АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/453/2015 Постанова винесена суддею Тарасюк К.Є.
Категорія: ст. 172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2015 року суддя Апеляційного суду м. Києва Бартащук Л.В., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Українця М.П., в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року, -

встановив:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 (тисячу сімсот) грн. на користь держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, суб'єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення згідно підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», працюючи на посаді начальника державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» Міністерства молоді та спорту України, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 30-Б, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», неповідомив безпосереднє керівництво Мінмолодьспорту України про наявність конфлікту інтересів, а саме про безпосереднє підпорядкування близької йому особи - рідного брата ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, адвокат Українець М.П. просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, посилаючись на відсутність в діях гр. ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Перевіривши справу за апеляційною скаргою, вислухавши пояснення гр. ОСОБА_2 та його захисника Українця М.П., які підтримали вимоги за апеляційною скаргою, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з'ясовані всебічно, повно й об'єктивно в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ст.172-7 КУпАП настає у разі неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачено, що корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 наказом Міністра сім`ї, молоді та спорту України № 404-К від 3 серпня 2010 року призначений на посаду начальника Управління з матеріально-технічного забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» (а.с. 27).

Згідно наказу № 300-к/тр від 12 грудня 2013 року термін перебування ОСОБА_2 на посаді начальника державної установи«Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» Міністерства молоді та спорту України» продовжено з 12 грудня 2013 року ( а.с. 28).

Перебуваючи на вищевказаній посаді, ОСОБА_2 наказом № 145-К від 15 листопада 2010 року призначив на посаду заступника начальника організаційно-договірного відділу ОСОБА_3 (а.с. 7), та в подальшому, наказом № 3-К від 20 січня 2011 року ОСОБА_3 переведено на посаду начальника організаційно-договірного відділу з 20 січня 2011 року.

З листа по обліку кадрів та автобіографії ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_3 приходиться йому рідним братом ( т. 1 а.с. 111,115), про що не заперечував і ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Відповідно до підпункту «а» п. 1 ч. 1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_2, є суб'єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень та на нього поширюються обмеження, передбачені Законом.

Зокрема, на ОСОБА_2, як начальника державної установи «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» Міністерства молоді та спорту України» поширюються зобов'язання, передбачені ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а саме: «уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів; невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів».

Про те, що ОСОБА_3 працював в державній установі з 15.11.2010 року по 27.10.2014 року та перебував у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 і залежності від його дій, як керівника установи свідчать: накази № 145-К та № 3-К (т. 1 а.с. 7-8); накази про надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги, а також преміювання працівників ( т. 1 а.с. 54-55, 63-68).

Згідно листа Міністерства молоді та спорту від 10.09.2014 № 6322/3 ОСОБА_2 не повідомляв своє керівництво про виникнення конфлікту інтересів, чим допустив конфлікт інтересів.

Доводи адвоката Українця М.П. про те, що вимоги ст. 9 ч. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» мають обмеження і не поширюються на осіб, які працюють в галузі спорту є безпідставними, оскільки ці обмеження не розповсюджуються на державні організації. З положення Управління та інших документів вбачається, що Управління є державною установою (т. 1 а.с. 29-38).

Не заслуговують на увагу і доводи апеляції про відсутність корисливого мотиву, умисної форми вини в діях ОСОБА_2, оскільки суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу, а об`єктивна у неповідомленні безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним доказам у справі і дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.172-7 КУпАП, тобто неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя Апеляційного суду м. Києва, -

постановив:

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. на користь держави, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката УкраїнцяМиколи Петровича в інтересах ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Л.В. Бартащук