АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Осіпова Л.О., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

постановою Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців.

Згідно з постановою суду ОСОБА_3. 5 листопада 2014 року приблизно о 01 годині 09 хвилин по проспекту Повітрофлотському, 50/2 в м. Києві в порушення п. 2.4 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем НОМЕР_1 не виконав вимогу працівника міліції про зупинку, в результаті чого його автомобіль переслідувався на службовому автомобілі з проблисковими маячками, та повторно був зупинений по просп. Червонозоряному в м. Києві, вимогу про зупинку було подано за допомогою свистка та жезла.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить постанову суду першої інстанції змінити в частині застосованого до нього адміністративного стягнення, а саме змінити накладене на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на штраф.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_3 було накладено з порушенням вимог ст. 33 КУпАП, без врахування матеріалів та обставин справи. Так, ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про місце і час розгляду справи, суд належним чином не встановив обставини події, а саме те, що ОСОБА_3. добровільно зупинив свій транспортний засіб на другу вимогу працівників міліції, а тому правопорушення вчинив ненавмисно, також суд врахував особу правопорушника, його відношення до вчиненого та ступінь його вини без присутності у судовому засіданні самого правопорушника. Крім того захисник просить врахувати те, що ОСОБА_3. визнав вину та у вчиненому щиро розкаявся, працює водієм, і це є його єдиним заробітком.

Також в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 9 грудня 2014 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки строк на подачу апеляційної скарги пропущено з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити накладене на останнього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на штраф, передбачений санкцією ст. 122-2 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні п. 2.4 ПДР України за обставин, викладених у постанові суду, є обґрунтованим та підтверджуються сукупністю даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1).

Цей висновок не оспорюється і ОСОБА_3 та його захисником в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Разом з тим, як вбачається з постанови суду першої інстанції, суддя неповно з'ясував дані про особу правопорушника, і належним чином не мотивував своє рішення щодо визначення найсуворішого виду адміністративного стягнення.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_3. свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю.

Порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України не потягло за собою тяжких наслідків. У справі відсутні дані про обставини, які обтяжують відповідальність правопорушника.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3. пояснив, що працює, і його робота пов'язана із керуванням транспортним засобом, свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, визнав повністю та у вчиненому розкаявся.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, вважаю, що стягнення належить пом'якшити з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті 122-2 КУпАП, а саме 11 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року - зміні.

Крім того, з резолютивної частини постанови підлягає виключенню посилання суду на можливість внесення на постанову подання прокурором, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена лише особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

п о с т а н о в и л а :

Поновити захиснику ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, змінити, пом'якшити вид стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців на накладення штрафу у розмірі 11 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 187 (сто вісімдесят сім) гривень.

Виключити з резолютивної частини постанови Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року посилання суду на можливість внесення на це рішення подання прокурором.

В решті постанову Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва Осіпова Л.О.