Справа № 308/2672/15-п
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

24.04.2015 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Животова Є.Г., з участю прокурора Дракіна О.І. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки смт. Батьово Берегівського району Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1, працюючої начальником групи по роботі з іноземцями та адміністративного провадження відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону, з вищою освітою, незаміжньої, за апеляційною скаргою тимчасово виконуючого обов'язки військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України Крижановського О.М. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2015.

Зазначеною постановою судді місцевого суду від 26.03.2015 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Зі складеного 10.03.2015 прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Дракіним О.І. щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП вбачається, що вона допустила порушення вимог фінансового контролю, що полягає у неподанні декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація) за таких обставин.

Так, ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування та відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до пп. «г» п.1 ч.1 ст.4, ч.1 ст.12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - Закон), в порушення вимог ст.12 Закону не подала за місцем роботи (служби) декларацію за 2013 рік до 31.12.2014 (у період з 21.10.2013 по 28.06.2014 перебувала у службовому закордонному відрядженні у Туреччині, в м. Стамбул, а тому згідно ст.12 Закону повинна була подати декларацію не до квітня, а до 31 грудня звітного року).

Мотивуючи висновок про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП (неподання або несвоєчасне подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом), судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 вчинила вказане адміністративне правопорушення з необережності, оскільки забула подати вказану декларацію, а згідно Закону таке порушення може бути лише умисним.

В апеляційній скарзі прокурор Крижановський О.М. просить апеляційний суд скасувати зазначену постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.03.2015, а ОСОБА_1 визнати винуватою за ч.1 ст.172-6 КУпАП із застосуванням у її відношенні адміністративного стягнення в межах санкції даної статті.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в діянні ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що стверджується як повним визнанням нею своєї вини, так і наведеним вище протоколом та доданими до нього матеріалами справи.

Заслухавши прокурора Дракіна О.І. на підтримання зазначеної апеляційної скарги, ОСОБА_1, яка проти неї заперечила, зазначивши, зокрема, що за вказаних обставин не подала декларацію за місцем роботи (служби) через відрядження, після прибуття з якого їй ніхто не повідомив на роботі про необхідність подання декларації до 31 грудня 2014 року, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скаргапрокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 245,280 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом;орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пп. «г» п.1 ч.1 ст.1, ст.12 Закону, ст.ст. 4, 14 ч.8 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 та Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Указ) працююча на вказаній вище посаді ОСОБА_1 є суб'єктом декларування.

Згідно затвердженої Указом форми контракту «Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» громадяни України під час проходження військової служби в Державній прикордонній службі України зобов'язані додержуватись Конституції та законів України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний неухиль-но додержуватися Конституції України та законів України; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно реч.1 абз.2 ч.1 ст.12 Закону суб'єкти декларування, які не мали можливості подати до 1 квітня за місцем роботи (служби) декларацію за минулий рік через перебування за межами України, подають таку декларацію за звітний рік до 31 грудня.

Закриваючи провадження у вказаній справі щодо ОСОБА_1, суд першої інстанції не пересвідчився у обґрунтованості її доводів щодо «несвоєчасності» подання нею декларації.

Так, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що навіть після складання вказаного протоколу ОСОБА_1 подала відповідну декларацію за місцем проходження служби (роботи).

Навіть на час розгляду справи про адміністративне правопорушення в апеляційному суді ОСОБА_1 хоча повідомила, однак не надала суду жодного доказу щодо подання нею декларації за 2013 рік за місцем роботи після складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, а тому висновок суду першої інстанції про вчинення зазначеного правопорушення з необережності, а отже і про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.176-2 КУпАП був передчасний, який ґрунтується насамперед на усних поясненнях ОСОБА_1, а не на матеріалах справи.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП слідує, що законодавцем визначено одночасно два різні поняття порушення вимог фінансового контролю: 1) не-подання декларації, 2) несвоєчасне подання декларації. Отже, такі діяння характеризуються і можуть вчинятися, як з умислом, так і з необережністю.

Доводи ОСОБА_1 про те, що нею не подано декларацію у зв'язку з тим, що їй ніхто про таку необхідність не нагадав, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, не можуть бути прийнятними з огляду на наведене вище та положення ст.12 Закону і ст.68 Конституції України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що оскаржена прокурором постанова судді підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нової постанови.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1, будучи суб'єктом декларування відповідно до пп. «г» п.1 ч.1 ст.4, ч.1 ст.12 Закону, після її повернення зі службового закордонного відрядження (з Туреччини) з 28.06.2014 не подала за місцем роботи (служби) декларацію за 2013 рік до 31.12.2014.

Винуватість ОСОБА_1 стверджується її наведеними вище усними, а також наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями, протоколом про адміністративне правопорушення від 10.03.2015, поясненнями свідка ОСОБА_4, копією з журналу обліку декларацій, витягами з наказів по особовому складу від 03,14 та 24.07.2014, 05.02.2015, інформаційним листом ДПС України від 05.02.2015 (а.с. 1-5, 9-14, 17,19,20,24).

Заслухавши ОСОБА_1 та прокурора, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що своїм діянням перша вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - неподання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

При вирішенні питання про розмір передбаченого санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу, що підлягає накладенню на ОСОБА_1, апеляційний суд враховує її особу: молодий вік, вперше притягується до адміністративної відповідальності, має виключно позитивну характеристику за місцем роботи (служби (а.с. 14), тому такий слід визначити як мінімальний.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Крижановського О.М. задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2015щодо ОСОБА_1 скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винуватою та накласти на неї адміністративне стягнення за ч.1 ст.172-6 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: