Номер провадження: 33/785/203/15
Головуючий у першій інстанції Іщенко
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської області Копіца О.В. за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши подану ним апеляційну скаргу на постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 17.02.2015р.,

встановив:

Зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до постанови суду, 21.12.2014 р. о 04 год. 45 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем "Рено", держ. знак НОМЕР_1, по вул. Чорноморського козацтва 8, в м. Одесі в стані алкогольного сп'яніння, відповідно до медичного висновку №002475 та продування приладу Drдger, чим порушив вимоги п.п. 2.5, 2.9 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з неналежним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне:

- судом не було належним чином надано оцінку розбіжності висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння №002475 від 21.12.2014 р. та ГХ дослідження №5276, зокрема, не було належним чином досліджено питання щодо можливості виведення з крові ознак етилового спирту менш ніж за 5-ть годин від моменту виявлення за умови, що відповідно до результатів алкотестеру його вміст більш ніж у 3 рази перевищує норму;

- поза увагою суду залишився той факт, що напередодні його зупинення співробітниками ДАІ він був присутній на святі, де вживав алкогольні напої, однак між вживанням ним алкоголю та керуванням транспортним засобом сплив значний проміжок часу, тому будь-яких ознак сп'яніння під час керування транспортним засобом він не відчував та не усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, в чому щиро кається;

- накладаючи на нього адміністративне стягнення, суд, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, не мотивував неможливість застосування до нього більш м'якого стягнення та не врахував, що в нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей 2006 р.н. та 2011 р.н. та дружина, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, він має місце реєстрації та постійного проживання в м. Луганськ, однак через проведення антитерористичної операції (далі - АТО) він був вимушений 01.06.2014 р. вивезти сім'ю до м. Одеси, тому життя його родини безпосередньо пов'язане із можливістю пересуватись автомобілем, він працює на посаді інженера в ТОВ "Поліресурс" та його робота безпосередньо пов'язана із керуванням службового транспортного засобу та постійними відрядженнями, раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався, має великий водійський стаж та, окрім того, його діями не завдано ніякої шкоди ні майну, ні здоров'ю третіх осіб.

За таких обставин, ОСОБА_1 просив змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, визнав себе винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, щиро розкаявся та просив суд задовольнити його апеляційну скаргу та змінити постанову суду, застосувавши до нього стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважаю, що його скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, при зазначених у постанові обставинах, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АП1 №555106 від 21.12.2014 р. (а.с. 4), показами алкотестеру Drдger, відповідно до яких останній показав вміст етанолу в повітрі, що видихається, 0,79 проміле (а.с. 1);

- поясненнями понятих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5, 6),

- висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп'яніння та актом медичного огляду на стан сп'яніння №002475 від 21.12.2014 р. (а.с. 7 та 26 відповідно);

- відеозаписом медичного огляду від 21.12.2014 р., що міститься на компакт-диску (а.с. 8),

- актами відмови від підпису в протоколі та від здачі біосередовищ від 21.12.2014 р. (а.с. 17),

- поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 31-32).

Таким чином, суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння.

Апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_1 про те, що судом не було належним чином надано оцінку розбіжності висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння №002475 від 21.12.2014 р. та ГХ дослідження №5276, такими, що не відповідають дійсності, оскільки суд 1-ої інстанції в своїй постанові дав повну, обґрунтовану та об'єктивну оцінку зазначеним дослідженням, вказавши, що критично оцінює надане ОСОБА_1 дослідження про відсутність в його крові етилового спирту на підставі п. 2.9 Наказу МВС України, МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 р. "Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", у зв'язку з тим, що забір крові у ОСОБА_1 був здійснений 21.12.2015 р. о 10 год. 50 хв., тобто більш ніж через п'ять годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду на стан сп'яніння.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що, накладаючи на нього адміністративне стягнення, суд не мотивував неможливість застосування до нього більш м'якого адміністративного стягнення, оскільки, дійсно, в порушення вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, судом не було враховано, що ОСОБА_1, відповідно до довідки за обліковими даними АП ВДАІ м. Одеса (а.с. 3), на протязі року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП не притягувався, його робота на посаді інженера ТОВ "Поліресурс" безпосередньо пов'язана із керуванням службового транспортного засобу, його діями не завдано ніякої шкоди майну чи здоров'ю інших осіб, він має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також дружину, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та, окрім того, відповідно до довідки № від 03.11.2014 р., останній взятий на облік як особа, що переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, тому позбавлення його права керування транспортними засобами може унеможливити повернення його та сім'ї до постійного місця проживання у випадку закінчення АТО.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає три альтернативних види адміністративних стягнень - штраф, позбавлення права керувати транспортними засобами, адміністративний арешт.

Разом з тим, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП в редакції від 19.11.2013р. передбачає накладення стягнення у виді штрафу в розмірі від 200 до 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - н.м.д.г.), тому вимоги ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 150 н.м.д.г. є безпідставними.

Враховуючи обставини того, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є надто суворим та необґрунтованим, врахувавши характер вчиненого правопорушення та особу ОСОБА_1, виходячи з принципів розумності та справедливості, прихожу до висновку про можливість часткового задоволення його вимог і застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ст.ст. 33, 280, 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2015 р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в частині накладення стягнення змінити та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца