Справа № 488/6689/14-п Провадження № 3/488/102/15
П О С Т А Н О В А

16.02.2015 року

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Федорченко А.А., при секретарі Карагодіній А.О., розглянувши адміністративні матеріали за ст. 204-2 КпАП України відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого мотористом на т/к «Rainbow», проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

В С Т А Н О В И В:

До Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшли адміністративні матеріали, відповідно до яких 16 грудня 2014 року від агентуючої фірми «Омега Транс», відділом прикордонної служби «Миколаїв», була отримана заява на здійснення прикордонного контролю приходу судна «Rainbow». Під час оформлення вказаного судна прикордонним нарядом о 17 годині 30 хвилин в пункті контролю «Суднобудівний завод «Океан»», в посвідчені особи моряка ОСОБА_1 були виявлені відмітки про перетинання кордону, згідно яким, 16 листопада 2014 року він потрапив на тимчасово окуповану територію АР Крим через контрольний пункт вїзду-виїзду «Каланчак», а покинув її через неіснуючий пункт пропуску «Керч».

У таких діях ОСОБА_1 старший інспектор прикордонної служби по роботі з іноземцями та адміністративного провадження ВПС «Миколаїв» вбачає склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.204-2 КпАП України, що виявилося у порушенні ст.10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

На підставі заяви особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справа розглядалася без її участі.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши інші письмові докази, суддя приходить до таких висновків.

Як визначає ч.2 ст.3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю . Її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

За ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

При цьому, як визначено в ст.1, ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

В той же час ст. 10 вказаного Закону надає громадянам України право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У відповідності до ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, насамперед, протоколом про адміністративне правопорушення, а також іншими документами.

Ст. 256 КпАП України встановлює, що у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Оскільки вимоги ст.ст. 251, 256 КпАП України особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, не дотримані, такий протокол не може сприйматися як належний доказ.

Так, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 16 листопада 2014 року потрапив на територію АРК через контрольний пункт вїзду-виїзду «Каланчак», що, навпаки, дозволено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09 березня 2014 року № 149-р , а покинув територію через неіснуючий пункт пропуску «Керч». В той же час в протоколі не зазначена дата виїзду особи, яка притягується до відповідальності, з тимчасово окупованої території, а також не вказано, яким чином (повітрям, по суші чи морю) ця особа потрапила на територію АРК та яким чином покинула її.

Більше того, інші документи, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, містять інформацію, яка вочевидь суперечить змісту самого протоколу. Так, з рапорту інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 та копії посвідчення особи моряка ОСОБА_1 взагалі слідує, що в посвідченні останнього виявлена відмітка на вїзд на тимчасово окуповану територію АРК Росія КПП «Перекоп», а відмітка про виїзд з території РФ через КПП «Єйськ» Росія.

За такого, з доданих документів неможливо встановити ані місце, ані суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка висловлена у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03), Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення, а відтак адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до п.А ч.3 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Порушення цих вимог Конвенції та ст.256 КпАП України призвело до неконкретності змісту протоколу про адміністративне правопорушення та неналежного встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому ч.3 ст.62 Конституції України зобовязує тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.204-2 КпАП України, у зв'язку з чим в силу ст.247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284, ст.294 КпАП України, -

П О СТ А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.204-2 КпАП України закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у звязку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу, протест прокурора до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.А.Федорченко