АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/439/2015 Головуючий в 1-й інстанції: Губко А.О.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Сокуренко Д.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва СокуренкоД.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Згідно постанови суду, 23.11.2014 року о 05 год. 00 хв., відповідно до п.13 «Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції» затвердженої Наказом МВС України за №111 від 27.03.2009 року, по проспекту Героїв Сталінграду, 27 в м. Києві інспектором ДПС 2 взводу полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві був зупинений ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «Шевроле», держномер НОМЕР_1, з явними ознаками наркотичного сп'яніння (дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук), у зв'язку з чим відповідно до п.2.12 «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом №400/666 МВС України та МОЗ України від 09.09.2009 року водію ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп'яніння в найближчому закладі охорони здоров'я, однак у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає постанову суду першої інстанції незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та не повне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи. Мотивуючи доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що в порушення вимог ст. 33 КУпАП при накладені стягнення судом не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують відповідальність. Апелянт зазначає про те, що суд, в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, не взяв до уваги пояснення, які він надав в судовому засіданні. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував характеризуючі дані про особу правопорушника, а саме, що він за останній календарний рік до адміністративної відповідальності не притягувався, є єдиним годувальником в сім'ї, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і автомобіль є єдиним джерелом доходу, оскільки дає можливість працювати водієм.

Апелянт повторно не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги, а тому суд вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу ОСОБА_5 за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Викладений в постанові висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим тапідтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії АВ2-043040від 23.11.2014 року, підписаного ОСОБА_2, а також свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_4, їхніми письмовими поясненнями.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Висновок, викладений у постанові судді, про винність ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, а тому вказані в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи про те, що висновок суду суперечить матеріалам справи, не можуть бути прийняті до уваги.

Стягнення накладене судом в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, та ступеню вини цієї особи. Зокрема, судом враховано те, що на утриманні ОСОБА_2 знаходиться малолітня дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також те, що апелянт раніше до адміністративної відповідальності не притягався. Проте, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_2 працевлаштований водієм і така робота є єдиним джерелом його прибутку, а тому, на думку суду не може бути підставою для пом'якшення адміністративного стягнення, накладеного постановою судді районного суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Постанова судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року є законною і обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_2, - без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Д.М. Сокуренко