П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2015 Справа №607/8904/15-п

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

Як убачається з протоколу ТЕ № 019390 від 04 березня 2015 року, громадянин ОСОБА_1 01 березня 2015 року близько 11 години, за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 вчинив насильство в сімї відносно своїх дітей, чинив на них моральний та психологічний тиск.

У судовому засіданні ОСОБА_1, пояснивши, що повністю розуміє зміст розяснених йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винним себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав, запевнив, що даного правопорушення не вчиняв. Пояснив, що в нього виник конфлікт з його співмешканкою в дворі біля будинку, однак діти при цьому не були присутні та перебували в середині будинку.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винен ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

З висновку дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 04 березня 2015 року, слідує, що 01 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на побутовому ґрунті виник конфлікт, під час якого він виражався ненормативною лексикою, погрожував фізичною розправою. Своїми діями та поведінкою ОСОБА_3 вчинив насильство в сімї відносно своїх малолітніх дітей, які були присутні під час конфлікту, чинив на них моральний та психологічний тиск, а тому про даний конфлікт ОСОБА_2 вирішила в телефонному режимі повідомити працівників міліції.

Як убачається рапорту працівника міліції, 01 березня 2015 року об 11 годині 15 хвилин надійшло повідомлення від ОСОБА_2, про те, що за спільним місцем проживання вчинив скандал її спів житель ОСОБА_1

Як слідує із заяви ОСОБА_2 від 01 березня 2015 року, вона просить вжити заходів до її співмешканця ОСОБА_1, який 01 березня 2015 року вчинив конфлікт, чим ображав її, виловлювався ненормативною лексикою, морально принижував, погрожував, при цьому з зазначеної заяви не убачається, що конфлікт відбувався в присутності дітей та ОСОБА_1 чинив на них моральний і психологічний тиск.

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 01 березня 2015 року слідує, що 01 березня 2015 року вона перебувала за своїм місцем проживання та у неї з її співмешканцем ОСОБА_1 виник конфлікт на побутовому ґрунті, у ході якого він виражався ненормативною лексикою, погрожував фізичною розправою, після чого вона зателефонувала працівникам міліції та повідомила про дану ситуацію. Як слідує зі змісту пояснень, очевидців даного конфлікту не було.

Як слідує з пояснень ОСОБА_1 від 02 березня 2015 року, 01 березня 2015 року він перебував за місцем свого проживання та під час розмови з співмешканкою в них виник конфлікт, у ході якого вони спілкувалися на високих тонах та він виражався ненормативною лексикою, під час конфлікту були присутні діти за місцем їх проживання. Зі змісту пояснень також вбачається, що ОСОБА_1 насильства у сімї не вчиняв, моральний та психологічний тиск на малолітніх дітей не чинив.

При цьому суд звертає увагу на суперечливий зміст обставин, які викладені в копіях поясненнях ОСОБА_2 від 01 березня 2015 року та у висновку дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 04 березня 2015 року. Зокрема, як убачається із зазначеного висновку, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, під час якого були присутні діти, та ОСОБА_1 вчинив відносно них насильство. А зі змісту пояснень ОСОБА_2 слідує, що очевидців конфлікту не було та ОСОБА_1 виловлювався ненормативною лексикою в адресу ОСОБА_2 та погрожував її фізичною розправою. Тобто пояснення ОСОБА_2 від 01 березня 2015 року не узгоджуються з висновком дільничного інспектора міліції про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 04 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім'ї» насильство в сім'ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім'ї по відношенню до іншого члена сім'ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім'ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров'ю.

За таких обставин стверджувати, що ОСОБА_1, виловлюючись ненормативною лексикою в сторону ОСОБА_2, вчинив насильство у сімї відносно малолітніх дітей, неможливо.

У матеріалах справи відсутні докази, які в їх сукупності та взаємозвязку доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні ним насильства в сімї.

Відповідно до ст. 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним насильства в сім'ї стосовно його дітей, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода їх фізичному або психічному здоров'ю, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення насильства в сім'ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім'ї

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 280, 283, 284, 290, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Апеляційна скарга може бути подана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя