Апеляційний суд Житомирської області
Категорія ч. 1 ст. 483 МК України Доповідач Ляшук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Ляшук В.В. з участю секретаря Дорошенко Н.В., правопорушника ОСОБА_1, адвоката Вернидуба Д.В., представника митниці Омельчука М.М. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, проживає в АДРЕСА_2 непрацюючого,

в с т а н о в и в :

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 42 738 грн. 50 коп. з конфіскацією товару (предмету правопорушення) - легкового автомобіля марки "РЕUGЕОТ", моделі 307, номер кузова - НОМЕР_1, 2006 року виробництва.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Відповідно до постанови, 25 листопада 2011 року на адресу Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації (м. Житомир вул. Черняховського, 105) з ФРН в якості гуманітарної допомоги для виділення інваліду І групи захворювання ОСОБА_4 (АДРЕСА_1), яка перебуває на обліку по забезпеченню на пільгових умовах автомобілем, було ввезено на митну територію України через зону діяльності Ягодинської митниці, легковий автомобіль марки "РЕUGЕОТ", моделі 307, номер кузова НОМЕР_1, 2006 року виробництва, такий, що був у використанні.

Ввіз на митну територію України вищевказаний автомобіль за довіреністю (від 04.11.2011 hjre ВРН № 801436) громадянки ОСОБА_4 - громадянин України ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).

Як підставу для переміщення через митний кордон України вищевказаного автомобіля громадянин ОСОБА_1 надав митному органу серед інших документів:

дарчий лист на автомобіль від 03.11.2011 року № 1814 від громадянина ОСОБА_5 (АДРЕСА_3) в рамках гуманітарної допомоги для інваліда І групи ОСОБА_4, засвідчений нотаріусом та президентом земельного суду 03.11.2011 року;

посвідчення про введення до експлуатації транспортного засобу НОМЕР_2;

рахунок від 10.10.2011 року, виданий фірмою-продавцем "P&R Autowelt GmbН (Schonwalder Str.35, 13585 Berlin, Deutschland) покупцю ОСОБА_5 (ОСОБА_5, АДРЕСА_3).

Митне оформлення вказаного автомобіля було проведено Житомирською митницею за митною декларацією № 101060000/2012/002397 від 23.02.2012 року, з урахуванням вимог Закону України "Про гуманітарну допомогу", постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 "Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями" з умовно нарахованими платежами.

В ході перевірки обставин ввезення та митного оформлення зазначеного вище транспортного засобу, Житомирською митницею Міндоходів на підставі Протоколу про надання взаємної адміністративної допомоги в митних справах до Угоди про партнерство і співпрацю між Європейським співтовариством та його державами-членами та Україною від 14.06.1994 року було одержано відповіді від митних органів ФРН (вхідні номери митниці: від 01.07.2014 року № 6924/1 та від 14.07.2014 року № 7421/1).

За результатами одержання та опрацювання інформації, яка містилася в обох відповідях митних органів ФРН було встановлено, що зазначений вище автомобіль в дійсності був проданий згідно рахунку № 1-10-2011 від 13.10.2011 року фірмою "Iwo Nitschke Autoplaza", Karl-Liebknecht-Str. 38, 15517 Furstenwalde Spree, Deutschland (експортером автомобіля) громадянину України ОСОБА_1 (ОСОБА_1, АДРЕСА_4).

Вартість автомобіля становила 4 000,00 Євро, що по курсу Національного банку України на момент перетину становить 42 738,50 грн.

Крім цього, митними органами ФРН було надано завірені копії документів:

- рахунок продажу № 1 - 10-2011 від 13.10.2011 року;

- експортну митну декларацію № MRN 11DЕ95Е7 від 23.11.2011 року;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3, виданий 11.09.2008 року органом 1801 ОСОБА_1;

- посвідчення про введення до експлуатації транспортного засобу НОМЕР_2.

Таким чином, право власності на автомобіль, що належав фірмі "Iwo Nitschke Autoplaza" перейшло до ОСОБА_1, який в подальшому ввіз його на митну територію України. При цьому він надав митним органам України пакет документів (дарчий лист від на автомобіль 03.11.2011 № 1814 від громадянина ОСОБА_5, рахунок від 10.10.2011 року виданий фірмою-продавцем "P&R Autowelt GmbН" покупцю ОСОБА_5).

Крім цього, надані митними органами ФРН документи свідчать про те, що на момент оформлення 03.11.2011 року ОСОБА_5 (ОСОБА_5) дарчого листа на автомобіль, документально підтвердженим його власником був ОСОБА_1, який придбав цей автомобіль 13.10.2011 року. У той же час, ОСОБА_5 (ОСОБА_5), не будучи власником автомобіля, не міг виступати в якості донора при наданні гуманітарної допомоги.

Таким чином, громадянином України ОСОБА_1 було переміщено через митний кордон України легковий автомобіль марки "РЕUGЕОТ", моделі 307, номер кузова - НОМЕР_1, 2006 року виробництва, такий, що був у використанні, вартістю 42 738,50 грн. з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави для його переміщення та подальшого митного оформлення документів, які отримані незаконним шляхом та містять неправдиві відомості щодо відправника (продавця) та отримувача (покупця) товару.

На постанову суду потерпілою ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та скасування постанови суду щодо ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю в його діях ознак порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.

Зазначає, що про постанову Богунського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2014 року вона дізналися від працівників Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації лише 27 березня 2015 року, а тому вважає, що пропустила строк на її оскарження з поважних причин і просить його поновити.

Вказує, що 14 січня 2011 року ОСОБА_1, лише як перевізник за її нотаріально посвідченим дорученням отримав для неї та перегнав з Німеччини в Україну автомобіль «РЕUGЕОТ?307» 2006 року виробництва з номером кузова - НОМЕР_1, після чого передав його Головному управлінню праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації. В подальшому вказане управління передало їй цей автомобіль в якості гуманітарної допомоги для користування.

23 лютого 2012 року Житомирською митницею було законно оформлено митну декларацію № 101060000/2012/002397 з врахуванням вимог Закону України «Про гуманітарну допомогу», постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» без сплати нарахованих митних платежів.

На думку апелянта, митним органом та судом першої інстанції неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_1, зазначені у протоколі про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України, оскільки станом на листопад 2011 року та на час вчинення порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України ОСОБА_1 діяв Митний кодекс України в ред. 2002 року. В ст. 483 МК України в ред. 2012 року посилено відповідальність, аналогічні діяння, передбачені ст. 352 МК України в ред. 2002 року.

Вважає, що строки накладення стягнення за порушення митних правил пройшли, оскільки порушення, яке інкримінується ОСОБА_1 було виявлено 14 липня 2014 року та на момент розгляду справи місцевим судом, а саме 26 грудня 2014 року, сплив 2?місячний строк накладення стягнення у виді штрафу, що передбачено ч. 1 ст. 328 МК України в ред. 2002 року, яка була чинна на час виявлення правопорушення.

Заслухавши доводи правопорушника ОСОБА_1 та його адвоката на підтвердження доводів апеляційної скарги, заперечення представника митниці, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративні правопорушення може бути оскаржена потерпілим, його представником.

Згідно з ст. 269 КУпАП потерпілим у справі про адміністративне правопорушення є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваною постановою, якою притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 та конфісковано предмет правопорушення - транспортний засіб, яким ОСОБА_4 користувалася як інвалід 1 групи згідно рішення Головного управління праці та соціального захисту населення.

Зазначені обставини можуть свідчити, що вказаним правопорушенням ОСОБА_4 могла бути заподіяна моральна, фізична або майнова шкода, оскільки прийняте судом рішення про конфіскацію автомобіля стосується її інтересів так як позбавляє її права як інваліда 1 групи ним користуватися, а тому апеляційний суд вбачає підстави для визнання її потерпілою особою.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_4 заявляє, що про прийняте рішення вона дізналась лише 27 березня 2015 року, в суді першої інстанції присутньою не була, даних, що вона в установленому порядку повідомлялась про результати розгляду справи матеріали не містять, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити її клопотання та поновити їй строк на апеляційне оскарження.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_4 можуть бути перевірені лише в частині, що стосуються та зачіпають її інтереси, а зокрема лише в частині конфіскації товару (предмету правопорушення) - легкового автомобіля марки "РЕUGЕОТ", моделі 307, номер кузова - НОМЕР_1, 2006 року виробництва.

Інші доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_4, що стосуються законності притягнення до відповідальності правопорушника ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України, застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу не зачіпають інтересів потерпілої, перевірялись апеляційним судом за апеляційної скаргою правопорушника ОСОБА_1 та були залишені без задоволення.

Зазначена постанова апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2015 року за наслідками перевірки апеляційної скарги правопорушника ОСОБА_1, в якій суд у своїх висновках надав оцінку доводам законності притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України, застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу набрала законної сили, а відповідно висновки апеляційного суду викладені у цій постанові не можуть ставитись під сумнів та повторно перевірятись судом цієї ж інстанції.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про незаконність конфіскації автомобіля, який перебував у її користуванні, а також застосування митного закону, який не підлягав застосуванню, оскільки погіршував становище на думку апеляційного суду є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст. 483 МК України, яка передбачає відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.

Оскільки ОСОБА_1 придбав за межами України та ввіз на митну територію України транспортний засіб, надавши митному органу як підставу для його переміщення документи, що містять неправдиві дані, це свідчить про вчинення ОСОБА_1 вищезазначеного порушення митних правил, яке згідно з вимогами ч.1 ст. 467 МК України є триваючим правопорушенням, оскільки характеризуються безперервністю його вчинення протягом певного часу та триває доти, доки його не буде виявлено митним органом.

Крім того, аналіз та співставлення положень ч.1 ст. 467 МК України (редакції 2012 року) з ч.1 ст. 352 МК України (редакції 2002 року) зі змінами станом на листопад 2011 року, яка передбачала відповідальність за подання митному органу як підстави для переміщення документів, що містять неправдиві дані вказує, що санкції цих статей передбачають однакову відповідальність - штраф в розмірі 100 відсотків вартості товарів та конфіскацію цих товарів.

Згідно з ч.3 ст. 465 чинного МК України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Не вбачає апеляційний суд і порушення строків накладення адміністративного стягнення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказане триваюче правопорушення було виявлене 01.07.2014 року після того, як на адресу Житомирської митниці були направлені матеріали Міністерством доходів і зборів України, отже строк накладення стягнення за порушення митних правил, визначений ч.1 ст. 467 МК України повинен обчислюватися із вказаної дати та на момент розгляду справи судом першої інстанції не закінчився.

За таких обставин апеляційний суд підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить.

Рішення суду першої інстанції не позбавляє права потерпілу ставити питання про відшкодування завданої їй шкоди з винної особи в цивільно - правовому порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. Поновити ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Житомирської області В.В. Ляшук