АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/253/15 Головуючий у першій інстанції: Ваврушак Н.М.
Категорія: ч.1 ст.172-5 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Піскун О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Піскун О.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю прокурора Загной О.Г.,ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює в ОКЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР завідувачем денного стаціонару №2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн., з конфіскацією дарунка (пожертви),-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн., з конфіскацією дарунка (пожертви).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, згідно наказу головного лікаря ОКЗ «Криворізького психоневрологічного диспансеру» ДОР № 62 ос від 13.03.2014 року, перебуваючи на посаді завідуючого денного стаціонару № 2 ОКЗ «Криворізького психоневрологічного диспансеру» ДОР, являючись посадовою особою юридичної особи публічного права, тобто суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, згідно пунктів «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у зв'язку з прийняттям для себе дарунка від фізичної особи за рішення та дії в інтересах дарувальника, що приймаються, вчиняються як безпосередньо ним, так і за його сприяння іншими посадовими особами, порушив встановлену законом заборону щодо одержання для себе дарунка (пожертви) у вигляді грошових коштів в сумі 800 грн. за сприяння в отримані акту медичного обстеження, тобто вчинив діяння, яке містить ознаки адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ч. 1 ст. 172-5 КУпАП, при наступних обставинах.

25.02.2015 року, близько 12.30 год. ОСОБА_4 у своєму службовому кабінеті, під час проведення лікарсько-консультативної комісії (далі ЛКК) в ОКЗ «Криворізького психоневрологічного диспансеру» ДОР, за юридичною адресою закладу м. Кривий Ріг, вул. Дишинського, 27, в порушення вимог Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2002 року, п. 2.9 «Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини», затвердженої спільним наказом МОЗ, МВС України, ГПУ та МЮУ від 10.10.1997 р. № 306/680/21/66/5, п. п. 4.8, 5.3, 5.6,5.7 «Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при надані амбулаторної психічної допомоги» затвердженої наказом МОЗ № 20 від 22.01.2007 року, одноособово, використовуючи свої службові повноваження та пов'язані з цим можливості, отримав від ОСОБА_5 у формі дарунка одноразову грошову винагороду в сумі 800 гривень за сприяння отримання акту медичного обстеження.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції,ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постановуЖовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року та закрити справу.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.Стверджує, що суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо доведеності його вини. Доказів того, що він отримав від ОСОБА_5 гроші, в матеріалах справи відсутні. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом по справі, журнал запису висновків ЛКК диспансерного відділення №1 з приводу визначення діагнозу та огляду хворих від 13 листопада 2014 року, де не встигли розписатися інші члени комісії не може бути доказом, оскільки він має виробничий рекомендований характер, так як і довідка, яку він видав.

ОСОБА_4 підтвердив, що дійсно видав довідку ОСОБА_5, але ніяких коштів від нього він не вимагав та не отримував.Вважає, що пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нічого не підтверджують, оскільки не містять доказів того, що він отримав від ОСОБА_5 незакону винагороду. На думку апелянта суд дав не вірний аналіз показам свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Суд не повинен був приймати до уваги як доказ - протокол обшуку оскільки він є недопустимим доказом, оскільки була порушена процедура подання клопотання про проведення обшуку до слідчого судді.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_3підтримали в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердили викладені в ній доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити, а постанову Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року скасувати та закрити провадження по справі.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор Загной О.Г.просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення. При цьому прокурор наголошував, що посилання захисника ОСОБА_3 про те, що було незаконно проведено огляд кабінету ОСОБА_4 є безпідставними тому, що вони не оскаржували дії працівників міліції в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є неспроможними.

Висновок місцевого суду про доведеність його вини у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-5КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, та які були досліджені судом першої інстанції.

Сам ОСОБА_4 заперечував в судовому засіданні факт вимагання грошей у ОСОБА_5, стверджував, що не отримував від нього 800 гривень і звідки вони взялися в нього в столі, йому не відомо. Вважав, що доказів його вини не має.

Однак, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_5, який підтвердив факт вимагання в нього грошей ОСОБА_4. в сумі 800 гривень за отримання довідки про зняття з обліку наркологічних хворих. Про вказаний факт він повідомив працівників міліції. В подальшому з метою документування правопорушення, йому були видані грошові кошти, які в присутності понятих були помічені. 25 лютого 2015 року він передав вказані грошові кошти ОСОБА_4, поклавши за його вказівкою йому в стіл. Через деякий час завідуючий відділенням видав йому відповідну довідку, після чого він про це повідомив працівників міліції.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що була присутня в Жовтневому РВ при помітці грошей, які видавалися заявнику, а потім була свідком їх вилучення вже в кабінеті лікаря ПНД. ОСОБА_7 в свою чергу також підтвердив, що був присутній в якості понятого при проведенні обшуку в кабінеті лікаря і в його присутності були вилучені грошові кошти з ящику столу, які світилися.

Вказані покази свідків підтверджуються протоколами помітки грошових коштів та обшуку від 25.02.2015 року (а.с.18-24, 26-32).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, після проведення всіх необхідних слідчих дій по факту вимагання та отримання ОСОБА_4. грошових коштів, слідчий прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження, лише з мотивів того, що ОСОБА_4 не є суб'єктом кримінального правопорушення передбаченого ст.368 КК України. В той же час прийшов до висновку про наявність підстав притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-5 КУпАП.

Крім вищезазначених доказів, суд обґрунтовано послався як на доказ провини правопорушника:на постанову про закриття кримінального провадження від 27 лютого 2015 року, яка ОСОБА_4 не була оскаржена та протокол про адміністративне правопорушення від 27лютого 2015 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП.

Вивченням матеріалів також було встановлено, що повноваженняОСОБА_2 підтвердженівитягом з наказу № 61-ос від 13.03.2014 року про призначення його на посаду лікаря нарколога з проведенням медичного огляду призначити завідуючим відділенням денного стаціонару; посадовою інструкцією завідуючого денного стаціонару; витягом з наказу № 2 від 02.01.2015 року про призначення відповідальних осіб за окремі розподіли роботи на 2015 рік, а саме визначено голову та членів комісії ЛКК.

Судом був вивчений також порядок зняття з обліку наркологічних хворих (а.с.79-80). Допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стверджували, що 25.02.2015 року не приймали участі у засіданні лікарсько-консультативної комісії.

З витягу журналу запису висновків ЛКК диспансерного відділення №1 13.11.2014 року, вбачається, що члени ЛКК не розписувалися у журналі з приводу визначення діагнозу та огляду хворого. Не дивлячись на порушення вищезазначеного порядку, ОСОБА_4 була підписана і видана довідка ОСОБА_5 про обстеження у денному стаціонарі, ЛКК від 25.02.2015 року. Як стверджував ОСОБА_5 завідуючий відділенням видав йому довідку після того як він передав йому грошові кошти.

Таким чином, даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення районним судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 корупційного адміністративного правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апеляційної скарги стосовно того, що протокол про адміністративне правопорушення від 27 лютого 2015 року складений стосовно ОСОБА_4 не є доказом у адміністративній справі, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП підтверджується зібраними матеріалами в справі.

Крім того, апеляційним переглядом встановлено безпідставність доводів апеляційної скарги щодо того, що журнал запису висновків ЛКК диспансерного відділення №1 від 13 листопада 2014 року не може бути доказом, оскількисвідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які працюють в даному закладі, пояснили, що ОСОБА_4 порушив порядок проведення комісії та виніс самостійно рішення, яке потім також самостійно зареєстрував до вказаного журналу ЛКК, але не мав на це ніякого права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що він не вимагав від ОСОБА_5 коштів та не отримував, були спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5 в суді та іншими доказами по справі. Більше того, вивченням матеріалів було встановлено, що самОСОБА_2 в поясненнях слідчому зазначав, що після надання ним ОСОБА_5 відповідного акту, останній поклав грошові кошти до його столу, при цьому він не відмовився від даної винагороди /а.с. 43-46/.

В подальшому він змінив свої покази в цій частині, але суд обґрунтовано віднісся до них критично та розцінив це як спосіб захисту.

Доводи щодо необхідності визнання протоколу обшуку недопустимим доказом, оскільки була порушена процедура подання клопотання про проведення обшуку до слідчого суддітакож є надуманими. Відповідно до ст. 233 ч.3 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов'язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов'язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, що і було зроблено слідчим СВ Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Вербой М.А. та відповідною ухвалою було надано дозвіл на проведення таких дій.

Що стосується тверджень ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 його оговорив, то суд також вважає їх голослівними. Як вбачається з матеріалів ОСОБА_5 раніше правопорушника не знав і не мав з ним будь-який відносин, що не заперечував і сам ОСОБА_4 в судовому засіданні. Виходячи з цього ОСОБА_5 не мав підстав для його оговору.

Покази ОСОБА_5. дані і слідчому, і в суді є послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі, які були досліджені в суді. А розбіжності в показах зі свідками є незначними. Крім того, як пояснював свідок в суді, деякі незначні подробиці подій він не пам'ятає через сплив часу. Отже доводи правопорушника в цій частині є також необ'єктивними. Підстав для поставлення показів вказаного свідка під сумнів у суду не було.

При розгляді справи місцевим судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду і вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, якою ОСОБА_2визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-5 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн., з конфіскацією дарунка (пожертви) - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддяапеляційного суду

Дніпропетровськоїобласті О.П. Піскун