Справа № 488/636/15-п
Провадження № 3/488/390/15
П О С Т А Н О В А

16.03.2015 року

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Коротков Т.В., за участю секретаря Безхмельнициної О.О., розглянувши матеріали, що надійшли з відділу прикордонної служби Миколаїв Херсонського прикордонного загону, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, 3-й механік теплоходу Alessandra 1, мешкає за адресою: місто Херсон, Кіндійське шосеАДРЕСА_1, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 204-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В

10.02.2015 року до Корабельного районного суду міста Миколаєва надійшли вказані матеріали, відповідно до яких ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 08.02.2015 року під час здійснення прикордонного контролю на теплоході Alessandra 1 на прихід в пункті пропуску СП Октябрськ, прикордонним нарядом при перевірці документів у громадянина ОСОБА_1 в посвідчені особи моряка та за базою даних Ризик, було визначено, що вищевказаний громадянин 19.12.2014 року потрапив на територію АР Крим через контрольний пункт вїзду-виїзду Чаплинка, а покинув тимчасово окуповану територію через неіснуючий пункт пропуску «Керч».

У таких діях ОСОБА_1 інспектор прикордонної служби ВПС Миколаїв вбачає склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 204-2 КУпАП, тобто порушення порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Вказане правопорушення, як зазначається в протоколі, виразилось у недотриманні ОСОБА_1 вимог статті 10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши інші письмові докази, суддя приходить до наступних висновків.

Як визначає частина 2 статті 3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю . Її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

За частиною 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

При цьому, як визначено в статті 1, статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

В той же час стаття 10 вказаного Закону надає громадянам України право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, насамперед, протоколом про адміністративне правопорушення, а також іншими документами, які і є доказами в справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 256 КУпАП встановлює, що у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Однак, особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, зазначені вимоги статтей 251, 256 КУпАП не дотримані.

Так, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що 19.12.2014 року він потрапив на територію АР Крим через контрольний пункт вїзду-виїзду Чаплинка, а покинув тимчасово окуповану територію через нефункціонуючий пункт пропуску «Керч».

Тобто у вказаному в протоколі зазначені відомості, які були виявлені під час перевірки документів 08.02.2015 року в пункті контролю СП Октябрськ місто Миколаїв, а саме: час і місце перетинання ним контрольного пункту в'їзду-виїзду Чаплинка, що не заборонено Законом. В той час, як обставини самого правопорушення, які повинні бути зазначені у ньому відповідно до вимог статті 256 КУпАП, відсутні. Так, в протоколі не зазначено: дата та місце виїзду особи, яка притягується до відповідальності, з тимчасово окупованої території, а також не вказано, яким чином (повітрям, по суші чи морю) ця особа покинула територію АРК.

В такому разі, оскільки вказаний протокол не відповідає вимогам статей 251, 256 КУпАП, він не може бути визнаний суддею належним доказом.

Дослідивши та надавши оцінку іншим документам, які додані до згаданого протоколу про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що вони містять інформацію, яка вочевидь суперечить змісту самого протоколу. Так, з рапорту інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 та копії посвідчення особи моряка ОСОБА_1 взагалі слідує, що в посвідченні останнього виявлена відмітка на вїзд на тимчасово окуповану територію АРК Росія КПП «Перекоп», а відмітка про виїзд з території РФ через КПП «Новороссийск-3» Росія.

За такого, з доданих документів неможливо встановити ані місце, ані суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка висловлена у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03), Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення, а відтак адміністративні правопорушення підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту А частини 3 статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Порушення цих вимог Конвенції та статті 256 КУпАП призвело до неконкретності змісту протоколу про адміністративне правопорушення та неналежного встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому частина 3 статті 62 Конституції України зобовязує тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь.

Інших доказів в розумінні статті 251 КУпАП суду не надано.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 204-2 КУпАП, у зв'язку з чим в силу статті 247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 1 статті 247, пунктом 3 частини 1 статті 284, статтею 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 204-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу, протест прокурора до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Т.В. Коротков