АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., за участю: ОСОБА_1, прокурора - Усенко С.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 06 березня 1997 року Вільногірським МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області, депутата Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень, -

встановив:

постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

У відповідності до постанови місцевого суду, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, будучи депутатом Дмирівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, не повідомив на сесії районної ради про конфлікт інтересів, який виразився у голосуванні без повідомлення на дев'ятій сесії шостого скликання Дмитрівської сільської ради про затвердження акту прийому передачі за договором №2 від 03 березня 2014 року про поставку 3400 кубічних метрів шлаку, де за зазначеною угодою фактичним постачальником була його дружина - ОСОБА_2. Таким чином ОСОБА_1, будучи суб'єктом корупційного правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», допустив порушення ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 у порядку передбаченому ч. 2 ст. 294 КУпАП, подав свою апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду.

На переконання апелянта, він своїми діями, як депутат сільської ради, який зайнятий представницькою діяльністю виключно на громадських засадах, у жодному випадку не міг отримати неправомірну вигоди у будь-якому з можливих виглядів.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, вважаючи висновки суду першої інстанції викладенні у постанові суду такими які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, пояснивши, що він, будучи депутатом сільської ради, дійсно голосував на сесії за затвердження акту прийому-передачі в інтересах ФОП «ОСОБА_2», яка є його дружиною. При цьому, пояснив, що не повідомляв а ні голову сільської ради, а ні депутатів присутніх на сесії, - про конфлікт інтересів. Таку свою бездіяльність пояснив тим, що жодним нормативним актом не передбачено форму та порядок такого повідомлення. Разом з тим, зазначив, що він не здійснює жодних службових обов'язків, а виконує виключно представницьку функцію, тому на нього не поширюються дія Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Прокурор в апеляційному суді виступив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи висновки суду першої інстанції такими, що відповідають фактичним обставинам. Окрім цього, звернув увагу суду на те, що ОСОБА_1 не заперечує факт, що дійсно голосував в інтересах своєї дружини, жодних дій направлених на усунення конфлікту інтересів не вжив.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників перегляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до протоколу про корупційне правопорушення (а.с. 1-3) у вину ОСОБА_1 ставиться порушення вимог Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», що стало причиною для притягнення особи за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. У відповідності до примітки 1 даної норми, суб'єктом правопорушення у цій статті є особи зазначенні у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» до суб'єктів корупційних правопорушень відносяться особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до числа яких, згідно із підпунктом «б», відносяться депутати місцевих рад.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», під поняттям депутат місцевої ради розуміється представник територіальної громади, який обирається у відповідності до закону, тож до даної категорії відносяться і депутати сільської ради.

У ч. 3 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», передбачено, що на депутатів місцевої ради поширюються обмеження передбачені Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції».

З наведених норм закону слідує, що і на депутатів сільської ради також поширюється дія Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», у тому числі обов'язок врегулювання конфлікту інтересів, передбаченого ст. 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Жодних виключень щодо даної категорії суб'єктів корупційних правопорушень законом не передбачено, а тому доводи апелента, що його діяльність не пов'язана із державною службою - безпідставні, і не можуть бути достатніми для виключення у його діях складу корупційного правопорушення.

Разом з тим, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», конфліктом інтересів визнаються суперечності між особистими інтересами особи чи їй близькими особами та її службовими повноваженнями наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийнятого рішення.

З наведеного визначення вбачається, що депутати сільської ради, з метою належного виконання представницької функції в інтересах громади, котра його обрала, а також дотримуючись вимог депутатської етики, мають бути об'єктивними та неупередженими, а у випадках виявлення певних чинників, які можуть вплинути на його упередженість, має повідомити про їх наявність колегіальний орган - сесію сільської ради.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень особи під час перегляду справи у апеляційному суді, ОСОБА_1, будучи депутатом шостого скликання Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського районну Дніпропетровської області, що підтверджується постановою виборчої сільської комісії № 11 від 08 листопада 2010 року (а.с. 37-39), був присутній на черговій двадцять дев'ятій сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання, яка проводилась 18 липня 2014 року, де разом із іншими депутатами сільської ради здійснював голосування по двадцять третьому питанню порядку денного про затвердження акту приймання передачі продукції від підприємця ОСОБА_2, яка є його дружиною, що підтверджується протоколом сесії (а.с. 28-29) та поясненнями самого ОСОБА_1.

Жодних даних як б ставили під сумнів об'єктивність та правдивість наявних по справі доказів апелянтом не наведено, а доводи апелянта викладенні у апеляційній скарзі щодо своєї не винуватості під час перегляду справи свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи зазначені обставини, під час апеляційного перегляду було встановлено, що висновки районного суду щодо винуватості ОСОБА_1, у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, знайшли своє підтвердження і належним чином обґрунтовані.

При обранні виду та розміру стягнення, районний суд керувався вимогами ст.ст. 23, 27, 33 КУпАП, обравши стягнення у межах санкції статті, яке з урахуванням характеру вчиненого та особи правопорушника, а також враховуючи його майновий стан та пом'якшуючі і обтяжуючі його відповідальність обставини, сприятиме запобіганню вчинення особою у майбутньому нових правопорушень.

Таким чином, враховуючи наведенні обставини, апеляційний суд під час перегляду дійшов висновку, що місцевим судом під час розгляду справи суттєвих порушень закону не виявлено. Справу було розглянуто із дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення, обравши справедливе та достатнє стягнення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови суду - відмовити.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К.Живоглядова

Дніпропетровської області