Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

5 червня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_3 - особи, щодо якої винесено постанову, потерпілої ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2,

на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2015 року на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як встановив суд, 19 лютого 2015 року о 18 годині 10 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем Geely д/н НОМЕР_2 на вул. Горького, 176 в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" Додатку 1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), всупереч вимогам п.10.1 ПДР перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Оpel д/н НОМЕР_3, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає про те, що вимог ПДР не порушував, оскільки перед здійсненням повороту бачив автомобіль "Оpel" і впевнився в тому, що, повертаючи, не створить небезпеки учасникам руху, що підтверджується схемою ДТП, згідно з якою місце зіткнення знаходиться на відстані 15 м від повороту, а також поясненнями свідка ОСОБА_5 На його думку, водій ОСОБА_4 порушила вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР, оскільки не обрала безпечну швидкість руху, не дотримала безпечної дистанції та безпечного інтервалу і мала можливість запобігти зіткненню.

Стверджує, що постанова базується виключно на поясненнях ОСОБА_4 і в ній не наведено докази, якими обґрунтовуються висновки суду, а так само мотиви відхилення _______________________________________________________________________________

Справа № 33/796/467/2015 Постанова винесена суддею Дмитрук Н.Ю.

Категорія: ст.124 КУпАП

доказів, на які посилався він. При цьому ні працівниками ДАІ, ні суддею не встановлено відповідність дій водіїв у даній дорожній ситуації вимогам ПДР, наявність у водія ОСОБА_4 технічної можливості запобігти зіткненню, наявність причинно-наслідкового зв'язку між зіткненням та діями ОСОБА_4 внаслідок її руху на заборонний сигнал світлофора. І з метою з'ясування вказаних обставин необхідно було призначити автотехнічну або транспортно-трасологічну експертизу. Звертає увагу і на те, що інспектор ВДАІ склав протокол про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.122 КУпАП поза межами своєї компетенції.

Також ОСОБА_3 вказує про допущені судом процесуальні порушення, оскільки про місце і час розгляду справи він сповіщений не був, справу розглянуто під час його відсутності, чим позбавлено можливості реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП, тобто давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання про допит свідків, тощо.

З наведених підстав просить постанову судді місцевого суду скасувати і прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_3 подав заяву про поновлення строку оскарження постанови, пропуск якого обґрунтовує тим, що не був присутній під час розгляду справи і копію оскарженого рішення отримав лише 18.03.2015 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 на підтримку клопотання про поновлення строку оскарження постанови та апеляційної скарги; пояснення ОСОБА_4, яка не заперечувала проти поновлення строку і просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважаючи постанову судді законною та обґрунтованою; дослідивши докази в справі та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_3 26.03.2015 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Справу розглянуто за відсутності ОСОБА_3 та даних про його своєчасне сповіщення, копія постанови направлена правопорушнику 10.03.2015 року, однак відомості про дату її отримання справа не містить. Отже, ставити під сумнів твердження у клопотанні про отримання копії судового рішення 18.03.2015 року немає підстав, а тому строк оскарження постанови пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Разом з тим, вивченням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об'єктивно з'ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Висновок про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення є обґрунтованим і підтверджується наявними в справі доказами, які також були предметом дослідження в апеляційному суді.

Такими доказами є дані, зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою на те особою, схемі ДТП, поясненнях потерпілої ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, фототаблиці.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції пояснила, що 19.02.2015 року, керуючи автомобілем "Оpel", рухалася по головній дорозі по вул. Горького у крайній лівій смузі. З лівого боку з розвороту із великою швидкістю виїхав автомобіль "Geely", не пропустивши її, внаслідок чого відбулося зіткнення. Після цього вказаний автомобіль проїхав певну відстань і зупинився біля бордюру. Напрямку руху вона не змінювала.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_5 - пасажира автомобіля "Geely" - після того, як ОСОБА_3 виїхав на вул. Горького у крайню ліву смугу і проїхав 10-15 м, він боковим зором побачив світле авто, з яким відбулося зіткнення.

