АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/565/15-п Номер провадження 33/786/55/15Головуючий у 1-й інстанції Сировєтнік Т. І. Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.
Категорія: ч.1 ст.172-4 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області Маліченко В.В., з участю прокурора Кононової Н.В., захисника ОСОБА_2, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Кременчука Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, працює завідуючим відділом транспорту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, не судимий, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, -

визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень в прибуток держави.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3, достовірно знав, що його матір та дружина, які за довіреністю придбали 3 транспортні засоби - автобус РУТА д.н.з. НОМЕР_1 (на 15 пасажирів), автобус РУТА д.н.з. НОМЕР_2 (на 15 пасажирів) та автобус БАЗ д.н.з. НОМЕР_3 (на 21 пасажира). Являючись фактичним власником даних транспортних засобів, оскільки купівля їх здійснювалася через інженера з охорони праці ПП «Євротранссервіс» ОСОБА_4, який за сумісництвом працює на тій же посаді в ТОВ «Автокомплект», і що на вказані вище транспортні засоби укладені договори позички (оренди) між дружиною ОСОБА_5 (на дівоче прізвище ) та ТОВ «Автокомплект», між ОСОБА_6 та ТОВ «Автокомплект», а також матір'ю ОСОБА_7 та ТОВ «Атокомплект», ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_4 забезпечувати роботу його автобусів за 10% від виручки. На виконання вказаної домовленості ОСОБА_4 протягом 2013-2014 рр. передавав щомісячно ОСОБА_3 2500-3000 грн. за кожен автобус, які останній використовував на власні потреби.

Керівництво вищезазначеною діяльністю по наданню послуг з перевезення пасажирів здійснював ОСОБА_3, який використовуючи своє службове становище створив сприятливі умови на ТОВ «Автокомплект» для здійснення оплачуваної діяльності. При цьому роль ОСОБА_4 полягала в організації перевезень та робочого процесу, в тому числі виплаті заробітної плати водіям, поточні ремонти, закупівлі ПММ, тощо, про що ОСОБА_4 щомісячно звітував ОСОБА_3 під час передачі йому грошових коштів (прибутку від перевезень).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.03.2015 року скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідача, вислухавши захисника ОСОБА_2 та особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, заперечення прокурора Кононової Н.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, а також проаналізувавши мотиви поданої апеляції приходжу до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 172-4 КУпАП, передбачена відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття підприємницькою чи іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту).

Як видно із протоколу про адміністративне правопорушення та із постанови суду в них правильно зазначено, що ОСОБА_3 є суб'єктом відповідальності за корупційне правопорушення, оскільки він є посадовою особою органу місцевого самоврядування і на нього розповсюджуються обмеження встановлені п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Разом з тим, факт зайняття ОСОБА_3 іншою оплачуваною діяльність, а саме пов'язаною з наданням послуг по перевезенню пасажирів автобусами, не підтверджено будь якими доказами.

Так у протоколі зазначено, що протягом 2012-2013 років ОСОБА_3 через інженера з охорони праці ПП «Євротранссервіс», який за сумісництвом працює на тій же посаді і в ТОВ «Автокомплект» ОСОБА_4, придбав за довіреністю на інших осіб, зокрема на близьких родичів (дружину і матір) та на підставну особу ОСОБА_6, 3 транспортні засоби, автобуси. Фактичним власником транспортних засобів є ОСОБА_3 Між вказаними особами та ТОВ «Автокомплект» були укладені договори позички. ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_4 забезпечити роботу цих транспортних засобів за 10% виручки, на що той погодився та в подальшому передавав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2500-3000 грн. щомісячно за кожен автобус.

Керівництво діяльністю з надання послуг по перевезенню пасажирів здійснював ОСОБА_3, який використовуючи своє службове становище створив сприятливі умови на ТОВ «Автохімкомплект» для здійснення оплачуваної діяльності.

