Заводський районний суд м. Миколаєва
Провадження № 3/487/65/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.02.2015 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Разумовська О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, який народився 12. 06. 1981, працює другим помічником капітана на т/х «Afina», мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

за ст. 204-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 09. 11. 2014 серії АзЧРУ № 044638, складеним старшим інспектором 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Миколаїв» ОСОБА_2, було встановлено, що 09. 11. 2014 о 19:10 год. прикордонним нарядом «Перевірка документів» в пункті пропуску через державний кордон «Миколаївський морський торгівельний порт» під час здійснення прикордонного контролю громадянина ОСОБА_1 виявлено, що останній перетнув адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією АР Крим на материкову частину України поза встановленими контрольними пунктами в'їзду - виїзду, чим порушив п. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за що передбачена ст. 204-2 КУпАП.

До судового засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності не зявилася, захисник ОСОБА_3 заявою просив суд розглянути справу за його відсутності, та просив суд закрити провадження у справі з наступних підстав.

Посилається на невизначеність поняття «контрольні пункти вїзду-виїзду» та відсутність переліку таких пунктів, через які повинен здійснюватися виїзд з тимчасово окупованої території України. Зазначає, що Кабінет Міністрів України не виконав вимог п. 5 Прикінцевих положень Закону та не прийняв нормативно-правових актів на виконання цього Закону, які б дали можливість реалізувати положення Закону на практиці. Вказує, що ОСОБА_1. не мав можливості здійснити виїзд з тимчасово окупованої території України відповідно до порядку, встановленому ч. 1 ст. 10 Закону. Вважає, що вибіркове застосування органами прикордонної служби положень Закону приводить до порушення ст. 33 Конституції України, яка гарантує кожному, хто перебуває на території України, свободу пересування. Посилається на визначений статус «адміністративного кордону» та те, що працівники прикордонної служби діють в умовах правової неврегульованості. Звертає увагу, що в постанові судді не зазначено, яким нормативно- правовим актом закріплений перелік контрольних пунктів вїзду-виїзду та не вмотивовано рішення про порушення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 204-2 КУпАП.

Суддя, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, приймаючи до уваги пояснення особи, що склала адміністративний протокол та захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 09. 11. 2014 встановлено, що в ньому не зазначено місце та час вчинення правопорушення. Замість цього в протоколі зазначені відомості щодо часу (09. 11. 2014) та обставин виявлення перетину ОСОБА_1 адміністративного кордону з тимчасово окупованою територією України на материкову частину України поза встановленим контрольним пунктом вїзду, виїзду.

Водночас, диспозиція ст. 204-2 КУпАП передбачає самостійні конкретні дії, які утворюють обєктивну сторону такого правопорушення як порушення порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та порядок виїзду з неї.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 09. 11. 2014 серії АзЧРУ № 044638 вбачається, що у провину ОСОБА_1 поставлено порушення п. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

В той же час диспозиція ст. 204-2 КУпАП в частині визначення вказаних дій є бланкетною, оскільки відсилає до встановленого законом порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та порядок виїзду з неї. Тому при визначенні складу цього адміністративного правопорушення є необхідним посилання на конкретні дії, які б свідчили про порушення встановленого законом порядку порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та порядок виїзду з неї.

Замість цього, у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення міститься лише посилання на порушення п. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Проте, яким чином ОСОБА_1 порушені вимоги зазначеного нормативно-правового акту в протоколі не вказано.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_1, конкретно не визначена.

Наведене свідчить, що протокол складено інспектором прикордонної служби без додержання вимог ст. 256 КУпАП та викликає обґрунтовані сумніві, які відповідно до положень ст. 62 ч. 3 Конституції України тлумачаться на користь ОСОБА_1

Водночас, як вбачається з документів, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, старший інспектор державної прикордонної служби України ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України через КПП РФ «Керч», про що нібито свідчить відповідний штамп у його паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

КПП РФ «Керч» є підрозділом, що входить до та підпорядкований Прикордонному управлінню ФСБ по Республіці Крим, тобто органом, створення та або існування якого не передбачено українським законодавством. За таких умов, штамп зазначеного органу у паспорті громадянина України для виїзду за кордон є недійсним, не створює будь-яких правових наслідків та не може слугувати доказом для прийняття рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, жодних інших доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 порядку вїзду-виїзду до тимчасово окупованої території АР Крим, до матеріалів справи надано не було.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН по морському праву 1982 року, кожна держава має право встановлювати ширину свого територіального моря до межі, що не перевищує дванадцять морських миль, які відміряються від вхідних ліній, визначених у відповідності до цієї Конвенції.

Згідно зі ст. 5 Закону України Про державний кордон України до територіального моря України належать прибережні морські води шириною 12 морських миль, відлічуваних від лінії найбільшого відпливу як на материку, так і на островах, що належать Україні, або від прямих вихідних ліній, які з'єднують відповідні точки. Географічні координати цих точок затверджуються в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Що стосується виключної економічної зони, то відповідно до відповідно до ст. ст. 55, 57 вказаної вище Конвенції, то виключна економічна зона це район, що знаходиться за межами територіального моря та прилеглій до нього, який підпадає під встановлений в цій частині особливий правовий режим, ширина виключної економічної зони не повинна перевищувати 200 морських миль, що відраховуються від вихідних ліній, від яких відміряється ширина територіального моря. Статтею 2 Закону України «Про виключну (морську) економічну зону» встановлено, що морські райони, прилеглі до територіального моря України, включаючи райони навколо островів, що їй належать, становлять виключну (морську) економічну зону України. Ширина виключної (морської) економічної зони становить до 200 морських миль, відлічених від тих самих вихідних ліній, що і територіальне море України.

Відповідно до ст. 5 Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 2003 року, Керченська протока визначена як внутрішні води двох держав, тобто є внутрішніми водами в тому числі України навколо Кримського півострова на які поширюється юрисдикція (не ексклюзивна) органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, тобто в повній мірі відповідає визначенню окупованої території, наведеному у ст. 3 Закону України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на на т/х «AFINA» на посаді другим помічником капітана та перетнув адміністративний кордон із АР Крим для того, щоб потрапити на т/х «AFINA», який перебував за межами 12-ти мильної зони, тобто в межах вільної економічної зони навколо АР Крим.

Таким чином, з огляду на викладене вище штамп КПП РФ Керч не може бути належним доказом виїзду з тимчасово окупованої території України з огляду на її визначення, наведене у ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Адже після виїзду з Керчі ОСОБА_1 направився разом з іншими членами екіпажу на рейдовому катері для ротації (зміни) екіпажу на т/х «AFINA» через Керченську протоку за дванадцятимильну зону, проте не залишаючи двохсотмильну виключну (морську) економічну зону.

Отже, у розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ОСОБА_1 тимчасово окуповану територію не залишав.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», матеріали справи в собі не містять, що свідчить про відсутність в його діях події і складу правопорушення, передбаченого ст. 204-2 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 283 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. ст. 204-2 КУпАП закрити, у звязку з вiдсутнiстю подiї i складу адмiнiстративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя О.Г. Разумовська