Іншими перерахованими доказами, які містять дані про напрямок руху транспортних засобів та місце зіткнення, наявність та локалізацію механічних пошкоджень (пошкодження обох правил крил та обох правих дверей автомобіля "Geely", переднього бампера зліва, лівого переднього крила автомобіля "Оpel"), також підтверджується, що автомобіль "Geely" під керуванням ОСОБА_3 виїхав з другорядної дороги і змінював напрямок руху в смугу, що знаходилася праворуч, по якій рухався автомобіль "Оpel", здійснивши з ним зіткнення на відстані 3 м від крайнього лівого краю проїзної частини.

Оскільки вказані докази об'єктивно узгоджується між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду.

Не спростовують таких висновків суду і пояснення ОСОБА_3, надані апеляційному суду, а саме.

19.02.2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Geely", виїхав на вул. Горького у смугу, призначену для розгону. Перед виїздом був дорожній знак "Дати дорогу", він бачив автомобіль "Оpel" і переконався у тому, що нікому не створить небезпеки. Рухаючись у смузі для розгону, відчув удар від зіткнення з автомобілем "Оpel", водій якого, намагаючись об'їхати затор, що утворився попереду неї, намагалася перестроїтися в його смугу.

Крім того, надаючи пояснення після ДТП працівникам ДАІ, ОСОБА_3 зазначав, що водій автомобіля "Оpel" повертала ліворуч, коли його автомобіль був трохи попереду, пошкодивши задню його частину.

Пояснення ОСОБА_3, а так само доводи апеляційної скарги про його невинуватість, не можна приймати до уваги, оскільки вони спростовуються викладеними раніше доказами і суперечать даним, що містяться у додатку до схеми ДТП стосовно пошкоджень, а також у схемі, на якій не позначено поділ на смуги, однак місце зіткнення дистанційно розташоване не в смузі для розгону. До того ж, свідчення правопорушника про те, що він виконав вимогу дорожнього знаку "Дати дорогу" і переконався у тому, що не створить небезпеки, спростовуються вже самим фактом пригоди.

Недоречними є і доводи про те, що працівники ДАІ та суд не встановили наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями ОСОБА_4, яка рухалася на заборонний сигнал світлофор, і зіткненням. Про рух потерпілої на заборонний сигнал світлофора ОСОБА_3 ніколи не повідомляв, і такі дані в справі відсутні.

Посилання апелянта на те, що його не було своєчасно сповіщено про місце і час розгляду справи в місцевому суді, у зв'язку з чим ним не реалізовано права, не можуть бути підставою для скасування постанови суду. І при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_3 отримав можливість реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористався ними.

Твердження в апеляційній скарзі про складання протоколу неуповноваженою особою є надуманими, оскільки відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, що мало місце в даному конкретному випадку, а не за ч.1 ст.122 КУпАП, як про це вказує ОСОБА_3

Крім того, на розгляд місцевого суду справа надійшла з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним щодо ОСОБА_3, і суд, встановивши обставини, передбачені ст.280 КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не складався, а тому відсутні правові підстави вирішувати питання про її винуватість чи невинуватість у вчиненні правопорушення і прохання в апеляційній скарзі про визнання ОСОБА_4 винною не ґрунтується на вимогах закону, в тому числі не відповідає положенням статті 294 КУпАП, якою передбачено, яке рішення має право прийняти суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Отже, обставини справи суддею місцевого суду з'ясовані всебічно, повно і об'єктивно, і винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, доведена повністю.

Стягнення на ОСОБА_3 накладене в межах строків, встановлених ст.38 КУпАП, і відповідає вимогам ст.33 КУпАП.

Таким чином постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_3 строк оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 5 березня 2015 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 /чотириста двадцять п'ять/ гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн