Справа № 751/789/15-п Головуючий у 1 інстанції Мурашко М.І.
Провадження № 33/795/67/2015
Категорія - ч.1 ст. 483 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року місто Чернігів

01 квітня 2015 року апеляційний суд Чернігівської області в складі: судді апеляційного суду Шахової О.Г., з участю представника Чернігівської митниці ДФС Євдокименка А.В., особи, відносно якої закрито адміністративне провадження - ОСОБА_2 та його захисника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою в.о. начальника Чернігівської митниці ДФС Шавлака О.В. на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2015 року

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою закрито провадження у справі щодо притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина Республіки Білорусь, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно постанови суду, 02 грудня 2014 року о 23 год. 38 хв., в зону митного контролю митного поста «Сеньківка» Чернігівської митниці Міндоходів у напрямку з України до Російської Федерації по смузі спрощеного митного контролю «зелений коридор» заїхав автомобіль «Крайслер Пацифіка», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, vin: НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, видане 27 вересня 2013 року РЄП ДАІ 102/41 на ім'я ОСОБА_6, адреса: АДРЕСА_2) під керуванням громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_3) з одним пасажиром - громадянином України.

Громадянин ОСОБА_2 надав до митного контролю та митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, паспорт громадянина НОМЕР_4 від 16 травня 2014 року, контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1 та доручення на право керування зазначеним транспортним засобом №6-502 від 12 вересня 2014 року, посвідчене нотаріусом Брестської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, яке за результатами перевірки виявилось підробленим, текст нанесено поверх гербової печатки, паспорт громадянина ОСОБА_2 у дорученні зазначено №АС2837647 від 16 травня 2014, а також за своїм зовнішнім виглядом доручення відрізняється від інших розповсюджуваних доручень зазначеної країни.

Вбачаючи в діях ОСОБА_2 ознаки правопорушення, передбаченого ст.483 ч.1 МК України, Чернігівська митниця і звернулася з поданням до суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд 1 інстанції, закриваючи провадження по справі, зазначив, що відповідно до положень ст. 380 МК України, єдиним документом, який є необхідним для нерезидента для ввезення автомобіля на митну територію України, є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке було подане ОСОБА_2 працівникам митниці. Довіреність не є документом, що являється підставою для переміщення автомобіля через митний кордон і жодним правовим документом в Україні не передбачено. Крім того, згідно ст. 35 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, жодне положення цієї Конвенції не повинно тлумачитися як обмежувальне право Договірних Сторін або їх територіальних підрозділів, вимагати підтвердження права водія на володіння транспортним засобом, що знаходиться в міжнародному русі, який не зареєстровано на ім'я особи, що знаходиться в ньому. Тому, надання до митного контролю підробленої довіреності не є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України та свідчить по відсутність складу даного адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду в.о. начальника Чернігівської митниці ДФС Шавлак О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України, і в скарзі посилається на те, що відповідно до положень ч.6 ст. 265 МК України, подання довіреності при переміщенні транспортного засобу особистого користування через митний кордон України не власником такого транспортного засобу є обов'язковим. Крім того, зазначає, що Конвенція про дорожній рух від 08 листопада 1968 року стосується руху транспортного засобу виключно всередині країни, а не при проведенні декларування, митного контролю та митного оформлення транспортного засобу під час переміщення його через митний кордон України. Таким чином, на думку апелянта, суд дійшов невірного висновку про те, що довіреність не є документом, що являється підставою для переміщення автомобіля через митний кордон, а отже і про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 КУпАП.

Захисником ОСОБА_4 подано заперечення на дану апеляційну скаргу. Вона вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Акцентує увагу суду лише на одному - на необов'язковості надання довіреності для ввезення автомобіля на митну територію України, зазначає, що, відповідно до ст. 380 МК України, єдиним документом, який є необхідним для нерезидента для ввезення автомобіля на митну територію України, є свідоцтво реєстрації транспортного засобу, яке було наявне та подане для працівників митниці. Посилання апелянта на ч. 6 ст. 265 МК України, на думку захисника є безпідставним, оскільки дана норма визначає загальну умову, ким може бути здійснюватися декларування товарів громадян. Громадянином ОСОБА_2 не здійснювалися жодні дії по декларуванню транспортного засобу, крім того, ч.2 ст. 380 МК України передбачено, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню. На думку захисника, висновок апелянта, що Конвенція про дорожній рух стосується лише руху транспортних засобів всередині країни, є безпідставним, оскільки п.b ст. 1 даної Конвенції визначає, що транспортний засіб вважається у «міжнародному русі» по території будь-якої держави. Тому, жодних правових підстав для незастосування вимог, визначених ст. 35 Конвенції про дорожній рух, немає.

