Номер провадження: 33/785/218/15
Номер справи місцевого суду: 522/2780/15-п
Головуючий у першій інстанції Кузьменко Н.Л.
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Копіца О.В., за участі особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року,

встановив:

Зазначеною постановою суду, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв'язку з недоведеністю її вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД №005037 від 22.01.2015 р., ОСОБА_2, 10.01.2015 р., приблизно о 09 год., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1, вчинила моральний та психологічний тиск відносно своєї матері ОСОБА_3, чим скоїла насильство в сім'ї.

Мотивуючи закриття провадженні у справі, суд 1-ої інстанції зазначив, що прямих свідків та очевидців, які б могли підтвердити насильство відносно ОСОБА_3, вчинене 10.01.2015 р. не встановлено, а факт заподіяння тілесних ушкоджень міг бути викликаний неумисними діями як з боку ОСОБА_2, так і самої ОСОБА_3, та, окрім того, зазначені події відбулися у нічний час, і встановити, хто саме був ініціатором конфлікту не надалося можливим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначила, що постанова суду підлягає скасуванню у зв'язку з наступними обставинами:

- суд не врахував, що вона є людиною похилого віку, учасником війни, ветераном праці та інвалідом 1-ї групи, має 55-річний стаж роботи викладачем ОНУ ім. І.І. Мечникова, тому не стала б подавати неправдивих заяв щодо своєї доньки, однак остання регулярно наносить їй образи та побої, що підтверджується аудіозписом, відповідно до якого вона розповідає своєму сину ОСОБА_5 про вказані факти та чітко й послідовно викладає події;

- судом не було прийнято до уваги, що її донька систематично знущається над нею, про що вона неодноразово подавала заяви в міліцію, та, окрім того, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що знущання її доньки ОСОБА_2 носять триваючий та безперервний характер;

- суд невірно оцінив показання ОСОБА_7, яка охарактеризувала ОСОБА_2 як гарну мати, оскільки свідок нічого не знає та не може сказати про відносини доньки з матір'ю, тому що проживає в сусідньому під'їзді та своєю позитивною характеристикою відплатила її доньці за надані нею медичні послуги;

- суд не врахував показання її внука та сина ОСОБА_2 - ОСОБА_8, відповідно до яких останній підтвердив суду факт конфлікту між нею та донькою та вказав, що конфлікти між ними виникають регулярно.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні насилля в сім'ї.

В запереченнях ОСОБА_2 вказала, що апеляційна скарга не відповідає обставинам справи, є необґрунтованою, оскільки:

- факт насилля в сім'ї нічим не підтверджений, натомість, відповідно до характеристик її сусідів за 2014 та 2015 рр., її дії, поведінка та спосіб життя суттєво відрізняються від обставин, викладених в апеляційній скарзі;

- її мати ОСОБА_3 є частково недієздатною, що не дає їй можливості повно розуміти та надавати оцінку тому, що відбувається, та, окрім того, внаслідок того, що її мати постійно скаржилась на неї та її дітей, в листопаді 2014 р. вона змушена була звернутись до психоневрологічного диспансеру з проханням перевірити стан матері та на той час її медична картка вже перебувала у ПНД;

- на теперішній час вона піклується про свою непрацездатну матір ОСОБА_3, створює достатні та прийнятні умови для життя, турбується про її здоров'я, проживає з нею в одній кімнаті понад 25 років, а також всіляко намагається полегшити її пересування по квартирі, натомість, її брат ОСОБА_5 приходить додому та провокує скандали, постійно веде аудіо-запис всіх розмов та монтує їх на свій розсуд, звинувачуючи її та дітей, що підтверджено постановою апеляційного суду Одеської області від 23.03.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насилля в сім'ї, яке мало місце відносно неї, саме 10.01.2015 р.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. ОСОБА_2 заперечувала проти зазначених доводів та просила залишити постанову суду 1-ої інстанції без змін.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вважаю, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд 1-ої інстанції вказаних вимог закону дотримався повністю та прийняв обґрунтоване та законне рішення про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв'язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.

Так, апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_3 про те, що суд не врахував, що вона є людиною похилого віку, учасником війни, ветераном праці та інвалідом 1-ї групи, має 55-річний стаж роботи викладачем, тому не стала б подавати неправдивих заяв щодо своєї доньки, такими, що не підтверджуються матеріалами справи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_3 неодноразово зверталась з заявами до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_2 та її синами відносно неї психологічного та фізичного насилля та, в черговий раз, 10.01.2015 р. звернулась до Шевченківського ВМ Приморського РВ з усною заявою про те, що її донька ОСОБА_2 впливала на неї морально та психічно (а.с. 3), на підставі чого 22.01.2015 р. відносно останньої був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення морального та психологічного тиску на ОСОБА_3.

