АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
16.01.2015 року м. Київ
№ 33/796/21/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, 03.10.2014 року, о 16 год. 50 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Рено», державний номер НОМЕР_1, проїхав перехрестя вулиць Горького-Саксаганського на забороняючий «червоний» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер НОМЕР_2, та автомобілем «Тойота», державний номер НОМЕР_3, що рухались по вул. Саксаганського на зелений сигнал світлофора, що призвело до пошкодження всіх транспортних засобів. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п. 8.10 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Голосіївського суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на шість місяців. Також із ОСОБА_2 стягнуто в доход держави судовий збір у розмірі 0,03 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 36, 54 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, просить її скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не взяв до уваги його пояснення, зокрема те, що під час керування автомобілем він втратив свідомість і тому, як результат цього, проїхав перехрестя вул. Горького - вул. Саксаганського на заборонний «червоний» сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» та з автомобілем «Тойота», що рухались по вул. Саксаганського на зелений сигнал світлофора, що призвело до пошкодження всіх транспортних засобів. Апелянт вважає, що він вчинив правопорушення, не маючи на те умислу, оскільки був у непритомному стані, який відповідно до ст. 34 КУпАП вважає як пом'якшуючу обставину.

Також, апелянт вказує, що суд розглянув справу у спрощеному порядку, безпідставно залишивши без задоволення його клопотання про виклик свідків, а саме водіїв автомобіля «Хюндай» та «Тойота», які могли б підтвердити його фізичний стан в момент ДТП.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник, підтримавши апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Інший учасник ДТП, водій автомобіля «Хюндай», д. н. з. НОМЕР_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив надані пояснення працівникам ДАІ, вказував, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2, який виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з двома автомобілями, а також ледве не збив пішохода, які рухались по проїзній частині відповідно до ПДР, на дозволяючи сигнали. Крім того ОСОБА_3, вважаючи постанову судді районного суду законною та обґрунтованою, просив відхилити апеляційну скаргу, не вбачав підстав ні для скасування судового рішення, а ні для його зміни в частині адмінстягнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, його захисника та іншого учасника ДТП - ОСОБА_3, вивчивши матеріали цієї справи, а також справи про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 8.10 Правил дорожнього руху України є законним та обґрунтованим. Винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам подій та підтверджена матеріалами адміністративної справи, у тому числі поясненнями учасників ДТП та свідків пригоди, які містяться в матеріалах справи, даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, схемі ДТП, які були підписані відповідною посадовою особою та водіями - учасниками пригоди без будь-яких заперечень.

При цьому пояснення, які були надані учасниками ДТП не тільки під час оформлення матеріалів ДТП, а й в суді апеляційної інстанції, щодо механізму ДТП повністю співпадають та узгоджуються з іншими об'єктивними даними, які були відображені у схемі ДТП, у тому числі і стосовно зображення місця зіткнення транспортних засобів, а також локалізації та характеру механічних пошкоджень транспортних засобів.

Більше того, сам ОСОБА_2 фактично не заперечував самого факту порушення ним ПДР України, проте, вказуючи на свій стан здоров'я та посилаючись на раптову втрату свідомості під час керування транспортним засобом, вважав ці обставини підставою для закриття провадження у справі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені ОСОБА_2 обставини не тільки не знайшли свого підтвердження, а були повністю спростовані матеріалами цієї справи, а також справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, вказаними матеріалами встановлено, що до та під час ДТП, в порушення п. 2.9(б) ПДР, ОСОБА_2 керував транспортним засобом під впливом лікарських снодійних препаратів (бензодіазенин), що знижують швидкість реакції та уваги, що було підтверджено висновком лікаря, який здійснював огляд. І саме це порушення за висновками суду апеляційної інстанції стало причиною інших порушень ПДР, допущених ОСОБА_2, внаслідок чого сталася ДТП.

Більш того саме у такому стані перебував ОСОБА_2 навіть під час його огляду лікарем, за висновками якого під час огляду вказана особа була вкрай загальмована, сонлива, не розуміла звернену до неї мову, виявляла ознаки зміненої свідомості та була дезорієнтованим, мова була змазана та нечітка, ОСОБА_2 хитався в позі Ромберга та пальцево-носову пробу виконував з промахуванням.

За таких обставин, а також з огляду на те, що ОСОБА_2 на підвищений тиск та втрату свідомість не посилався після ДТП, швидку медичну допомогу не викликав, не звертався, за його свідченнями, до лікарів і у подальшому, а відтак не представив суду будь-яких об'єктивних даних про раптово виниклий у нього хворобливий стан безпосередньо перед ДТП, суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта в цій частині неспроможними. Більш того, за поясненнями другого учасника ДТП - водія ОСОБА_3, ОСОБА_2 під час спілкування з ним до приїзду працівників ДАІ взагалі вів себе неадекватно та постійно палив цигарки, чого б не повинно було мати місце у разі хворобливо стану, який виник раптово, та після втрати особою свідомості.

Що стосується заяв ОСОБА_2 та його захисника про необхідність закриття провадження у справі у зв'язку із тим, що на ОСОБА_2 фактично вже було накладено стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і ці протоколи слід було розглядати судом одночасно, то вони не ґрунтуються на законі. Під час розгляду різними посадовими особами - суддями Голосіївського районного суду м. Києва протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв та не наполягав на розгляді матеріалів в одному провадженні, а тому за наявності двох судових рішень, доводи апелянта та його захисника є безпідставними.

З огляду на наведене суддя районного суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував всі обставини подій, дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та прийшов до обґрунтованих висновків щодо винуватості ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів, та наявності в його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому з огляду на конкретні обставини справи та дані про особу правопорушника судом першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, був правильно визначений і вид адмінстягнення, а саме позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами на певний строк.

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, враховуючи зокрема наведені раніше обставини, думку з цього приводу другого учасника ДТП, який вважав дії винної у ДТП особи безвідповідальними та такими, що поставили у небезпеку значну кількість учасників дорожнього руху, а також саму поведінку ОСОБА_2 у судових засіданнях, у тому числі і прояви з його сторони ознак дезорієнтованості.

Будь-яких інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею районного суду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді Апеляційному суду м. Києва не надано, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП - без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва СтрижкоС.І.