Заслухавши пояснення представника Чернігівської митниці, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив постанову місцевого суду скасувати і ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України та накласти стягнення в межах санкції даної статті, ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_4, які просили постанову суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 вину не визнав та пояснив, що автомобіль взяв у ОСОБА_6, його знайомого, якого перед виїздом за кордон до РФ, попередив про це. Останній зробив йому довіреність, яку він навіть не дивився.

В апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що довіреність разом з документами на автомобіль йому передав не ОСОБА_6, а знайомий ОСОБА_6. Про те, що вона підроблена він не знав, навіщо надавали йому цю довіреність він сказати не може, він декілька разів проїжджав кордон і в нього її не вимагали, тому він взагалі не звертав на неї уваги. ОСОБА_6 знав, що він його автомобілем буде перетинати кордон і мабуть з цих підстав надав йому довіреність.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Чернігівської митниці ДФС Євдокименко А.В. пояснив, що так як транспортний засіб, який знаходився у тимчасовому користуванні ОСОБА_2, перебуває на реєстраційному обліку в органах Республіки Білорусь, то декларування здійснювалося в усній формі. Власником даного транспортного засобу був ОСОБА_6, а не ОСОБА_2. У такому випадку, останній, відповідно до ст. 265 МК України, мав надати нотаріально посвідчене доручення від власника автомобіля, тобіж, від ОСОБА_6. Також зазначив, що Конвенція про дорожній рух, на яку посилається захисник, не стосується процедури декларування, митного оформлення транспортного засобу під час переміщення через митний кордон України.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду 1 інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 КУпАП, є безпідставним, таким, що не ґрунтується на вимогах ст. 486 МК України та ст.245 КУпАП про всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, а тому постанова суду не може вважатися законною та підлягає скасуванню з винесенням нової постанови.

Апеляційним судом було встановлено:

02 грудня 2014 року о 23 год. 38 хв., в зону митного контролю митного поста «Сеньківка» Чернігівської митниці Міндоходів у напрямку з України до Російської Федерації по смузі спрощеного митного контролю «зелений коридор» заїхав автомобіль «Крайслер Пацифіка», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, vin: НОМЕР_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, видане 27 вересня 2013 року РЄП ДАІ 102/41 на ім'я ОСОБА_6, адреса: АДРЕСА_2) під керуванням громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_3) з одним пасажиром - громадянином України.

Громадянин ОСОБА_2 надав до митного контролю та митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, паспорт громадянина НОМЕР_4 від 16 травня 2014 року, контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» транспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1 та доручення на право керування зазначеним транспортним засобом №6-502 від 12 вересня 2014 року, посвідчене нотаріусом Брестської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7.

Дане доручення за результатами перевірки виявилось підробленим, а саме: Брестська міська нотаріальна контора заперечила факт посвідчення нотаріусом Брестської міської державної нотаріальної контори доручення від 12 вересня 2014 року по реєстру №6-502 від громадянина ОСОБА_6 на громадянина ОСОБА_2, паспорт громадянина ОСОБА_2 у дорученні зазначено №АС2837647 замість НОМЕР_4.

ОСОБА_2 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України автомобіля «Крайслер Пацифіка», державний номерний знак НОМЕР_1, з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для переміщення вказаного автомобіля підроблених документів, а саме: довіреність №6-502 від 12 вересня 2014 року

Своїми діями громадянин ОСОБА_2 порушив вимоги ч.1 ст. 483 МК України.

Апеляційний суд дійшов до даних висновків, виходячи з наступного.

Згідно із п.57 ст.4 МК України, до товарів відносяться будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Відповідно п.60 ст.4 МК України, транспортними засобами особистого користування є, зокрема, наземні транспортні засоби, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

З огляду на вищевказані норми закону, транспортний засіб «Крайслер Пацифіка», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на території Республіки Білорусь та перебуває у тимчасовому користуванні громадянина ОСОБА_2, є товаром.

Відповідно до ст. 4 МК України, митним оформленням є виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів. Під митним формальностями розуміється сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Таким чином, щоб здійснити переміщення товару через митний кордон України, необхідно провести його декларування, а також здійснити митне оформлення зазначеного товару у відповідному митному режимі, оскільки під пропуском товару через митний кордон України розуміється надання митним органом відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення.

