АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/187/15-п
Справа № 33/791/140/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року місто Херсон

Суддя апеляційного суду Херсонської області Заіченко В.Л. за участю, скаржника ОСОБА_1, адвоката Гараненка В.О., прокурора Овчарової О.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду міста Херсона від 26 березня 2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.172-7 Кодексу України про адміністративне правопорушення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Херсона, працюючого в Херсонському державному університеті в.о. ректора, посадова особа юридичної особи публічного права, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 березня 2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Херсона, працюючого в Херсонському державному університеті в.о. ректора, посадова особа юридичної особи публічного права, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) і провадженням закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 38 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строки на оскаржування постанови, мотивуючи, це тим, що апеляційна скарга, яка була подана в строки апеляційного оскарження фактично апеляційним судом не розглядалася по суті, а була повернута без розгляду, чим було порушено його право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Також вважає, що дана постанова підлягає скасуванню як незаконна, а провадження по справу закриттю у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що судом першої неналежно встановлено всі необхідні докази які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 172-7 КУпАП. Так він вважає, що в його діях по видачі наказу від 7.05.2014 року №171-к відсутній будь який конфлікт інтересів Вважає, що в суді першої інстанції було однозначно встановлено, що він попередив про видачу наказу Вчену Раду університету та конференцію трудового колективу, а також, що міністр науки та освіти мав інформацію про його дії, оскільки він звітував щодо виконання наказу про припинення обов'язків ректора, т.я. направив 08.05.2014 року копію наказу №171-к на адресу міністра науки та освіти. Таким чином вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-7 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1 та адвоката, які підтримали доводи апеляції, думку прокурора, який вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, доводи апеляції, вважаю, що апеляція в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає задоволенню, а в решті апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга, яка була подана в строки апеляційного оскарження фактично апеляційним судом не розглядалася по суті, а була повернута без розгляду, чим було порушено право ОСОБА_1, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Тому його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження даної постанови підлягає задоволенню.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 будучи ректором Херсонського державного університету, посадовою особою юридичної особи публічного права, в порушення вимог ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, та невідкладно у письмовій формі не доповів про наявність конфлікту інтересів Міністру освіти і науки України, вчинив адміністративне правопорушення, за наступних обставин.

Наказом Міністра освіти і науки, молоді та спорту України від 04.05.2012 №166-к ОСОБА_1 призначений ректором Херсонського державного університету з 08.05.2012 по 08.05.2014 як обраний за конкурсом, згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах викладених в контракті.

04.05.2012 між Міністром освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_1 укладений контракт №1-105.

Міністром освіти і науки України від 06.05.2014 року виданий наказ №176-к «Про звільнення з посади ректора», яким ОСОБА_1 звільнено з посади ректора Херсонського державного університету 08.05.2014 у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Цим же наказом ОСОБА_1 призначено виконуючим обов'язки ректора Херсонського державного університету з 12.05.2014 до заміщення вакантної посади ректора в установленому законодавством порядку.

Ректором університету ОСОБА_1 07.05.2014 видано наказ №171-к «Про оголошення наказу Міністра освіти і науки України», п.2 якого бухгалтерією закладу зобов'язано виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку в кількості 78 календарних днів.

Бухгалтерією університету, на виконання виданого ректором наказу від 07.05.2014 №171-к, нарахована грошова компенсація за невикористану відпустку в розмірі 31664,88грн.

Згідно довідки, складеної заступником начальника територіальної Державної інспекції з питань праці у Херсонській області Сильчуком В.І. за результатами перевірки дотримання вимог законодавства про працю у Херсонському державному університеті, контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між керівником університету ОСОБА_1 та Міністром освіти і науки, молоді та спорту України. Відповідно до п.1 загальних положень контракту, Міністерство зобов'язується створювати належні умови для роботи керівника та здійснювати оплату праці. Зазначене цілком кореспондується з нормами ст.21 КЗпПУ. Тобто, Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України виступає у якості роботодавця, а керівник університету ОСОБА_1 у якості працівника. У наказі Міністерства освіти і науки України від 06.05.2014 №176-к про звільнення ОСОБА_1 не зазначено, що при звільненні з посади, ректору Херсонського державного університету необхідно виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Згідно ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», конфлікт інтересів - це суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_1 є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані: 1) уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів; 2) невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Згідно п.п.20 п.10 контракту №10105, укладеного 04.05.2012 року між Міністром освіти і науки, молоді та спорту України та ОСОБА_1, керівник зобов'язаний вживати заходів до запобігання проявам корупції та хабарництва у навчальному закладі.

Відповідно до п.1 загальних положень контракту, Міністерство зобов'язується створювати належні умови для роботи керівника та здійснювати оплату праці.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суддя першої інстанції правильно встановив що згідно наказу Міністра освіти і науки України від 06.05.2014 року №176-к, ОСОБА_1 звільнено з посади ректора Херсонського державного університету 08.05.2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Даним наказом не передбачена будь-яка грошова компенсація за невикористану відпустку, але ж, відповідно до наказу ректора Херсонського державного університету ОСОБА_1 від 07.05.2014р. №171-к, оголошено наказ Міністра освіти і науки України про звільнення з посади ОСОБА_1 та зобов'язано бухгалтерію виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 78 календарних днів, що свідчить про наявність конфлікту інтересів, та про що ОСОБА_1 повинен був письмово повідомити Міністра освіти і науки України, але ж не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.172-7 КУпАП.

Таким чином, на підставі викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАп, повністю знайшла своє підтвердження зібраними у матеріалах справи і дослідженими у судовому засіданні доказами в суді першої інстанції

Доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів його винності у вчиненні корупційного діяння передбаченого ст.172-7 КУпАП є неспроможними, і спростовуються фактичними даними, у тому числі й доказами що містяться в матеріалах адміністративної справи.

Також суддя першої інстанції, враховуючи, що на момент розгляду справи спливли строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП, правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_1, як винна особа, не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, та провадження в справі закрив.

Керуючись ст.ст.172-7, 247, 494 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду міста Херсона від 26 березня 2015 року відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Херсонської області В.Л.Заіченко