Провадження № 33/783/121/15 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року суддя Апеляційного суду Львівської області Романюк М.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та накладено стягнення у виді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 36 грн. 54 коп. судового збору в дохід держави.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 20 листопада 2014 року о 22.30 год. по вул. Личаківська - вул. Тракт Глинянський у м. Львові, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1, не надав перевагу у русі пішоходу на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п.18.1 ПДР України, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, внаслідок чого останній впав та пошкодив одяг.

Крім того, ОСОБА_1 20 листопада 2014 року о 22.30 год. будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце по вул. Личаківська - вул. Тракт Глинянський у м. Львові між автомобілем «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 та пішоходом ОСОБА_2, місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п.2.10 «а» ПДР України.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу та змінити постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 122-4 КУпАП у вигляді штрафу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновок суду про винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є неповним та не відповідає фактичним обставинам справи, а винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності від 03.02.2015 року в частині накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 (один) рік за своєю суворістю не відповідає вимогам ст. 30, 33 КУпАП. Апелянт вказує, що в результаті наїзду потерпілий впав і забруднив верхній одяг. Жодного пошкодження майна пішохода не було спричинено, що на думку апелянта підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів завдання будь-яких збитків. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано правопорушення, оскільки крім порушення ПДР України обов'язковою умовою є спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, чого в даному випадку, не було. Щодо тілесних ушкоджень, то дане, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки він не здійснював наїзд на потерпілого, а лише зачепив потерпілого автомобілем під час гальмування. Дане, на думку апелянта, підтверджується відсутністю медичного висновку про отримання тілесних ушкоджень та кримінального провадження, яке відкривається у разі завдання особі тілесних ушкоджень. Також, апелянт вказує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений лише після п'яти днів після ДТП, що на думку апелянта ускладнює встановлення всіх обставин справи. Апелянт вказує, що раніше до адміністративної відповідальності не притягувався та позбавлення права керувати транспортними засобами ставить апелянта у скрутне становище, так як він не має можливості іншого способу заробітку для існування його сім`ї. Також, апелянт вказує, що суд апеляційної інстанції відмовивши у прийнятті апеляційної скарги неправильно розрахував строк на подання апеляційної скарги з дня настання події, а не наступного дня після настання події. На думку апелянта, пропущений ним строк на подання апеляційної скарги з поважних причин і підлягає поновленню. Апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначено початок перебігу процесуальних строків та слід застосовувати загальні правила перебігу процесуальних строків.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та проаналізувавши доводи апеляційної скарги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що апелянту слід відмовити у поновленні строку та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Керуючись положеннями ст. 268 КУпАП, апеляційним судом було належним чином повідомлено правопорушника про час і дату судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи №464/12248/14-п, постанова Сихівського районного суду м. Львова винесена 03.02.2015 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 13.02.2015 року.

Таким чином, апелянт ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження, але в апеляційній скарзі просить такий строк поновити, оскільки пропустив його з поважних причин. Однак, в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Апелянт вказує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не визначено початок перебігу процесуальних строків і просить застосувати загальні правила перебігу процесуального строку та покликається на інші процесуальні кодекси, що не може вважатись мотивацією поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Виходячи із вищезазначеного, апеляційний суд підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Сихівського районного суду м. Львова від 03.02.2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Апеляційну скаргу разом із долученими до неї матеріалами повернути ОСОБА_1

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Романюк М.Ф.