Безпідставним є твердження захисника, що ОСОБА_2 не здійснював декларування та не мав його здійснювати, так як, відповідно до ч.2 ст. 380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Тому, положення ч.2 ст. 380 МК України звільняє ОСОБА_2 лише від письмового декларування, а не від здійснення декларування взагалі, тобто за іншою формою.

Згідно із ч.6 ст. 265 МК України, декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідне доручення при переміщенні товару через митний кордон (що включає в себе і декларування) має обов'язково подаватися громадянами, які не є власником даного товару.

Хоча ОСОБА_2 запевняв суд, що не мав умислу на порушення митного законодавства України, посилаючись на свою необізнаність з приводу підробленого доручення, і на відсутність при його укладанні у нотаріуса, однак, вина його підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема:

- дорученням на ім'я ОСОБА_2 №6-502 від 12 вересня 2014 року (а.с.9);

- копією контрольного талону, який підтверджує проходження транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 по «зеленому коридору» (а.с.24);

- актом огляду(переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.6);

- відповіддю Брестської міської нотаріальної контори на запит Чернігівської митниці від 03 грудня 2014 року, про те, що дана нотаріальна контора заперечила факт посвідчення нотаріусом Брестської міської державної нотаріальної контори доручення від 12 вересня 2014 року по реєстру №6-502 від громадянина ОСОБА_6 на громадянина ОСОБА_2 (а.с.12);

- відповіддю Брестської митниці на запит Чернігівської митниці від 13 січня 2015 року, про те, що нотаріуса ОСОБА_7, яка б здійснювала свою діяльність у Брестському нотаріальному окрузі, не має, в Першій Брестській державній нотаріальній конторі такого нотаріуса як ОСОБА_7 не значиться, а також про те, що в період з 2011-2013 роки Першою Брестською державною нотаріальною конторою довіреностей від імені ОСОБА_6 не посвідчувалося (а.с.14-15);

- письмовими поясненнями власника автомобіля, ОСОБА_6, від 29 грудня 2014 року, відповідно до яких, він жодної довіреності на ім'я ОСОБА_2 на право користування та розпорядження автомобілем «Крайслер Пацифіка», реєстраційний номер НОМЕР_1, не видавав і ніде свого підпису не ставив, так як довіреність на право користування автомобілем на території Білорусь не обов'язкова, а надавав він автомобіль ОСОБА_2 для особистих цілей і на тимчасове користування ( а.с.16).

З даних пояснень не вбачається, що власник автомобіля знав про те, що ОСОБА_2 буде перетинати кордон на його автомобілі;

- описом предметів затриманих у громадянина ОСОБА_2 від 03 грудня 2014 року підтверджено вартість автомобіля «Крайслер Пацифіка», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.28);

- висновком експерта №176 від 18 грудня 2014 року про ринкову вартість автомобіля (а.с.20-21);

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких занесені неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 про відсутність у нього умислу порушити митне законодавство України, оскільки, згідно до протоколу про порушення митних правил від 03 грудня 2014 року він надав митному органу саме підроблене доручення, а його твердження про те, що він не знав про цей факт є непереконливими та спростовується письмовими поясненнями ОСОБА_6 Крім того, Бегаза у суді першої інстанції давав пояснення відповідно до яких, довіреність йому дав його знайомий, який і дав йому автомобіль у користування, а саме ОСОБА_6, а у апеляційному суді, вже надав пояснення, що довіреність отримав від особи, яка є знайомим ОСОБА_6. Дані суперечності у поясненнях ОСОБА_2 підтверджують їх неправдивість і розцінюються апеляційним судом як захисна версія, а не як відсутність умислу.

Крім того, апеляційному суду ОСОБА_2 пояснив, що ознайомлюючись з даною довіреністю можливо побачити, що вона є підробною, однак він нею до цього випадку не цікавився і взагалі не читав, що малоймовірно для особи, яка перетинає Державний кордон і надає Митним органам відповідні документи, які повинен перевірити, хоча б на предмет того, чи саме його призвіще зазначене в довіреності, так як саме він, в даному випадку, зацікавлений в наявності необхідних і достовірних документів, а не Карпук, чи той же, знайомий ОСОБА_6.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про визнання винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накладення на нього стягнення у виді штраф, відповідно до оцінки транспортного засобу, в розмірі 194 149 грн. 62 коп., з конфіскацією транспортного засобу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Чернігівської митниці ДФС Шавлака О.В. - задовольнити.

Постанову Новозаводського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2015 року про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України у зв'язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 194 149 грн. 62 коп., з конфіскацією автомобіля «Крайслер Пацифіка», 2003 року випуску, кузов №2C8GM684X4R525851, державний номерний знак НОМЕР_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Г. Шахова