Справа № 462/8796/14-п Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І..
Провадження № 33/783/177/15 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року суддя Апеляційного суду Львівської області Романюк М.Ф., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2015 року,-

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та оштрафовано на 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 36 гривень 54 копійок судового збору в дохід держави.

Посвідчення водія ІНА №274185 видане на ім`я ОСОБА_1 слід повернути ОСОБА_1.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 10 грудня 2014 року о 03 год. 10 хв. у м. Львові на вул. Турянського, 6 керував автомобілем «Toyota» реєстраційний номер НОМЕР_1, з явними ознаками алкогольного сп'яніння, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2015 року та закрити провадження у справі у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі ч.1 ст. 247, п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП. Мотивує апеляційну скаргу тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, на думку апелянта, прийнята із порушенням процесуальних норм. В диспозиції ст. 130 КУпАП, відповідальність наступає в разі керування транспортними засобами в стані сп'яніння, а апелянт зазначає, що транспортним засобом не керував та твердження про те, що він власноручно вказав у протоколі, що його зупинили працівники ДАІ по вул. Турянського, 6 в м. Львові не відповідає дійсності тому, що працівники ДАІ зупинили ОСОБА_1 на вул. Турянського, як апелянт вказує в апеляційній скарзі, але не в якості водія, а в якості пішохода і не біля будинку №6, а біля будинку №3. Апелянт вказує, що не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, а заперечував факт керування транспортним засобом, що зрештою і підтвердив в судовому засіданні інспектор Іващук Т.А., який показав, що знаходився в патрульному автомобілі на вул. Шевченка і побачив як з вулиці Шевченка на вул. Турянського звернув автомобіль не включаючи при цьому сигнал повороту і коли він в'їхав на вул. Турянського, то побачив біля будинку №3 ОСОБА_1, а біля будинку №6 автомобіль «Тойота», що дало йому підстави вважати, начебто це ОСОБА_1 керував даним транспортним засобом, хоча на вул. Турянського міг заїхати будь який інший автомобіль. Як зазначає апелянт, в протоколі вказано свідка ОСОБА_2, хоча пояснення в матеріалах справи написано громадянином ОСОБА_3 і на виклик в суд не з'явився жоден зі свідків. Під час судового засідання в суді першої інстанції, апелянт зазначає, що повідомляв, що по вул. Науковій в м Львові, працівники міліції зупинили спочатку один транспортний засіб, а потім другий, після чого посадили по черзі водіїв до себе в патрульну машину, продиктували їм пояснення і навіть не підходили до ОСОБА_1 і не заходили в приміщення наркологічного кабінету, що апелянт зафіксував на фото камеру і долучив до матеріалів справи, однак, на думку апелянта, суд не надав цьому належної оцінки. Як вказує апелянт, ним було надано фотодоказ того, що в патрульній автомашині інспектора Іващук Т.А., знаходився відеореєстратор, який не надав і не міг надати підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота», так як цього не було і не могло бути. Апелянт вказує, що ніхто йому на місці не пропонував пройти огляд на стан сп'яніння, хоча він і не заперечував такого стану. Апелянт зазначає, що його силоміць посадили в патрульний автомобіль і доставили на вул. Наукову. Згідно медичного висновку, ОСОБА_1 було направлено на огляд в 3.10 год., огляд було проведено в 03.30 год., а протокол було складено в 04.05 год. і тому це, на думку апелянта, дає всі підстави вважати, що огляд було проведено з грубим порушенням вимог закону та наказів і такий висновок не може бути дійсним. Апелянт вказує, що в постанові, не було вказано, чому суд не прийняв до уваги, порушення при складані Протоколу, щодо обов'язкового у таких випадках огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, у порядку передбаченому законом, згідно яких вимога, проходження медичного огляду в закладах охорони здоров'я, без попереднього огляду, з обов'язковим використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції, є прямим порушенням порядку проведення такого огляду, що, на думку апелянта, явно не відповідає вимогам передбачених в ч.2-3. ст. 266 КУпАП, де порядок проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, чітко регламентований і прописаний в законі. Порушення вимог передбачених в ст. 266 КУпАП, щодо проведення будь-якого іншого огляду особи, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП робить такий огляд на стан сп'яніння - недійсним. Як вважає апелянт, порушено його право на справедливий судовий захист, а також порушено принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано та мотивовано рішення, ухвалене на припущеннях, а також неправильно застосовано норми права.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги та повернути матеріали апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи №462/8796/14-п, постанова Залізничного районного суду м. Львова винесена 27.02.2015 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 16.03.2015 року. Крім цього, в постанові суду першої інстанції вказано, що апелянт був присутній в судовому засіданні під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, таким чином, знав про винесення оскаржуваної постанови та строки оскарження такої.

Тому, апелянт ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження та в апеляційній скарзі не просить такий поновити.

Отже, виходячи із вищезазначеного, апелянту необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги та повернути матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2015 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у прийнятті апеляційної скарги на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27.02.2015 року.

Матеріали апеляційної скарги повернути апелянту.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Романюк М.Ф.