Номер провадження: 33/785/205/15
Номер справи місцевого суду: 521/164/15-п
Головуючий у першій інстанції Іщенко
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді Котелевського Р.І.,

за участю: захисника - адвоката Логовського В.В., який діє в інтересах особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2, представника Південної митниці Міндоходів - Доманського С.І., представника ВАТ «ГТФ «Неман» ОСОБА_4, розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Логовського В.В. в інтересах ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.03.2015 року, -

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси провадження по адміністративній справі відносно,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого АМО філія КП «Укрброкснрвіс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Цією ж постановою судді районного суду товар вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27 листопада 2014 року переданий у власність держави.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 21 листопада 2014 року до Південної митниці Міндоходів надійшов лист УСБУ в Одеській області від 19 листопада 2014 року №65/16/1/8324нт про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000975 від 09 жовтня 2014 року встановлено факт надання органу доходів і зборів в якості підстави для переміщення товару «сигарети» документів, що містять неправдиві відомості стосовно одержувача. Крім того, зазначеним листом митниці надіслані копії відповідних матеріалів кримінального провадження для вжиття заходів та складання протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до матеріалів справи, митним органом було встановлено, що 03 жовтня 2014 року, на митну територію України в зону діяльності Чернігівської митниці прибув вантажний автомобіль марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2, з вантажем - «Сигарети з фільтром», у кількості 1 600 коробок (800 000 пачок), вагою брутто 14 720 кг.

На вказаний вантаж декларантом КП «Укрброксервіс» ОСОБА_5 було заповнено та 03 жовтня 2014 року подано до Чернігівської митниці Міндоходів митну декларацію типу ТР 80 АА, яку було прийнято до митного оформлення та зареєстровано за номером 102030000/2014/171802.

Разом з митною декларацією ОСОБА_2 як підстави для переміщення товарів, які перемішувались у зазначеному вантажному автомобілі було надано передбачені ст. 335 МК України документи серед яких CMR № 299851 від 02 жовтня 2014 року, інвойс № 11-32 від 29 вересня 2014 року, гарантійний документ № 0412-00490- 01-031014.

Відповідно до наданих разом з митною декларацією документів, у вказаному автомобілі переміщено товар «Сигарети з фільтром NZ Gold», у кількості 1 600 коробок (800 000 пачок). Відправником товару є ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь, м.Гродно, вул. Орджонікідзе, 18), одержувачем, відповідно до гр. 8 (одержувач) митної декларації №102030000/2014/171802, ОСОБА_5 було зазначено - MD (Молдова) ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова, м. Тирасполь, вул. Шевченко, 81/11). Згідно з МД №102030000/2014/171802, 05 жовтня 2014 року зазначений вантаж в режимі «транзит» було доставлено до митного поста «Роздільна» Південної митниці Міндоходів.

У відповідності до листів УСБУ в Одеській області від 29 серпня 2014 року №65/4- 6491 (вх.№ 21547/03-04-29 від 29 серпня 2014 року) та від 05 вересня 2014 року №65/4-6635 (вх.№ 22070/03-01-29) митницею проводилася перевірка законності переміщення товару «сигарети», що слідує на адресу ТОВ «ШЕРИФ».

З огляду на те, що прокуратурою Одеської області (лист від 02 вересня 2014 року № 04/5-8927- 14) та УСБУ в Одеській області митницю було проінформовано про низку суб'єктів господарської діяльності із заявленою адресою в Придністровському сегменті Республіки Молдова, що можуть використовуватись для скоєння вказаних порушень, з метою перевірки фактів реєстрації вказаних у листах компаній, митниця направила запит до митних органів Республіки Молдова від 03 вересня 2014 року № 1700/15-70-54-10.

Крім того, Митною службою Міністерства фінансів Республіки Молдова до Південної митниці Міндоходів направлено лист від 03 вересня 2014 року №28/07-11951 з переліком суб'єктів господарювання, які знаходяться на обліку в митних органах Молдови та здійснюють ввезення товарів через морські порти Іллічівська та Одеси, ТОВ «Шериф» не значиться на обліку як суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності в Республіці Молдова.

З метою здійснення перевірки законності переміщення товарів через митну територію України на адресу ТОВ «ШЕРИФ» (вулиця Шевченка, 81/11, місто Тирасполь, Молдова), Південною митницею Міндоходів, листом від 07 жовтня 2014 року № 14448/15-70-67, направлявся запит до Правоохоронного Департаменту митної служби Міністерства фінансів Республіки Молдова.

Отриманою відповіддю Правоохоронного Департаменту митної служби Міністерства фінансів Республіки Молдова від 30 жовтня 2014 року № 28-17/14199, який надійшов до Південної митниці Міндоходів 04 листопада 2014 року (вх. № 27239/03-01-34), встановлено, що компанія «Шериф» зареєстрована в митних органах Республіки Молдова, однак протягом 2014 року імпорт товарів «сигарети» на адресу зазначеного підприємства не реєструвався.

В ході проведення 05 жовтня 2014 року митного огляду товарів, які надійшли у вантажному автомобілі марки «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 (Акт про проведення митого огляду товарів №500092804/2014/000827 від 05 жовтня 2014 року) встановлено, що в транспортному засобі знаходиться товар - «Сигарети з фільтром», у кількості 1600 коробок (800000 пачок), не марковані марками акцизного збору.

Податковим кодексом Республіки Молдова, а саме ст. 123 п. 5.1 встановлено наступне: «Табачные изделия, реализуемые, транспортируемые или хранящиеся на территории Республики Молдова либо импортируемые для реализации на ее территории. а также товары, приобретенные у хозяйствующих субъектов-резидентов, находящихся на территории Республики Молдова, но не имеющих налоговых отношений с ее бюджетной системой, подлежат обязательной маркировке акцизной маркой. Маркировка осуществляется в процессе производства подакцизных товаров, до их импорта, а товаров, произведенных на территории Республики Молдова, до момента их отгрузки (вывоза) из подакцизного помещения. Порядок и сроки приобретения, использования и движения акцизных марок устанавливается Правительством».

Посадовою особою Південної митниці Міндоходів зроблено висновок про те, що декларант «Укрброксервіс» ОСОБА_2, як підставу для переміщення товарів через митний кордон України надав документи, що містять неправдиві відомості стосовно одержувача товарів та держави, в яку вони переміщуються.

Зазначені дії кваліфікувались посадовою особою Південної митниці Міндоходів, як порушення митних правил за ознаками, передбаченими ч. 1 ст. 483 МК України, про що 27 листопада 2014 року був складений протокол за №0884/50000/14, який був переданий для розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси.

Постановою судді районного суду за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 було прийнято рішення про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Логовський В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2, просить змінити постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси в частині вирішення питання про передачу у власність держави товару, що був вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року та повернути вказаний товар уповноваженій особі ВАТ «ГТФ «Нєман» (м. Гродно, вул. Орджонікідзе, 18, м. Білорусь).

Апелянт зазначає, що враховуючи результат розгляду справи, суд першої інстанції мав би повернути вилучений товар його володільцеві, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що володільцем є ВАТ «ГТФ «Нєман», а посилання судді першої інстанції на застосування в порядку аналогії права окремих положень ст. 100 КПК України, на думку апелянта є недоречними, оскільки ні Митний кодекс України ні КУпАП не допускають застосування аналогії.

Заслухавши апелянта - адвоката Логовського В.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді районного суду змінити в частині вирішення питання про передачу у власність держави товару та повернути товар власнику; думку представника Південної митниці Міндоходів, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката; вислухавши пояснення представника ОАО «ГТФ «Неман» ОСОБА_4, який просив задовольнити апеляційну скаргу адвоката Логовського В.В.; вивчивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги та матеріали, які були долучені в судовому засіданні за клопотанням сторін та учасників судового процесу; вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показами свідків, а також іншими документами.

Як видно з мотивувальної частини оскаржуваної постанови та матеріалів адміністративної справи, суддя районного суду з достатньою повнотою дослідив матеріали справи, оцінив всі наявній в справі докази та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки він, будучи декларантом КП «Укрброксервіс», діяв в чіткій відповідності до положень Митного Кодексу України, щодо митного оформлення документів регламентуючих переміщення вантажу в режимі «транзит» через митну територію України, який належав ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь, м. Гродно, вул. Орджонікідзе, 18) на адресу ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова, м. Тирасполь, вул. Шевченко, 81/11). Вказані обставини об'єктивно підтверджуються наявними в матеріалах адміністративної справи документами на вантаж сигарет (а.с.13-19).

Суддя районного суду обґрунтовано прийшов до висновку, що посилання митного органу в протоколі про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року на те, що ОСОБА_2, як підставу для переміщення товарів через митний кордон України, надав документи, які містили неправдиві відомості стосовно одержувача товарів та держави, в яку вони переміщуються, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Відповідно до повідомлень Правоохоронного Департаменту митної служби Міністерства фінансів Республіки Молдова № 28-17/14199 від 30 жовтня 2014 року та №28-17/14888 від 14.11.2014 року, компанія «Шериф» (Республіка Молдова,, м. Тирасполь, вул. Шевченко, 81/11) зареєстрована в митних органах Республіки Молдова, та в період з 15.10.2014 року по 13.11.2014 року здійснювала імпорт різноманітних товарів (а.с. 29,46).

Положення ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України передбачають адміністративну відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновком судді районного суду, що документи щодо митного оформлення товару, який належав ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь) та переміщувався в режимі «транзит» через митну територію України на адресу ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова), не містять в собі будь-яких неправдивих даних про які зазначено в диспозицію ч. 1 ст. 483 МК України, а їх зміст та офіційні відповіді компетентних органів Республіки Молдова, спростовують данні протоколу про порушення митних правил.

Таким чином, протокол про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року не містить даних, що зазначений в супровідних документах на вантаж товар, переміщувався через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

В своїх поясненнях апеляційному суду представник Південної митниці не заперечував встановленого суддею районного суду факту, що документи щодо митного оформлення товару, який належав ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь) та переміщувався в режимі «транзит» через митну територію України на адресу ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова), не містять в собі будь-яких неправдивих даних про які зазначено в диспозицію ч. 1 ст. 483 МК України, а їх зміст та офіційні відповіді компетентних органів Республіки Молдова, фактично спростовують данні протоколу про порушення митних правил.

Представник митниці спростував в судовому засіданні наведені в протоколі про порушення митних правил посилання на те, що відсутність на вказаному вантажі сигарет акцизник марок держави отримувача можна вважати порушенням митних правил у відповідності до положень Митного Кодексу України, зазначивши при цьому, що наявність на товарі таких марок країни одержувача, не передбачена вимогами діючого митного законодавства України щодо товарів, які переміщуються через митну територію України в режимі «транзит».

Допитаний апеляційний судом начальник управління зовнішньоекономічної діяльності ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь) ОСОБА_6, підтвердив суду існування договірних відносин між ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь) та ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова) щодо купівлі-продажу сигарет, зазначивши при цьому, що законодавство Республіки Білорусь не вимагає наявності на товарі, який відправляється на експорт наявність марок акцизного збору країни отримувача товару.

З огляду на зазначене, посилання в протоколі про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року на відсутність на вантажі сигарет марок акцизного збору країни одержувача товару, який був відправлений від ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь) на адресу ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова) та переміщувався через митну територію України в режимі «транзит» не ґрунтується на законі та є безпідставним, а тому не могло бути підставою для складання протоколу про порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України.

За таких обставин апеляційний суд, погоджуючись в цій частині з оскаржуваною постановою судді районного суду, вважає, що протокол про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року відносно ОСОБА_2 не містить даних щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а тому рішення судді районного суду в частині закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - є законним та обґрунтованим.

Разом з цим, апеляційний суд не може погодитись з рішенням судді районного суду щодо передачі вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року вантажу у власність держави, оскільки такий висновок судді є хибним, необґрунтованим та не відповідає діючому законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договіром, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб'єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов'язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Частина 4 статті 55 Закону України «Про власність» передбачає безоплатне вилучення (конфіскація) майна у власника за рішенням або вироком суду чи іншого компетентного органу, як санкція за вчинення правопорушення.

Положеннями ст. 458 МК України регламентовано, що порушенням митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Відповідальність за порушення митних правил встановлюється Митним Кодексом України.

У разі виявлення порушень митних правил, передбачених ст.ст. 471-473, 476, 482-484 МК України, а саме встановлення події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях особи, відносно якої було складено протокол про порушення митних правил, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 461, ч. 1 ст. 483 МК України, може бути накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Згідно з вимогами ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, може винести одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження по справі.

При цьому законодавцем чітко визначено, що постанови про закриття провадження по справі та про накладення адміністративного стягнення виключають одна одну, а тому цілком очевидним, логічним та законним є висновок, що у разі закриття провадження по справі адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення не може бути застосоване.

Апеляційним судом встановлено, що приймаючи рішення щодо долі товарів, вилучених за протоколом про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27 листопада 2014 року, суддя районного суду зазначених вимог закону та практики ЄСПЛ не дотримався та прийняв необґрунтоване рішення щодо передачи цих товарів на користь держави.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи за Протоколом про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27 листопада 2014 року було вилучено сигарети «NZ Gold» в кількості 1600 коробок (800 000 пачок).

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної постанови, суддя районного суду прийняв рішення про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України. Одночасно суддя прийняв рішення про передачу товарів на користь держави, тобто фактично застосував адміністративне стягнення, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 461 МК України.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 466 Митного кодексу України, адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 487 Митного кодексу України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього кодексу, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ст. 465 МК України регламентовано, що конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Проте, суддя районного суду проігнорував наведені вимоги норм Митного Кодексу України та проігнорував положення ст. 265 КУпАП, відповідно до яких - вилучені речі після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду: 1) у встановленому порядку конфіскуються; 2) повертаються володільцеві; 3) знищуються; 4) реалізуються при оплатному вилученні речей.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи (протокол про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27 листопада 2014 року; товаросупровідні документи на вантах цигарок; контракт №2744 від 31.12.2013 року, що був укладений між ВАТ «Гродненська тютюнова фабрика «Нєман» (Республіка Білорусь) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шериф» (Республіка Молдова) та оскаржуваної постанови судді районного суду, вбачається, що володільцем товару є ВАТ «ГТФ «Нєман» (м. Гродно, вул. Орджонікідзе, 18, Республіка Білорусь). При цьому, пункт 7.1. Контракту №2744 від 31.12.2013 року передбачає, що право власності на товар переходить до ТОВ «Шериф» (Республіка Молдова) в момент розвантаження на складі покупця в м. Тирасполь (Республіка Молдова), а тому на даний час право власності на зазначений товар належить ВАТ «ГТФ «Нєман» (Республіка Білорусь).

Представник Південної Митниці Міндоходів України в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував того факту, що вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27 листопада 2014 року, належить саме ВАТ «ГТФ «Нєман» (Республіка Білорусь)

Тобто в даному випадку, враховуючи що за результатами розгляду адміністративної справи провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, суддя районного суду, усвідомлюючи з наданих суду матеріалів справи, зокрема з самого протоколу про порушення митних правил, фактично встановивши під час судового розгляду законного власника товару, який переміщувався по території України в режимі «транзит», та поклавши в основу свого рішення про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення факт існування реальних сторін контракту щодо купівлі-продажу сигарет, зокрема встановивши власника, з урахуванням відсутності в матеріалах справи відомостей щодо накладення в судовому порядку арешту на вказаний товар або постанови компетентного правоохоронного органу України про визнання цього товару речовим доказом, повинен був прийняти рішення про повернення вилученого товару до митного органу України з метою подальшого його митного оформлення його законним володільцем, у відповідності до положень Митного Кодексу України.

