АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 618/32/15-п Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 33/790/156/15 Бунін Є.О.
Категорія : ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 29 січня 2015 року про притягнення

ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в АВМ копитчиком, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2015 року постановою судді Дворічанського районного суду Харківської області Созанського О.В. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано стягненню у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Як встановлено судом першої інстанції, 13 листопада 2014 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул.Буденного, 11 в с. Жовтневе Дворічанського району Харківської області з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, від огляду на стан сп'яніння відмовився, чим порушив п.2.9 ПДР України.

Суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 29 січня 2015 року та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт заперечував факт знаходження в стані алкогольного сп'яніння та зазначив, що огляд на стан сп'яніння в установленому законом порядку, в тому числі із застосуванням алкотестеру, не проводився. На думку ОСОБА_3, невідсторонення від керування транспортним засобом доводить його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення. Надані пояснення в протоколі про вживання алкоголю ОСОБА_3 пов'язує з примусом робітників міліції та при цьому вказує на відсутність свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при складанні протоколу. Також апелянт вважає, що були порушені його процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, а саме справу було розглянуто без його участі, а також належним чином не повідомлено про дату, час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. Розгляд справи Дворічанським райсудом Харківської області вважає безпідставним, посилаючись на наявність постанови Уманського міськрайсуду про повернення протоколу про адміністративне правопорушення для дооформлення. На переконання апелянта, адміністративне стягнення призначене йому без врахування вимог ст.33 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, суддя в повному обсязі вказані вимоги закону не виконав .

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ;

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп*яніння чи під впливом лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп*яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №954935 від 13 листопада 2014 року (а.с.1), 13 листопада 2014 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул.Буденного, 11 в с. Жовтневе Дворічанського району Харківської області з явними ознаками алкогольного сп'яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, від огляду на стан сп'яніння на місці та в лікарні відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, формулюючи обставини правопорушення, які суд вважав встановленими, суддею допущені суперечності, які свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам.

Так, суд безпідставно послався на порушення ОСОБА_3 вимог п.2.9(а) ПДР України, який передбачає заборону керування транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, тоді як обов*язок водія на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення такого стану передбачений п.2.5 ПДР України. Стан сп*яніння у водія транспортного засобу може бути встановлений лише в порядку, передбаченому Інструкцією від 09.09.2009 року № 400/666 Про виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп*яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ( далі - Інструкція). Але протокол містить вказівку про відмову водія ОСОБА_3 від проходження медичного огляду, тобто порушення вимог п.2.5 ПДР України, що виключає одночасне порушення водієм п.2.9(а) ПДР України.

Окрім того, суд вірно пославшись на протокол про адміністративне правопорушення та інші докази у справі про адміністративне правопорушення, дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - керування автомобілем в стані алкогольного сп*яніння, тоді як наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише факт відмови ОСОБА_3 від проходження медичного огляду для встановлення такого стану, тобто порушення водієм вимог п.2.5 ПДР України, відповідальність за що також передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 грудня 2014 року, на яку посилається апелянт, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП повернуто до ВДАІ з обслуговування м.Умань Уманського МВ ГУМВС України в Черкаські області для належного оформлення.

В той же час, повернення справи для дооформлення не виключає можливості повторного направлення матеріалу до суду за місцем вчинення правопорушення, у даному випадку - до Дворічанського районного суду Харківської області, що відповідає вимогам ч.1 ст.276 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 складений компетентною особою, його форма та основні елементи змісту відповідають вимогам ст.256 КУпАП. В протоколі зазначені дата і місце його складення; посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища та адреси свідків. Із протоколу вбачається, що ОСОБА_3 роз*яснені його права та обов*язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, містяться його власноручні пояснення. Протокол підписаний особою, яка його склала; особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.1).

Як вбачається зі змісту протоколу серії АБ2 №954935, ОСОБА_3 пояснив, що погоджується з протоколом, випив літр пива, керував автомобілем НОМЕР_1, від медичного огляду на стан сп*яніння на місці зупинки та у лікарні відмовився.

