АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПО С Т А Н О В А

Іменем України

09 квітня 2015 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та прокурора Мануйленко І.М., справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянку України, на момент вчинення адміністративного правопорушення працюючу на посаді молодшого інспектора відділу охорони Павлоградської виправної колонії управління ДПтС України у Дніпропетровській області № 142, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_2, виданий 05 грудня 2011 року Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, -

в с т а н о в и в :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Провадження № 33/774/209/15 Головуючий у першій інстанції: Шаповалова І.С.

Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на посаді молодшого інспектора відділу охорони Павлоградської виправної колонії управління ДПтС України у Дніпропетровській області № 142, всупереч вимогам Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", не подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, граничним терміном подання до 01 квітня 2014 року.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі за відсутністю в її діях складу корупційного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт не заперечує факт неподання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, однак, вказує на відсутність в її діях суб'єктивної сторони корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що вона умисно не подала декларацію, або мала на меті такою бездіяльністю отримати неправомірну вигоду чи приховати доходи. За твердженням ОСОБА_1, вона не подала декларацію у зв'язку з необізнаністю та непоінформованістю.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердила викладені в її обґрунтування доводи та просила апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор Мануйленко І.М. в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги - безпідставні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, який у період роботи ОСОБА_1 в Павлоградській виправній колонії управління ДПтС України у Дніпропетровській області № 142 працював на посаді начальника сектору по роботі з особовим складом даної установи, пояснив, що як при прийнятті ОСОБА_1 на роботу, так і продовж роботи останньої на посаді молодшого інспектора відділу охорони, вона ознайомлювалася з вимогами чинного антикорупційного законодавства, що підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах її особової справи, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що вона не знала про обов'язок подання декларації, не відповідає дійсності.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, а також дослідивши надані свідком ОСОБА_4 для огляду матеріали особової справи ОСОБА_1, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в її діях суб'єктивної сторони корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними і такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм чинного антикорупційного законодавства.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" передбачений обов'язок суб'єкта декларування щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік.

Як встановлено дослідженням матеріалів особової справи молодшого інспектора відділу охорони Павлоградської виправної колонії управління ДПтС України у Дніпропетровській області № 142 ОСОБА_1, при проходженні ОСОБА_1 стажування на вказаній посаді нею було вивчено Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції", що підтверджується її власними підписами в індивідуальному плані проходження стажування та звіті про проходження стажування.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про передбачений Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" обов'язок щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, тоді як доводи її апеляційної скарги в частині того, що вона не була проінформована про такий обов'язок, є неспроможними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виражається у формі непрямого умислу, оскільки ОСОБА_1 усвідомлювала протиправний характер своєї бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і свідомо допускала їх настання.

При цьому, апеляційний суд констатує, що чинне антикорупційне законодавство не пов'язує настання адміністративної відповідальності за неподання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру з наявністю у суб'єкта декларування корисливих або ж будь-яких інших мотивів такої бездіяльності.

Отже, є цілком законним та таким, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, висновок суду першої інстанції про наявність в діянні ОСОБА_1 складу корупційного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тому її апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду - без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач