АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури області - Карпенко Р.І. на постанову Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, працюючу головою Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданого 12 травня 1998 року Юр'ївським РВУМВС України у Дніпропетровській області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено їй усне зауваження та провадження по справі закрито,-

В С Т А Н О В И В:

За цією постановою ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено їй усне зауваження та провадження по справі закрито.

По результату розгляду справи суддя першої інстанції дійшов висновку про виникнення конфлікту інтересів-суперечностей між особистими немайновими інтересами близької особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та службовими повноваженнями ОСОБА_2 під час видання останньою, як головою Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області розпорядження від 27.05.2014 року про надання ОСОБА_3 безоплатної путівки на оздоровлення до закладу «Перлина Придніпров'я», і як наслідок, наявності підстав для виконання обов'язку щодо повідомлення безпосереднього керівника про такі обставини, що не було здійснено, чим ОСОБА_2 порушила вимоги ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» і її дії підлягають кваліфікації за ст. 172 КУпАП, як порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів.

При цьому, приймаючи до уваги суть суперечностей між особистими немайновими інтересами близької особи ОСОБА_2 та її службовим становищем, те, що не доведено участь останньої в формуванні списку дітей, підлягаючих оздоровленню, та наявність безумовних підстав для направлення близької особи ОСОБА_2 на безкоштовне оздоровлення в КЗ «ДОЦСРСТ «Перлина «Придніпров'я», суддя згідно вимог ст. 22 КУпАП, вважаючи вчинене правопорушення таким, котре не становить великої суспільної шкідливості і не завдало значних збитків державним, суспільним інтересам або безпосередньо громадянам, тобто є малозначним, а тому дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою судді прокурор відділу прокуратури області Карпенко Р.І. подав апеляційну скаргу, в який просить постанову Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2015 року скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування зазначив, що постанова судді не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, застосовано невірне тлумачення поняття малозначимості для його використання. Вказав, що відповідно до ч.2 ст.11 Кримінального кодексу України не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь якого діяння, передбаченого цим кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Зазначив, що не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 щодо включення до списку дітей, які підлягають направленню на оздоровлення ОСОБА_3 замість ОСОБА_5 саме за вимогою ОСОБА_2, що спричинило шкоду.

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор Карпенко Р.І. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі у зв'язку з малозначністю адміністративного правопорушення.

У свою чергу ОСОБА_2 та її адвокат Керечанин Є.В. виступили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи постанову районного суду законною та обґрунтованою, а висновки суду такими, що відповідають фактичним обставинам.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 172-7 КУпАП об'єктивною стороною адміністративного правопорушення є неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках передбачених законом про наявність конфлікту інтересів, а відповідно до примітки цієї статті та ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність та неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_2, на підставі розпорядження Президента України від 17 квітня 2014 року № 625/2014-рп призначено головою Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

27 травня 2014 року, виконуючи обов'язки голови Юр'ївської районної адміністрації, видала розпорядження № Р-179/01-08/14 про безоплатне направлення дітей на оздоровлення та соціальну реабілітацію до комунального закладу освіти «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санітарного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради, що в с.Орлівщина Новомосковського району на VІІ зміну (з 11.06.2014 р. по 01.07.2014 р.) до якого включено близьку особу ОСОБА_2 - внука ОСОБА_3, при цьому не повідомила голову Державної обласної адміністрації про наявність конфлікту між особистими інтересами близьких їй осіб та її службовими повноваженнями.

У ч. 2 ст. 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» зазначено, що при виникненні конфлікту інтересів особи зобов'язанні вчинити заходи направленні на усунення обставин, що виникли.

Серед таких заходів, ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», передбачено обов'язок вжити будь-яких невідкладні дії, які б унеможливили конфлікт інтересів та обов'язкове письмове повідомлення безпосереднього керівника про існуючий конфлікт інтересів.

