Справа № 466/785/15-п Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І..
Провадження № 33/783/161/15 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року, суддя Апеляційного суду Львівської області Романюк М.Ф. перевіривши апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Львова Луцика Г.Д. на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и в:

постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року адміністративну справу відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 ч.1 КУпАП провадження закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу №1 від 28.01.2015 складеного прокурором Шевченківського району м. Львова, ОСОБА_2 перебуваючи на посаді головного лікаря КЗ JIOP «Львівській протитуберкульозний диспансер», будучи посадовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави та відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України від 07.04.2011 «Про засади запобігання і протидії корупції» будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, всупереч інтересам служби та держави, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів і не повідомив письмово невідкладно безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, що передбачено ч. 2 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», що було виявлено 09.12.2014 року шляхом скерування листа на адресу головного лікаря КЗ ЛОР «Львівській протитуберкульозний диспансер» ОСОБА_3 та отримання відповіді від 09.12.2014 року., чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Не погоджуючись з даним рішенням прокурор прокуратури Шевченківського району м. Львова Луцик Г.Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26.02.2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення у межах санкції статті. Мотивує апеляційну скаргу тим, що оскаржувана постанова є безпідставною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням вимог законодавства про адміністративні правопорушення. Апелянт вказує, що судом не прийнято до уваги наявність в матеріалах справи копій Статуту комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський протитуберкульозний диспансер», із змінами від 05.02.2013 року, де передбачено, що заклад є самостійною юридичною особою, що безпосередньо підпорядковується у своїй діяльності Головному управлінню охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації та утримується за рахунок коштів обласного бюджету; наказу директора Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації №62-К від 31.05.1996 року про призначення ОСОБА_2 на посаду головного лікаря КЗ ЛОР «Львівський протитуберкульозний диспансер», пояснення ОСОБА_2 при складанні адміністративного протоколу та інших документів. Апелянт вказує, що рішення суду необґрунтоване та не відповідає вимогам закону. Судом зазначено, як вказує апелянт, що саме рішенням профспілкового комітету ОСОБА_2 було усунуто конфлікт інтересів передбачений Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», а відтак останній не зобов'язаний був повідомляти безпосереднього керівника. Натомість судом, на думку апелянта, залишаються поза увагою вимоги ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», які полягають в письмовому неповідомленні про конфлікт інтересів, яким визнається суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких його осіб та його службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих йому службових повноважень. Відповідно, видача наказів про преміювання ОСОБА_4 в розмірі 7000 грн. безпосередньо пов'язана як з майновими так і немайновими інтересами близької ОСОБА_2 особи, яким, відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону, є його дружина ОСОБА_4 в незалежності від наявності спільних прав та обов'язків і спільного проживання. Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не зобов'язаний був повідомляти безпосереднього керівника, як вважає апелянт, є безпідставним, нелогічними, не грунтується на вимогах Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», є суперечливим і з метою уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_2 у відповідності до своєї посадової інструкцій та Статуту Закладу є самостійною особою та одноособово приймає кінцеві рішення (видає накази, розпорядження, тощо). Про те, що він приймає рішення про преміювання своєї дружини він знав та усвідомлював, згідно займаної посади.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апелянту слід відмовити в прийнятті апеляційної скарги та повернути матеріали поданої ним апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Згідно з ч.5 ст. 7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Таким чином, прокурор не входить до переліку осіб, які мають право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 172-7 КУпАП.

Виходячи із вищенаведеного, апеляційний суд повертає прокурору подану ним апеляційну скаргу на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року, оскільки прокурор не входить до переліку осіб, які мають право на оскарження в апеляційному порядку постанови судді першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,-

п о с т а н о в и в:

відмовити в прийнятті до розгляду Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району м. Львова Луцика Г.Д. на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року.

Копію даної постанови та апеляційну скаргу надіслати апелянту.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Романюк М.Ф.