Так, в Цивільному кодексі України відсутнє таке поняття як придбання у власність за довіреністю на інших осіб та ще й через третю особу. Таке формулювання є не правовим. Отже у протоколі воно залишилося нерозкритим, а отже незрозумілим залишилося і те чи зазначені автобуси було придбано у власність чи просто отримано право користування за довіреністю.

Прокурор в судовому засіданні не зміг пояснити суть такого визначення. Не розкритим воно залишилося і в постанові суду.

В матеріалах справи мається тільки витяг з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.71-75), відповідно до якого ОСОБА_8 видала 23 листопада 2012 року довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом, автобусом д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_7

В той же час ОСОБА_7 20 серпня 2013 року в порядку передоручення видала довіреність на право користування транспортним засобом, цим же автобусом, малому колективному підприємству «Фірма Аделла», 22 жовтня 2013 року приватному підприємству «Союз-Авто-Експрес», 22 січня 2015 року ТОВ «Креміньавто».

Будь яких даних, які б свідчили про те, що вказаний транспортний засіб було придбано саме ОСОБА_3, в матеріалах справи немає.

Відсутні також відомості і про те, що ОСОБА_3 придбав і інші автобуси.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дав показання про те, що ОСОБА_3 звернувся до нього для того щоб купити транспортні засоби, але під час оформлення довіреності він не був присутнім.

Також цей свідок дав показання про те, що ОСОБА_3 весною 2014 року звернувся до нього з пропозицією забезпечити роботу належних його родичам автобусів за 10% від виручки. На що він погодився та передавав йому щомісяця по 2500-3000 грн. за кожен автобус.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що транспортний засіб, який належить його дружині, за зверненням ОСОБА_4 продав якійсь жінці. ОСОБА_3 бачить вперше.

Свідок ОСОБА_10, дав показання про те, що ОСОБА_3 бачив декілька разів, ніяких справ із ним не мав. Автомобіль продав ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що він працює директором ТОВ «Автокомплект». ОСОБА_3 знає, але на підприємстві його не бачив. ОСОБА_4 працює на підприємстві інженером з охорони праці. На його підприємстві працюють автобуси РУТА д.н.з. НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3. Хто є їхнім власником, йому не відомо.

Отже, будь яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 займався іншою оплачуваною роботою, ні особою яка складала протокол про адміністративне правопорушення ні в суді першої інстанції не здобуто.

Про те, що ОСОБА_4 передавав ОСОБА_3 грошові кошти, не підтверджено жодними доказами. Не можуть служити підтвердженням і протоколи проведення негласних слідчих дій, оскільки в них відсутні відомості про суми коштів та за що повинні бути сплачені і кому. Вказані протоколи не підтверджують, що ОСОБА_3 займався іншою оплачуваною роботою.

Такий факт заперечував і сам ОСОБА_3

Із відповіді директора ТОВ «Авто-комплект» слідує, що із громадянкою ОСОБА_7 18.07.2014 року було укладено договір позички на транспортний засіб БАЗ д.н.з. НОМЕР_3, але він не експлуатувався через несправності.

З громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 жодних договорів не укладалося.

Стосовно транспортних засобів д.н.з. НОМЕР_1 та НОМЕР_2, договір позички укладено з громадянином ОСОБА_12

Отже, зазначене в протоколі, про те, що громадянами ОСОБА_6, ОСОБА_5 в подальшому були укладені договори позички, не відповідає дійсності.

В матеріалах справи відсутні також і будь які дані про те, що керівництво діяльністю з надання послуг по перевезенню пасажирів здійснював ОСОБА_3, який використовуючи своє службове становище створив сприятливі умови на ТОВ «Автохімкомплект» (як зазначено в протоколі), для здійснення оплачуваної діяльності.

На зазначене не звернув уваги суд першої інстанції та помилково визнав винним ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП та наклав на нього стягнення.

Виходячи з викладеного, постанова судді підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, задовольнити.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2015 року, відносно ОСОБА_3, скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження відносно ОСОБА_3, закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліченко В.В.