Отже, з наведеного вбачається, що на посадових осіб місцевих органів влади поширюється дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у відповідності до якого особи - суб'єкти корупційних правопорушень мають всіляко уникати конфлікту інтересів, а у випадку його виникнення обов'язково письмово повідомити свого керівника про існуючий конфлікт інтересів та вжити відповідних заходів щодо його уникнення.

З даних обставин, суддя першої інстанції по результату розгляду справи дійшов висновку про виникнення конфлікту інтересів-суперечностей між особистими немайновими інтересами близької особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та службовими повноваженнями ОСОБА_2 під час видання останньою, як головою Юр'ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області розпорядження від 27.05.2014 року про надання ОСОБА_3 безоплатної путівки на оздоровлення до закладу «Перлина Придніпров'я», і як наслідок, наявності підстав для виконання обов'язку щодо повідомлення безпосереднього керівника про такі обставини, що не було здійснено, чим ОСОБА_2 порушила вимоги ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» і її дії підлягають кваліфікації за ст. 172 КУпАП, як порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені у постанові суду першої інстанції висновки про доведеність вини ОСОБА_2. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є законними і обґрунтованими, та такими, що повністю узгоджені із наявними у матеріалах справи доказами, об'єктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає і сторонами не оскаржується.

Разом з тим, доводи прокурорапро те, що оскаржувана ним постанова судді не в повній мірі відповідає вимогам законодавства, оскільки застосовано невірне тлумачення поняття малозначимості для його використання з посиланням на норми кримінального закону, а саме на ч.2 ст.11 Кримінального кодексу України є необґрунтованими і безпідставним.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються у порядку передбаченому нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України і провадження в цих справах здійснюється на основі суворого додержання законності, що слідує із положень статті 2 та статті 7 цього Кодексу, а тому посилання прокурора на норми кримінального закону є некоректним та необгрунтованим, оскільки норми кримінального закону не застосовуються при розгляді адміністративних правопорушень.

Як вбачається з обставин матеріалів адміністративної справи ОСОБА_2 особисто не формувала списки дітей, підлягаючих оздоровленню, наявні безумовні підстави для направлення її онука ОСОБА_3 на оздоровлення, як дитину перебуваючи на диспансерному обліку та позбавлену батьківського піклування, відсутність встановлення спричинення значної шкоди державним, суспільним інтересам або громадянам.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що батько її онука і її син помер, особисто списки вона не формувала і на момент підписання розпорядження від 27.05.2014 року не звернула увагу на наявність у списку дітей, які підлягали оздоровленню, її онука, тому із цих причин вину визнавала частково, з даної ситуації зробила для себе відповідні висновки і подібних правопорушень не допустить в майбутньому.

За вимогами статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

За положеннями ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган ( посадова особа) , уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При вказаних обставинах і положеннях закону, суддя першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано, дійшов висновку про звільнення порушника від адміністративної відповідальності і обмеженням усним зауваженням, що узгоджується з загальними засадами завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, неврахування спричинення шкоди у розмірі вартості путівки з посиланням на пояснення свідка ОСОБА_4, то вони є необґрунтованими. Обставини викладені у поясненнях свідка не перебувають у причино-наслідковому зв'язку з правопорушенням і зводяться фактично до переоцінки доказів, а тому судом апеляційної інстанції не враховуються.

Крім того, аналіз вищевикладених норм закону дає підстави дійти висновку, що чинне антикорупційне законодавство України не пов'язує існування конфлікту інтересів з настанням конкретних наслідків, тому доводи апеляційної скарги в частині того, що скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення спричинило шкоду охоронюваним законом інтересам держави чи фізичній особі, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи наведене, порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи суд правильно встановив та належним чином обґрунтував застосування вимог ст. 22 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, є цілком законним та таким, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та закриття провадження по справі, тому апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури області Карпенко Р.І. - залишити без задоволення.

Постанову Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2015 року, якою ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено їй усне зауваження та провадження по цій справі закрито - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області О.М. Кононенко