Справа № 359/1488/15-п Головуючий у І інстанції Мельник О.О.
Провадження № 33/780/162/15 Доповідач у 2 інстанції Димарецький
Категорія 429 17.03.2015
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області Димарецький В.М., за участю: особи, яку притягнуто до відповідальності - ОСОБА_2, його захисника - адвоката Куксюка А.Л., представника Київської митниці ДФС Захарова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень з конфіскацією 7400 доларів США в доход держави. Також судом стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави 36 грн. 54 коп. судового збору та на користь Київської митниці ДФС понесені витрати у справі про порушення митних правил на транспортування предметів правопорушення в розмірі 09 грн. 78 коп.

Вказане правопорушення ОСОБА_2 вчинене за наступних обставин.

24 січня 2015 року, о 14 год. 50 хв., в залі ,,Відліт" терміналу ,,Д" ДП ДМА ,,Бориспіль", під час проведення митного контролю пасажирів, які відлітали з України до Російської Федерації, м. Москва, рейсом № 1801, у громадянина України ОСОБА_2, який обрав проходження митного контролю по каналу, позначеному символами зеленого коридору (,,зелений коридор"), тим самим заявивши, що переміщувані ним через митний кордон товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за межі території України та засвідчив про факти, що мають юридичне заначення. Після перетину ним ,,білої лінії", яка позначає закінчення зони спрощеного митного контролю ,,зелений коридор", пасажиру було задано запитання щодо наявності в нього готівки, на що він відповів, що має при собі 19 000 євро. Після цього, пасажира було запрошено до службового приміщення митниці, де ним була видана готівка в розмірі 19 000 доларів США, що знаходилась в одному з відділень чоловічої сумки пасажира. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування. З виявленої готівки пасажиру було пропущено 11600 доларів США. За протоколом про порушення митних правил було вилучено 7400 доларів США.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду щодо нього змінити, вилучені кошти у розмірі 7400 доларів США повернути йому. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при розгляді даної справи не було враховано всіх обставин справи, не всебічно, односторонньо, не об'єктивно досліджено матеріали справи та безпідставно винесено постанову, якою конфісковано належні йому кошти. Також апелянт вважає, що судом при розгляді справи повинні бути враховані пом'якшуючи обставини, а саме те, що він раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину у вчиненні правопорушення, вчинив його вперше та з необережності, позитивно характеризується, сума коштів має незначний розмір, на його отриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у декретній відпустці, він допомагає матеріально своїм батькам, які є пенсіонерами і не можуть забезпечити свій нормальний рівень життя, а тому конфісковані кошти є життєво необхідні для його сім"ї. Крім того, сам він страждає на хронічний гепатит ,,С" , що потребує на лікування кошти, саме у зв'язку із лікуванням він і летів у Китай та перевозив відповідну кількість грошей, які він та його родина заощадили для лікування. Єдине діяння, яке він вчинив полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації. Апелянт звертає увагу також на ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини та практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши пояснення: особи, яку притягнуто до відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; представника митниці, який заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані документи під час апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до такого.

Згідно ст. 17 (Застосування судами Конвенції та практики Суду) Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до свої власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд також вказав, що органи влади повинні дотримувати розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право заявника на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стали вжиті заходи особистим та надмірним тягарем для заявника. Крім того, суд зауважив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення.

Апеляційним судом, як і судом першої інстанції було встановлено, що правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2 полягало у переміщенні через митний кордон України - ,,зелений коридор" не задекларованих митному органу коштів, які перевищують 10 000 євро, що підлягає обов'язковому декларуванню.

За вказаних вище даних слід погодитись з висновком суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Що ж до призначеного судом першої інстанції стягнення ОСОБА_2, то апеляційний суд приходить до такого.

Так, під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що кошти, які знаходились у ОСОБА_2 під час проходження митного контролю не мали ознак приховування, про їх наявність, суму та бажання задекларувати, тобто діяти відповідно до законів України при проходженні митного контролю правопорушник одразу повідомив працівників митниці. Дані, які б свідчили про незаконність походження згаданих коштів, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має відповідне захворювання, його метою поїздки було проходження лікування, а затримані кошти мали бути використані на лікування та проживання. Зазначені обставини підтверджуються, як поясненнями правопорушника, його захисника, так і матеріалами справи.

Жодних даних, які б давали суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків, тощо - відсутні.

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, приходжу до висновку, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку не відповідає вимогам положень ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції ,,З захисту прав і основних свобод людини", практиці Європейського Суду з прав людини, тобто є не пропорційним вчиненому ОСОБА_2 правопорушенню.

За вказаних обставин постанову судді суду першої інстанції слід змінити та звільнити ОСОБА_2 від стягнення у вигляді конфіскації валютних цінностей, повернувши їх останьому.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2, в частині накладання на нього стягнення у вигляді конфіскації валюти, змінити.

Грошові кошти в сумі 7400 (сім тисяч чотириста) доларів США, вилучені згідно протоколу №0047/125120103/15 від 24 січня 2015 року, повернути ОСОБА_2

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області підпис В. Димарецький

Згідно з оригіналом. Суддя В. Димарецький