Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/2085/14-п Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В.
Категорія ст. 130 ч. 1 КУпАП Доповідач Фомін Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

судді судової палати у кримінальних справах Фоміна Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Хабаровського краю, Росія, жителя АДРЕСА_1, не працюючого, ІПН в матеріалах справи відсутній,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 220 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3700 гривень.

В постанові суду зазначено, що 04.12.2014 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_2 в м. Коростишів Житомирської області по вул. Рози Люксембург керував автомобілем ОСОБА_3 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9.а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На виклик суду порушник не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки невідома, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, заперечень не надавав, а тому суд розглядає справу без участі останнього.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується і іншими матеріалами справи, а саме: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 04.12.2014 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 04.12.2014 року № 2231.

За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно доведено, що ОСОБА_2, порушуючи вимоги п. 2.9.а ПДР України, вчинив правопорушення, що передбачене диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами. На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом'якшує відповідальність порушника у відповідності до ст. 34 КУпАП, та обставин, що обтяжують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбачених ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини вважав за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до останнього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу.

Також суд прийшов до висновку, що в даному випадку таке стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування, у зв'язку з чим, не вбачаю підстав для накладення інших більш суворих видів стягнень, таких як позбавлення права керування транспортними засобами та адміністративній арешт.

В апеляційній скарзі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, ставиться питання про скасування вказаної постанови, яка є незаконною, та скасування вказаної постанови суду та направлення справи на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що справа розглянута без його участі, він не мав можливості дати пояснення, він вину не визнає, оскільки на час приїзду працівників ДАІ, він не керував автомобілем, який стояв на узбіччі. Він погодився пройти медосвідування в м. Житомирі. Суд свідків не опитував. Фактично в матеріалах справи відсутні докази його вини. Вказує на пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин і просить поновити вказаний строк.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

ОСОБА_2 на виклик апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки невідома, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому апеляційний суд розглядає справу без його участі.

З урахуванням викладених доводів в апеляційний скарзі, а саме, що справа в суді першої інстанції була розглянута без участі ОСОБА_2, а про існування постанови суду він дізнався лише 12.03.2015 року, апеляційний суд визнає поважними причинами і поновлює строк на апеляційне оскарження постанови суду щодо нього.

Що стосується посилання апелянта на те, що місцевим судом справа розглянута без його участі, то слід зауважити, що на адресу, яка була ним вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, суд тричі направляв йому судові повістки, які повертались за неможливості вручення. В апеляційній скарзі ним зазначена вже інша адреса.

Зі змісту протоколу серії АБ 2 № 947291 про адміністративне правопорушення від 04.12.2014 року вбачається, що 04.12.2014 року о 20 год. 30 хвил., ОСОБА_2 в м. Коростишів Житомирської області по вул. Рози Люксембург керував автомобілем ОСОБА_3 державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Вищезазначені обставини, а саме, що ОСОБА_2 керував зазначеним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, від дачі пояснень і підпису в адміністративних матеріалах відмовився, підтверджуються також дослідженими судом першої інстанції доказами: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 04.12.2014 року та об'єктивно - висновком лікаря Житомирського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння № 2231 від 04.12.2014 року про те, що ОСОБА_2 04.12.2014 року о 21 год. 25 хвил. перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Підстав не вірити даним вище зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення та висновку щодо результатів медичного огляду, поясненням вище зазначених свідків у апеляційного суду немає. Перепитувати обов'язково вказаних свідків місцевому суду не було необхідності, оскільки їх пояснення, відповідно до ст. 251 КУпАП є доказами, і не суперечили об'єктивно встановленим даним по справі.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд поверхово розглянув справу (суд повертав вказану справу на доопрацювання органу ДАІ), вина ОСОБА_2 у вчиненні даного адміністративного правопорушення не доведена є необґрунтованим, оскільки спростовується вище наведеними доказами, яким суд дав відповідну оцінку.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами доведено порушення ОСОБА_2 п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Суд прийняв до уваги дані про особу правопорушника, визначивши ОСОБА_2 найменш суворе стягнення, яке передбачене за вчинення даного адміністративного правопорушення, майже у мінімальному його розмірі.

За таких обставин, постанова суду щодо ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд допустив описку, вказавши в постанові суду, що 220 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 3700 гривень, а не 3740 гривень, що потребує уточненню.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2015 року щодо нього.

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 змінити.

В резолютивній частині постанови слід вважати:

- що 220 (двісті двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, становить 3740 (три тисячі сімсот сорок) гривень;

- що на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 220 (двохсот двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3740 (три тисячі сімсот сорок) гривень.

В решті вказану постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Житомирської області Ю.В. Фомін