Разом з тим, будь-які прямі докази того, що ОСОБА_2 вчинила моральний чи психологічний тиск на ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні, прямих свідків та очевидців, які б могли підтвердити насилля відносно ОСОБА_3 саме 10.01.2015 р. немає, всі свідки, зокрема, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не були особисто присутніми при конфлікті та дають показання з чужих слів, а позитивні характеристики, надані сусідами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 характеризують їх як особистостей та не можуть бути прямими доказами по справі, оскільки надані особами, які не спостерігали конфлікт безпосередньо та не можуть знати про їх відносини в родинному колі, тому встановити, хто був ініціатором конфлікту не надається можливим.

Доданий до апеляційної скарги аудіозапис, відповідно до якого ОСОБА_3 розповідає своєму сину ОСОБА_5 про факт психічного та морального тиску на неї з боку її доньки ОСОБА_2, а також завдання їй тілесних ушкоджень, та чітко й послідовно викладає події, що мали місце 10.01.2015 р., не може бути врахований при розгляді даної справи, оскільки містить односторонній виклад обставин справи лише від імені ОСОБА_3 та не може бути визнаний неупередженим та об'єктивним доказом.

Окрім того, апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_3 про те, що суд не врахував показання її внука ОСОБА_8, відповідно до яких останній підтвердив суду факт конфлікту такими, що спростовуються мотивувальною частиною постанови суду (а.с. 88-89), згідно з якою суд врахував та надав оцінку показанням свідка ОСОБА_8, вказавши, що він не є прямим свідком, який безпосередньо спостерігав конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та міг би підтвердити тиск з боку ОСОБА_2

На додаток, постановою Приморського райсуду м. Одеси від 24.02.2015 р. ОСОБА_5, було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім'ї, відносно ОСОБА_2, що мало місце саме 10.01.2015 р. Зазначена постанова суду 1-ої інстанції 23.03.2015 р. була змінена апеляційним судом Одеської обл. та було виключено з мотивувальної частини вказівку про здійснення ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_2 насильства в сім'ї з застосуванням фізичного насильства, та доповнено мотивувальну частину вказівкою на здійснення ОСОБА_5 по відношенню до ОСОБА_2 насильства в сім'ї, яке виразилось в застосуванні психологічного насильства.

Вказане рішення апеляційного суду Одеської області набуло законної сили та має преюдиційне значення, тобто факти, викладені в ньому, вважаються встановленими та такими, що не потребують нового доведення, та загалом свідчать про те, що одним з учасником конфлікту, що стався 10.01.2015 р., був ОСОБА_5, оскільки останній вчинив психологічний тиск на свою сестру ОСОБА_2, а встановити, чи мало місце насильство з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 з наданих суду доказів не надається можливим.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції, щодо того, що факт отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 підтверджується актом судово- медичного обстежання №112 від 10.01.2015 р., що не заважає останній звернутися до правоохоронних органів із заявою для проведення розслідування в порядку КПК України.

Більш того, факт застосування фізичного насильства щодо ОСОБА_3 не зазначався в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОД №005037 від 22.01.2015 р., складеному ДІМ Шевченківського ВМ Приморського РВ Гузікевичем М.М. (а.с.1), тому не може бути предметом розгляду в зазначеній адміністративній справі.

Стаття 247 КУпАП не передбачає підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з недоведеністю вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8 Конституції України, "в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…".

Відповідно до ст. 62 Конституції України, "особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь."

У даному конкретному випадку йдеться не про кримінальний злочин, а про адміністративне правопорушення, але, оскільки КУпАП не передбачає таку підставу для закриття провадження у справі як недоведеність вини, вважаю за необхідне застосувати аналогію права та ст. 62 Конституції України як норму прямої дії.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції вірно врахував всі фактичні обставини справи та прийняв об'єктивне та законне рішення про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв'язку з недоведеністю її вини (винуватості).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Так, в резолютивній частині постанови суд 1-ої інстанції чітко не зазначив, за якою саме підставою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме у зв'язку з недоведеністю вини (винуватості) останньої у вчиненні вказаного правопорушення, тому резолютивна частина постанови підлягає зміні з вказівкою про конкретну підставу закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 8, 62 Конституції України, ст.ст. 283, 294 КУпАП суддя -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2014 року відносно ОСОБА_2 - змінити.

Резолютивну частину постанови викласти в наступній редакції:

"Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за недоведеністю її винуватості у вчиненні зазначеного правопорушення".

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Одеської області О.В. Копіца