Справа № 489/540/15-п 03.03.2015 03.02.2015 03.03.2015
Номер провадження: 33/784/77/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №33/784/77/15 Головуючий суду 1-ої інстанції: Крутій Ю.П.
Категорія: ст. 172-4 ч.1 КУпАП Головуючий апеляційного суду: Кателін В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області Кателін В.П., за участю секретаря Пінчука О.В., прокурора Ковальчука О.І. розглянувши апеляційну скаргу особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка, Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, працюючого навідником аеромобільного десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільного-десантного батальйону у військовому званні «солдат» військової частини НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП обмежившись усним зауваженням.

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника аеромобільного десантного взводу 3-ї аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільного-десантного батальйону у військовому званні «солдат», являючись військовою посадовою особою Збройних сил України, яка відповідно до п.г ч.1 ст. 4 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог п. 1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.1,2,20 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про встановлену законодавством заборону щодо зайняття іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, з 03 по 06 листопада 2014 року та з 15 по 18 грудня 2014 року, вчинив порушення щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності тобто, одночасно із проходженням військової служби, займався іншою оплачуваною діяльністю. ОСОБА_1 працював у фізичної особи підприємця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ринку «Колос» різноробочим, за що на момент складання протоколу отримав матеріальні блага у вигляді прибутку за фактично виконану роботу в розмірі 800грн, окрім передбаченого у військовій частині НОМЕР_1 грошового забезпечення.

Своїми діями останній вчинив порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлених п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції»

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині застосування до нього адміністративного стягнення, ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить визнати його винним у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, застосувавши до нього замість застосованого до нього стягнення - усного зауваження, стягнення у виді штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850грн.

Апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги, що він у період зайняття іншою оплачу вальною діяльністю у листопаді та грудні 2014 року, самовільно залишав військову частину НОМЕР_1 , за що на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності.

Також зазначив, що під час дослідження відомостей, що характеризують його особу не була врахована службова характеристика від 23.09.2014р. (з якою він погоджується), що міститься в матеріалах адміністративної справи, в якій вказано, що він систематично порушує військову дисципліну, не виходить на службу, самовільно залишає військову частину. Встановивши всі обставини справи, суд обмежився усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП, але вважає, що це адміністративне стягнення занадто м`яке і не є достатнім для його виправлення.

Перевіривши доводи викладені у апеляційній скарзі, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з 03 по 06 листопада 2014 року, та з 15 по 18 грудня 2014 року, вчинив порушення встановлених законом обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, одночасно із проходженням військової служби, займався іншою оплачуваною діяльністю, а саме працював у фізичної особи «приватного підприємця» в магазині «Продукти», на ринку «Колос» різноробочим, за що на момент складання протоколу отримав матеріальні блага у вигляді прибутку за фактично виконану роботу в розмірі 800грн, окрім передбаченого у військовій частині НОМЕР_1 грошового забезпечення.
В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину в скоєному адміністративному правопорушенні. В апеляційній скарзі останній погоджується з тим, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу вказаного правопорушення, але обрав йому стягнення занадто м`яке.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Прихожу до висновку, що доводи апеляційної скарги не можуть бути задоволені тому, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу, відповідно до ст. 24 КУпАП, є більш суворіше покарання ніж стягнення застосоване до правопорушника судом першої інстанції у виді усного зауваження, а при зміні постанови, згідно ст. 294 КУпАП стягнення не може бути посилено.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду, а тому прихожу до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не були порушені вище зазначені вимоги закону, а тому у суду апеляційної інстанції немає підстав для його скасування і постановлення нової постанови чи його зміні, як просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2015 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 172-4 ч.1 КУпАП залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області Кателін В.П.Провадження №33/784/77/15 Головуючий суду 1-ої інстанції: Крутій Ю.П.
Категорія: ст. 172-4 ч.1 КУпАП Головуючий апеляційного суду: Кателін В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2015 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області Кателін В.П., за участю секретаря Пінчука О.В., прокурора Ковальчука О.І. розглянувши апеляційну скаргу особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка, Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, працюючого навідником аеромобільного десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільного-десантного батальйону у військовому званні «солдат» військової частини НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП обмежившись усним зауваженням.

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника аеромобільного десантного взводу 3-ї аеромобільно-десантної роти 1-го аеромобільного-десантного батальйону у військовому званні «солдат», являючись військовою посадовою особою Збройних сил України, яка відповідно до п.г ч.1 ст. 4 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог п. 1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.1,2,20 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, достовірно знаючи про встановлену законодавством заборону щодо зайняття іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, з 03 по 06 листопада 2014 року та з 15 по 18 грудня 2014 року, вчинив порушення щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності тобто, одночасно із проходженням військової служби, займався іншою оплачуваною діяльністю. ОСОБА_1 працював у фізичної особи підприємця в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ринку «Колос» різноробочим, за що на момент складання протоколу отримав матеріальні блага у вигляді прибутку за фактично виконану роботу в розмірі 800грн, окрім передбаченого у військовій частині НОМЕР_1 грошового забезпечення.

Своїми діями останній вчинив порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановлених п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції»

Не погодившись з зазначеним рішенням суду в частині застосування до нього адміністративного стягнення, ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить визнати його винним у скоєнні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, застосувавши до нього замість застосованого до нього стягнення - усного зауваження, стягнення у виді штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850грн.

Апелянт посилається на те, що судом не взято до уваги, що він у період зайняття іншою оплачу вальною діяльністю у листопаді та грудні 2014 року, самовільно залишав військову частину НОМЕР_1 , за що на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності.

Також зазначив, що під час дослідження відомостей, що характеризують його особу не була врахована службова характеристика від 23.09.2014р. (з якою він погоджується), що міститься в матеріалах адміністративної справи, в якій вказано, що він систематично порушує військову дисципліну, не виходить на службу, самовільно залишає військову частину. Встановивши всі обставини справи, суд обмежився усним зауваженням на підставі ст. 22 КУпАП, але вважає, що це адміністративне стягнення занадто м`яке і не є достатнім для його виправлення.

Перевіривши доводи викладені у апеляційній скарзі, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з 03 по 06 листопада 2014 року, та з 15 по 18 грудня 2014 року, вчинив порушення встановлених законом обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, одночасно із проходженням військової служби, займався іншою оплачуваною діяльністю, а саме працював у фізичної особи «приватного підприємця» в магазині «Продукти», на ринку «Колос» різноробочим, за що на момент складання протоколу отримав матеріальні блага у вигляді прибутку за фактично виконану роботу в розмірі 800грн, окрім передбаченого у військовій частині НОМЕР_1 грошового забезпечення.
В судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину в скоєному адміністративному правопорушенні. В апеляційній скарзі останній погоджується з тим, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу вказаного правопорушення, але обрав йому стягнення занадто м`яке.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Прихожу до висновку, що доводи апеляційної скарги не можуть бути задоволені тому, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу, відповідно до ст. 24 КУпАП, є більш суворіше покарання ніж стягнення застосоване до правопорушника судом першої інстанції у виді усного зауваження, а при зміні постанови, згідно ст. 294 КУпАП стягнення не може бути посилено.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду, а тому прихожу до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи не були порушені вище зазначені вимоги закону, а тому у суду апеляційної інстанції немає підстав для його скасування і постановлення нової постанови чи його зміні, як просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2015 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 172-4 ч.1 КУпАП залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області Кателін В.П.