Разом з цим, суддя районного суду, мотивуючи своє рішення щодо передачи товару на користь держави, безпідставно зазначив в оскаржуваній постанові, що власник товару не встановлений, необґрунтовано послався на положення ст. 100 КПК України, та в супереч вимогам ст. 265 КУпАП України та ч. 1 ст. 466, ст. 527 МК України, прийняв рішення щодо передачи товару на користь держави.

За таких обставин апеляційний суд визнає висновки судді районного суду в частині передачи товару вилученого згідно протоколу про порушення митних правил незаконними, необґрунтованими та несправедливими, а тому, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, змінивши резолютивну частину постанови судді районного суду в частині вирішення питання щодо вилученого товару.

Приймаючи рішення про часткове задоволення апеляційної скарги особи провадження щодо якої закрито районним судом про повернення вказаного в протоколі товару уповноваженій особі власника товару, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_2 не є уповноваженим представником власника товару, яким є ВАТ «ГТФ Нєман» (Республіка Білорусь, м. Гродно, вул. Орджонікідзе, 18), а представник вказаної юридичної особи з повноваженнями наданими щодо отримання вказаного товару до суду не звертався.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що в даному конкретному випадку, суд позбавлений можливості прийняти рішення щодо повернення вилученого товару, оскільки фактично товар разом з матеріалами адміністративної справи, в порядку передбаченому ч.1 ст.265 КУпАП, до суду не передавався, а до затримання компетентними органами України, його вилучення та передачи на зберігання митниці (а.с.48), вказаний товар переміщувався через митну територію України в режимі «транзит» під митним контролем органу доходів і зборів України, а тому його подальша передача власнику (уповноваженій особі власника) може бути здійснена тільки з урахуванням та у порядку передбаченому Главою 17 Митного кодексу України, після офіційного звернення власника до митного органу, що буде цілком відповідати вимогам ч.1 ст.265 КУпАП та забезпечить рівновагу інтересів власника товару та законних вимог органу доходів і зборів України щодо завершення заявленої митної процедури відносно цього товару, у відповідності до положень ст. 102 Митного Кодексу України.

Вказане рішення апеляційного суду щодо долі зазначеного товару, не порушує право власника товару на заявлену ним процедуру переміщення цього товару через територію України, узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 102 МК України, якими регламентовано, що митний режим транзиту завершується вивезенням товарів за межі митної території України, та таке рішення унеможливить порушення процедури завершення визначеної митної процедури.

Разом з цим, безпосереднє повернення товару, відносно якого не завершена митна процедура та який знаходиться під митним контролем, його власнику, про що просили апеляційний суд апелянт та представник власника товару, може потягнути за собою порушення визначеної митної процедури відносно цього товару та його залишення на території України без митного оформлення, що може спричинити істотну шкоду інтересам держави.

З огляду на вказані обставини, вимоги апеляційної скарги щодо прийняття рішення судом про безпосереднє повернення судом вилученого товару уповноваженій особі ВАТ «ГТФ «Нєман» (м. Білорусь, м. Гродно, вул. Орджонікідзе, 18,), є безпідставними, позбавлені фактичної реальної можливості виконання, оскільки суперечать положенням ст.102 Митного Кодексу України, а тому в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Логовського В.В., який діє в інтересах особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.03.2015 року, якою провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, а товар вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року переданий у власність держави - змінити в частині вирішення питання щодо долі товарів вилучених відповідно до протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року.

Змінити частину другу резолютивної частини постанови суді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.03.2015 року відносно ОСОБА_2 про передачу товару вилученого відповідно до протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року, виключивши з неї посилання про передачу товару у власність держави, та викласти її в наступній редакції:

«Товар вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил №0884/50000/14 від 27.11.2014 року, згідно акту приймання-передачі речових доказів від 28 листопада 2014 року у кримінальному провадженні № 0000975 від 09.10.2014 року, залишити на зберіганні в Південній Митниці Міндоходів України до вирішення питання щодо подальшого завершення митного оформлення у порядку передбаченому Митним кодексом України».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Копію постанови суду протягом трьох днів вручити ОСОБА_2, або його захиснику та представнику Південної Митниці Міндоходів України.

Суддя

апеляційного суду Одеської області Р.І. Котелевський