Зазначені пояснення правопорушника узгоджуються із поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які вказували, що були присутні при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, останній пояснював, що випив пляшку пива та керував автомобілем, від нього було чути запах алкоголю, від проходження медогляду на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_3 відмовився (а.с.13,14). Аналогічні пояснення надав свідок - інспектор ВДАІ ОСОБА_7, який перебував на службі по забезпеченню безпеки дорожнього руху та склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 (а.с.12).

Твердження апелянта про те, що зазначені вище пояснення він надавав під примусом працівників ДАІ не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки вони спростовуються свідченнями ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Окрім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 у визначеному законом порядку оскаржувались дії посадових осіб органів ДАІ щодо неправомірного, як на його думку, психологічного впливу з метою примушування до зізнання у скоєному правопорушенні, та, як наслідок, складання відносно нього протоколу від 13 листопада 2014 року. Будь-яких доказів з цього приводу ОСОБА_3 не надав і апеляційному суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 акцентував увагу на тому, що не перебував в стані алкогольного сп*яніння та в матеріалах справи відсутні результати його освідування для встановлення такого стану. Оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений не за керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння, а саме за відмову водія від проходження в установленому порядку медичного огляду для встановлення такого стану, відсутність висновку щодо результатів медичного огляду, як на те посилається апелянт, факту його відмови від проходження огляду не спростовує. В апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих доказів на спростування факту та мотивів відмови ОСОБА_3 від проходження медогляду, в результаті якого міг бути як підтверджений, так і спростований факт його перебування в стані алкогольного сп*яніння.

Відповідно до п.1.2 Інструкції, огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану. Згідно п. 1.3. Інструкції ознаками алкогольного сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначені ознаки алкогольного сп*яніння ОСОБА_3: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, що підтвердили і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, а доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення суперечать наявним в матеріалах справи фактичним даним та є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_3 на порушення судом процесуального законодавства з огляду на розгляд справи без його участі є неспроможними, оскільки відповідно до довідки про доставку SMS-повідомлення (а.с.7) ОСОБА_3 завчасно - 19 січня 2015 року було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи - о 14 год. 29 січня 2015 року в залі №2 Дворічанського районного суду Харківської області, що не спростовував апелянт та, окрім того, у клопотанні про закриття провадження у справі, яке подане до суду 23 січня 2015 року, зазначав, що мав телефонну розмову із помічником судді, яка пропонувала йому надіслати заяву про розгляд справи за його відсутності. Матеріали справи не містять клопотань ОСОБА_3 про залучення до розгляду справи захисника або про відкладення розгляду справи у зв*язку із неможливістю участі у судовому засіданні з поважних причин, що свідчить про дотримання судом першої інстанції вимог ст.268 КУпАП. До того ж, розгляд справи за відсутністю правопорушника у будь-якому разі не є самостійною підставою для скасування судового рішення, оскільки на даний час процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, ОСОБА_3 у повному обсязі реалізовані шляхом подачі апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення судом вимог ст.33 КУпАП є необґрунтованими. Позиція ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі оспорює свою винуватість у скоєному правопорушенні, не може свідчити про його щире каяття.

З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, який працевлаштований та відносно якого відсутні відомості про раніше вчинені адміністративні правопорушення, ступеню його вини та за відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, суд виважено не застосував до ОСОБА_3 більш суворі види адміністративного стягнення, що передбачені санкцією ч.1 ст.130 КУпАП (позбавлення права керування транспортними засобами, громадські роботи чи адміністративний арешт), а обмежився накладенням стягнення у виді штрафу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції скасуванню за доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 не підлягає. Разом з тим, зазначену постанову слід змінити та виключити із її мотивувальної частини висновок суду про керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного сп*яніння та порушення ним вимог п.2.9(а) ПДР України. Вважати, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП лише за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння, тобто порушення вимог п.2.5 ПДР України.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 29 січня 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити, виключити із мотивувальної частини постанови висновок суду про керування ОСОБА_3 автомобілем в стані алкогольного сп*яніння та порушення ним вимог п.2.9(а) ПДР України; вважати, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП лише за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп*яніння, тобто порушення вимог п.2.5 ПДР України.

В іншій частині постанову суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду В.В.Шевченко