і сховав його, відмовився йти з мамою. При огляді виявлено, що хлопчик тривожний, напружений, фон настрою знижений. При розпитуванні про психотравматичну ситуацію починав плакати, просив лікаря видати довідку про зміну школи, щоб мама його не знайшла. При цьому суд бере до уваги, що лікарю відомо про цю ситуацію зі слів. Суд дає оцінку викладеним у ній обставинам в сукупності та взаємзвязку з іншими доказами у справі. Зокрема з письмових пояснень малолітнього ОСОБА_2 не вбачається що ОСОБА_1 сварилася в школі з учителькою. Будь-які інші докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні. При цьому судом не встановлено, що погіршення психічного здоровя дитини відбулося внаслідок умисних дій ОСОБА_1, спрямованих на вчинення насильства щодо свого сина ОСОБА_2

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 15 вересня 2014 року слідує, що за рішенням суду розірвано шлюб між ним та ОСОБА_1 Згодом визначено місце проживання ОСОБА_2 разом з ним. З ОСОБА_1 він відносин не підтримує. Також побачень з матірю уникає й ОСОБА_2, оскільки був свідком частих конфліктів та погроз, наприклад, 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 погрожувала, що спалить хату, після чого син довгий час боявся засинати вдома, в нього траплялися випадки заікання, у звязку з чим він неодноразово звертався з сином до психіатра. Зазначені пояснення не містять жодних відомостей щодо події, яка мала місце 02 вересня 2014 року.

З пояснень ОСОБА_9 (директора ЗОШ № 3) від 10 листопада 2014 року вбачається, що ні з батьком, ні з матірю ОСОБА_2 він не знайомий, однак зі слів ОСОБА_8 йому відомо, що траплялися випадки, коли мама ОСОБА_1 силою тримала ОСОБА_2, а він виривався та просив покликати директора. Також зі слів учителя фізкультури йому відомо, що був випадок, коли ОСОБА_2 боявся виходити в коридор, бо там була його мама. Зазначені пояснення також не містять жодних відомостей щодо події, яка мала місце 02 вересня 2014 року. Більше того, з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 судом установлено, що 02 вересня 2014 року ОСОБА_2 ніхто не ображав, за руки не тримав, нічого поганого дитині ніхто не робив.

З пояснень ОСОБА_10 (вчителя фізкультури ЗОШ № 3) слідує, що 03 листопада 2014 року ОСОБА_2 пояснив йому, що боїться виходити, оскільки неподалік знаходились дві жінки, як йому було відомо мама і бабуся ОСОБА_2, яких він, ОСОБА_10, попросив відійти. Тобто, пояснення ОСОБА_10 також будь-яких відомостей щодо події, яка мала місце 02 вересня 2014 року не містять.

Висновки Тернопільської районної державної адміністрації від 31 січня 2014 року та 29 травня 2014 року та рішення комісії захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації № 3 від 30 січня 2014 року та № 22 від 29 травня 2014 року стосуються розгляду судами цивільних справ про встановлення порядку участі у виховання дитини та про визначення місця проживання дитини. Судом установлено, що на підставі рішення суду малолітній ОСОБА_2 проживає разом із батьком ОСОБА_6

У судовому засіданні під час розгляду справи до її матеріалів долучено довідку-характеристику від 03 листопада 2014 року, підписану класним керівником, практичним психологом та директором школи, з якої слідує що здебільшого участь у шкільному житті ОСОБА_2 бере його батько. Мати дитини ОСОБА_1 зверталася до класного керівника 27 серпня 2014 року з приводу навчання дитини в школі, була присутня на святі першого дзвоника та 03 вересня і 17 жовтня 2014 року зверталася до практичного психолога, цікавилася інформацією щодо готовності сина до навчання. Дитина успішно навчається. Під час візитів мами стає збудженим і знервованим.

З долученої в судовому засіданні відповіді заступника голови обласної державної адміністрації від 22 вересня 2014 року слідує, що 26 липня 2013 року та 02 вересня 2013 року ОСОБА_6 звертався в амбулаторно-поліклінічне відділення психоневрологічної лікарні з метою огляду малолітнього ОСОБА_2 Мати дитини ОСОБА_3 згоди на психіатричне лікування дитини не надавала.

Будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні нею 02 вересня 2014 року у приміщенні школи № 3 насильства стосовно свого сина ОСОБА_2, зокрема здійсненні на нього, умисно, морального та психологічного тиску та його залякування, як це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ТЕ № 0177735 від 14 жовтня 2014 року, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 51, 247, 280, 283, 284, 290, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Головуючий суддяОСОБА_11