Апеляційний суд міста Києва
Справа № 33/796/440/2015
Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 квітня 2015 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року,

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Києві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цією ж постановою суд стягнув зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Як зазначено у постанові суду, 15 січня 2015 року о 18 год. 30 хв. ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів), на перехресті вулиць Гарматної та Машинобудівної в м. Києві, керував автомобілем НОМЕР_1 і перед зміною напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_2, чим порушив п. 10.1 ПДР України.

Після цього, відповідно до п. 2.1 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом № 400/666 МВС та МОЗ України від 09.09.2009 р., працівниками Державтоінспекції водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп'яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» або в найближчому закладі охорони здоров'я, проте останній, в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відмовився від проходження огляду, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені відповідно ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити зазначену постанову та пом'якшити призначене йому адміністративне стягнення.

В обґрунтування поданої скарги, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_2 посилається на те, що при визначенні виду адміністративного стягнення судом першої інстанції не в повній мірі були враховані всі пом'якшуючі його вину обставини.

Зокрема, на думку скаржника, суд недостатньо врахував те, що він повністю визнав свою вину та розкаявся; позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його можливості заробляти кошти, оскільки він офіційно не працює, а автомобіль є єдиним джерелом отримання доходів.

Крім цього, як зазначається у скарзі, за весь час водійського стажу він, ОСОБА_2, вперше притягується до адміністративної відповідальності за подібне правопорушення.

Заслухавши пояснення скаржника на підтримку поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, крім повного визнання своє вини у вчинених правопорушеннях самим ОСОБА_2, його вина повністю підтверджена доказами, які наявні в матеріалах адміністративної справи та які були досліджені судом під час її розгляду.

До того ж, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оспорює висновків суду щодо доведеності його вини у вчинених ним правопорушеннях, за обставин, викладених у постанові суду та вважає їх обґрунтованими.

Що ж стосується накладеного на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення вказаних вище правопорушень, у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, то його не можна визнати занадто суворим чи таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

По-перше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, так само як і керування транспортним засобом у такому стані, як адміністративне правопорушення на транспорті, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, а тому вимагає накладення відповідного стягнення, з метою виховання не лише особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а й запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

До того ж, крім зазначеного вище, фактично одночасно, ОСОБА_2 вчинив ще одне адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, яке стало наслідком не тільки порушень правил дорожнього руху, а й керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим остання обставина обґрунтовано визнана такою, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення.

Саме виходячи з цього, суд першої інстанції цілком правомірно наклав на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

По-друге, як вбачається з оскаржуваної постанови, при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд, врахувавши характер вчиненого ним правопорушення, особу порушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, його майновий стан, з урахуванням того, що останній ніде не працює та не зайнятий суспільно-корисною працею, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, визнав за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 34 КУпАП, суд визнав обставиною, що пом'якшує відповідальність ОСОБА_2, його щире каяття.

Тобто, врахувавши всі обставини, які повинні бути враховані при накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, у тому числі ті, на які ОСОБА_2 посилається у своїй скарзі, суд першої інстанції не лише дотримався вимог ст. 33 КУпАП, а й обрав відносно нього мінімальний строк позбавлення права керування транспортними засобами, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дає підстави для висновку про те, що накладене на скаржника адміністративне стягнення відповідає характеру вчинених ним правопорушень, особі порушника та ступеню його вини, а тому не може бути визнане незаконним або несправедливим.

По-третє, незважаючи на наведені у скарзі ОСОБА_2 обставини, які дійсно заслуговують на увагу при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, вони не можуть бути визнані достатніми підставами для пом'якшення призначеного йому адміністративного стягнення, оскільки, як зазначено вище, всі ці обставини були з достатньою повнотою враховані суд першої інстанції, про що прямо зазначено в постанові, яка оскаржується.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить в собі достатніх даних, які б могли служити підставами для зміни постанови судді Солом'янського районного суду від 12 лютого 2015 року, а тому вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду від 12 лютого 2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Губко А.О.