Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/352/15-п Головуючий у 1-й інст. Верозуб О. А.
Категорія ст.172-4 КУпАП Доповідач Романов О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м.Житомир

Апеляційний суд Житомирської області в складі судді Романова О.В. при секретарі Дорошенко Н.В., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1, та прокурора Смірнова М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 лютого 2015 року щодо,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, місце роботи: міліціонер групи судової міліції № 3 спеціальної роти судової міліції "Грифон" (м. Новоград-Волинський), підпорядкованої УМВС України в Житомирській області, прапорщік міліції, РНОКПП НОМЕР_1,-

Встановив:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом у розмірі 279 (двісті сімдесят дев'ять) грн. 45 коп.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1, працюючи на посаді міліціонера групи судової міліції № 3 (м. Новоград-Волинський) спеціальної роти судової міліції «Грифон», підпорядкованої УМВС України в Житомирській області, являючись уповноваженою особою на виконання функцій держави, 25 та 26 травня 2014 року займався іншою оплачуваною діяльністю, за що отримав винагороду. А саме, будучи обраним та призначеним 06.05.2014 року на посаду члена виборчої дільниці № 180691 с. Івашківка Новоград-Волинського району та отримавши винагороду за виконану роботу на даній посаді, ОСОБА_1 порушив спеціальне обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, спрямоване на попередження корупції, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», тобто вчинив дії, за які ч. 1 ст. 172-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, просить змінити постанову суду, застосувавши до нього такий вид адміністративного стягнення, як попередження, який передбачений положеннями ст.24 КУпАП. При цьому стверджує про те, що адміністративне правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, вчинив внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та скрутного матеріального становища. Посилається також на те, що у вчиненні зазначеного правопорушення він щиро розкаявся, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що розмір накладеного на нього штрафу значно перевищує розмір отриманої ним винагороди.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав подану апеляцію з вищевказаних підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, за обставин, наведених у постанові суду, підтверджуються сукупністю доказів, які були перевірені судом першої інстанції під час розгляду справи. З цих підстав постанова місцевого суду ніким з можливих апелянтів не оспорюється.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_1 стягнення, було враховано характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, його щире каяття, з огляду на що суд визнав достатнім та необхідним накладення адміністративного стягнення у мінімальному розмірі штрафу, визначеного санкцією ч. 1 ст. 172-4 КУпАП з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом.

Що ж стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про призначення йому стягнення у вигляді попередження, то вони суперечать положенням ч.1 ст.33 КУпАП, які визначають, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається лише у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

З огляду на те, що санкція ч.1 ст.172-4 КУпАП не передбачає такого виду стягнення, як попередження, а чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення - можливості призначення більш м'якого виду стягнення, ніж передбачено в санкції статті, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом у розмірі 279 (двісті сімдесят дев'ять) грн. 45 коп., - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Романов