АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого на посаді начальника дільниці з благоустрою Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради "Міськводоканал", який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, -

в с т а н о в и в :

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника дільниці з благоустрою КВП Дніпродзержинської МР "Міськводоканал" і будучи відповідальним за проведення робіт з благоустрою, після закінчення земельних робіт на проїжджій частині по пр. Аношкіна в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, не привів дорогу у стан, що гарантує безпечний проїзд транспортним засобам, що 01 лютого 2015 року, приблизно о 20 годині 15 хвилин, біля будинку № 109, призвело до пошкодження автомобіля марки "ВАЗ 2121", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок потрапляння колеса автомобіля у вибоїну на проїжджій частині.

Провадження № 33/774/225/15 Головуючий у першій інстанції: Литвинчук В.П.

Категорія: ч. 4 ст. 140 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 було пошкоджено саме у зв'язку з порушенням останнім вимог Правил дорожнього руху України, тоді як відрізок проїзної частини дороги, на якому сталася подія, був облаштований всіма необхідними дорожніми знаками. Також, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що до його посадових обов'язків не входить виконання робіт з відновлення асфальтобетонного покриття після проведення робіт з благоустрою.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердив викладені в її обґрунтування доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, апелянт заявив суду апеляційної інстанції клопотання про закриття провадження у справі відносно нього у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, чим уточнив вимоги своєї апеляційної скарги, в частині підстави закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, оскільки вважає постанову районного суду законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

Висновок районного суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, які судом першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 252 КУпАП, були перевірені на їх допустимість, належність та достатність, в контексті ст. 251 КУпАП.

Також, при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. ст. 245, 279, 280 КУпАП і всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до наявних матеріалів справи, в вину ОСОБА_1 ставиться порушення вимог ч. 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", в частині бездіяльності щодо відновлення безпечних умов для руху при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху.

Факт наявності в діянні ОСОБА_1 бездіяльності у вищезазначеній частині в повному обсязі підтверджується матеріалами справи.

При цьому, обов'язок ОСОБА_1 по забезпеченню своєчасних та якісних ремонтно - відновлювальних робіт на дорогах передбачений п. 2.6. його посадової інструкції (а.с. 59 - 62).

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і зводяться виключно до незгоди із прийнятим судом рішенням.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що адміністративне стягнення на правопорушника ОСОБА_1 місцевим судом накладено в межах передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП строків, а заявлене ним в судовому засіданні апеляційного суду клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із порушенням районним судом даного процесуального строку, ґрунтується на хибному тлумаченні апелянтом норм чинного Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, відносно ОСОБА_1, районний суд постановив законне і обґрунтоване рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач