АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/793/49/15 Справа № 692/64/15-п Головуючий по 1 інстанції Задорожній В.П.
Категорія:ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Швидкий Д. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. м. Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області Швидкий Д.М., за участі особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_3, розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Драбівського районного суду Черкаської області за апеляційною скаргою ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Драбівського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 27.12.2014 року близько 01 години 50 хвилин в смт. Драбів Черкаської області по вул. І. Франка керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного освідування на стан сп'яніння відмовився в присутності свідків.

Дії ОСОБА_3, при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 3 ст. 130 КУпАП, тобто як дії, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП вчинені особою, яка двічі паротягом року піддавалась стягненню за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

На вказану постанову ОСОБА_3 подав скаргу, в якій просить її скасувати через неповноту та необ'єктивність судового розгляду та закрити провадження по справі, мотивуючи тим, що докази, які покладені в основу судового рішення, не відповідають вимогам закону, а тому не можуть бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Підтверджує факт керування 27.12.2014 року близько 2 години автомобілем НОМЕР_1 по вул. І. Франка в смт. Драбів та зупинку його працівниками ДАІ, однак стверджує, що перебував в тверезому стані, а працівники ДАІ зупинили його з метою перевірки у нього прав на керування транспортним засобом. При цьому, йому не пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння і протоколів про це не складалося.

Заслухавши думку ОСОБА_3, який просив задовольнити його апеляційні вимоги та скасувати постанову районного суду або змінити її, пом'якшивши застосоване відносно нього адміністративне стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням того, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні батька, який являється інвалідом третьої групи по загальному захворюванню з ураженням опорно рухового апарату і не може самостійно пересуватися, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами унеможливить належний догляд за батьком, який потребує постійного лікування та нагляду ортопедом - травматологом, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали адміністративної справи, вважаю, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі точного додержання законності, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, правильного і справедливого її вирішення.

Так, висновок судді районного суду про винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення при обставинах, наведених у постанові, ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Не зважаючи на позицію ОСОБА_3, викладену в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставність складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення працівниками ВДАІ, його вина підтверджується зібраними по справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серія АВ2 № 054796 від 27 грудня 2014 року, складеного в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відносно ОСОБА_3 про порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України, де останній відмовився від підпису в протоколі та дачі письмових пояснень по суті адміністративного правопорушення; поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_3, будучи зупиненим працівниками ДАІ відмовився від проходження медичного огляду на стан сп'яніння, а в подальшому відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення та від дачі письмових пояснень.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 підтвердив дані ним при складанні протоколу про адміністративне правопорушення пояснення, про відмову ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння за допомогою алкотесту або у відповідному медичному закладі.

Як вбачається з показів допитаного в судовому засіданні в якості свідка інспектора ДАІ ОСОБА_6, ним було зупинено автомобіль НОМЕР_1, як такий, що раніше потрапляв в поле зору ДАІ і водій ОСОБА_3, який ним керував, раніше, згідно обліковими даними, був позбавлений права керування транспортними засобами. Підійшовши до водія і запитавши у нього документи, останній зазначив, що їх у нього нема. Оскільки від водія чувся різкий запах алкоголю, йому було запропоновано пройти алкотесту на стан сп'яніння, або проїхати у відповідний медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, на що останній, в присутності двох свідків, в категоричній формі відмовився. При цьому, ОСОБА_3 також відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього.

Таким чином, обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення повністю підтверджені показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які узгоджуються між собою та зі змістом протоколу і протиріч не мають.

Суд першої інстанції слушно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 130, а не ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3, на момент скоєння ним правопорушення вважався таким, що до адміністративної відповідальності не притягався, на що мається пряма вказівка в диспозиції ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Невизнання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом розцінюється як спроба уникнути адміністративної відповідальності та адміністративного стягнення за його вчинення.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати ряд обставин серед яких і ті, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Обствини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність правопорушника визначені ст.ст. 34,35 КУпАП.

Однак, при розгляді даної справи судом не в достатній мірі дотримано вимоги вказаних норм закону, з огляду на це постанова районного суду підлягає зміні.

Крім того, при наявності альтернативних стягнень за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, суддя не навів у постанові відповідних мотивів застосування саме стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, а не іншого стягнення.

Так, при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_3 апеляційний суд враховує характер вчиненного правопорушення, ступінь його вини, обставини вчиненного, дані про особу правопорушника, який за місцем проживання характеризується виключно позитивно, проживає з батьком, який є інвалідом третьої групи, захворювання пов'язане з ураженням опорно рухомого апарату, йому протипоказані значні фізичні навантаження, тривала хода, потребує лікування, сам автомобіль не водить, а тому до лікарні його возить син ОСОБА_3 і при позбавленні останнього права керування транспортними засобами, його батько лишиться можливості відвідувати лікарню, яка знаходиться за десять кілометрів, як це пояснив правопорушник ОСОБА_3, від місця проживання хворого.

На підставі викладеного, вважаю за можливе змінити постанову суду в частині накладеного на ОСОБА_3 стягнення в бік його пом'якшення і призначити йому адмінстягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Драбівського районного суду Черкаської області від 18 липня 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - змінити в частині накладеного на нього адміністративного стягнення, а саме - із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки на штраф в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. М. Швидкий