Справа № 307/52/15-п
Провадження № 3/307/42/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Гримут В.І., з участю прокурора Малецького С.І. та захисника ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення вчинене

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем та мешканцем с. Угля, вул. Гагаріна 85, Тячівського району Закарпатської області, громадянином України, передбачене ст. 172-7 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2, обіймаючи посаду голови Тячівської районної державної адміністрації, яка знаходиться в м. Тячів по вул. Незалежності 30, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні діяння - державним службовцем 7 рангу, приймав рішення та в подальшому сам підписував розпорядження за № 249 від 29.05.2014 р., № 309 від 24.06.2014 р., № 362 від 29.07.2014 р., № 405 від 28.08.2014 р. про нарахування премій собі та працівникам Тячівської РДА, хоча у відповідності до п. 6 постанови КМУ № 286 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівникам апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» рішення про преміювання керівників органів виконавчої влади приймається органом вищого рівня, і не повідомив про це безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

ОСОБА_2 свою вину не визнав. Пояснив, що вчинив правопорушення без умислу, так як у Тячівській РДА, і наскільки йому відомо, у всіх інших адміністраціях області, завжди існувала така практика, що голова адміністрації виносив розпорядження про преміювання себе та своїх заступників. Головний бухгалтер, яка працювала і до нього не повідомила його про порядок преміювання керівника встановлений постановою КМУ, згідно якого, рішення про преміювання керівників органів державної влади та їхніх заступників приймається органом вищого рівня.

Адвокат ОСОБА_1 вважає, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, так як згідно п. 7 ст. 39 Закону «Про місцеві державні адміністрації» голови РДА є розпорядниками коштів адміністрації, а постанова КМУ № 286 суперечить цьому закону.

Вважаю, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України від 16.12.1993 р. «Про засади запобігання і протидії корупції» особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах «а», «б» пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, Президент України, ОСОБА_3 Верховної ОСОБА_3 України, його Перший заступник та заступник, Прем'єр-міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, ОСОБА_3 Служби безпеки України, Генеральний прокурор України, ОСОБА_3 Національного банку України, ОСОБА_3 Рахункової палати, Уповноважений Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, ОСОБА_3 Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, народні депутати України, депутати Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, військові посадові особи Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, судді Конституційного Суду України, інші професійні судді, ОСОБА_3, члени, дисциплінарні інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, службові особи секретаріату цієї Комісії, ОСОБА_3, заступник ОСОБА_3, секретарі секцій Вищої ради юстиції, а також інші члени Вищої ради юстиції, народні засідателі і присяжні (під час виконання ними цих функцій), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, податкової міліції, особи начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, дипломатичної служби, доходів і зборів, члени Центральної виборчої комісії, посадові та службові особи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи в установлених законом випадках), посадові особи іноземних держав (особи, які обіймають посади в законодавчому, виконавчому або судовому органі іноземної держави, в тому числі присяжні засідателі, інші особи, які здійснюють функції держави для іноземної держави, зокрема для державного органу або державного підприємства), а також іноземні третейські судді, особи, які уповноважені вирішувати цивільні, комерційні або трудові спори в іноземних державах у порядку, альтернативному до судового, посадові особи міжнародних організацій (працівники міжнародної організації чи будь-які інші особи, уповноважені такою організацією діяти від її імені), а також члени міжнародних парламентських асамблей, учасником яких є Україна, та судді і посадові особи міжнародних судів, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов'язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, відповідно до закону, посадові особи та працівники юридичних осіб - у разі одержання ними неправомірної вигоди, або одержання від них особами, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої цієї статті, або за участю цих осіб іншими особами неправомірної вигоди, фізичні особи - у разі одержання від них особами, зазначеними у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, або за участю цих осіб іншими особами неправомірної вигоди.

Розпорядженням Президента України № 754/2014-рп від 24.04.2014 р. ОСОБА_2 було призначено головою Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області. Відповідно до розпорядження голови Тячівської РДА Закарпатської області № 64-к від 29.04.2014 р. ОСОБА_2 приступив до виконання своїх обовязків з 29.04.2014 р. Згідно з розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 62-р від 29.04.2014 р., Голубкові присвоєно 7 ранг державного службовця. Як убачається із приєднаних до протоколу про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення копій розпоряджень голови Тячівської РДА № 249 від 29.05.2014 р., № 309 від 24.06.2014 р., № 362 від 29.07.2014 р., № 405 від 28.08.2014 р., ОСОБА_2, працюючи керівником вказаної установи, преміював працівників адміністрації і в тому числі себе особисто.

Пунктом 6 постанови КМУ № 286 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівникам апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» передбачено, що рішення про преміювання керівників органів виконавчої влади приймається органом вищого рівня. Згідно Закону «Про місцеві державні адміністрації» органом вищого рівня для РДА є обласні державні адміністрації.

Статтею 172-7 КУпАП України передбачено, що адміністративна відповідальність настає за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Згідно примітки до ст. 172-7 КУпАП суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «б» пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Тобто ОСОБА_2, як особа, яка працювала на посаді голови Тячівської районної державної адміністрації, є субєктом відповідальності за корупційне правопорушення.

Однак вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП слід брати до уваги ту обставину, що обєктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП полягає у неповідомленні особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Тобто, для того, щоб вважати особу винною у вчиненні вказаного правопорушення має бути встановлено дві взаємоповязаних обставини: наявність конфлікту інтересів та неповідомлення про нього. Конфлікт інтересів, згідно вказаної норми закону, це суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень. Тобто конфліктом інтересів є не вчинення особою якогось порушення взагалі, і неповідомлення про це безпосереднього керівника, а суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на обєктивність прийняття рішень під час виконання наданих їй службових повноважень.

З цього випливає, що предметом доказування у справі про притягнення особи до відповідальності за ст. 172-7 КУпАП є доведеність наявності ситуації, за якої особиста заінтересованість публічного службовця може вплинути на обєктивність виконання ним службових повноважень, за якої існує можливість виникнення протиріччя між його особистими інтересами і публічними, що може поставити під сумнів справедливість прийнятого рішення чи вчинення службовцем інших дій. Доведення достатніми доказами обставин чітко визначеної суперечності є обов'язковим для уповноваженої на складання протоколу про адміністративне корупційне правопорушення особи, оскільки відсутність доказів таких обставин свідчитиме про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Як слідує з протоколу, конфлікт інтересів вбачається в тому, що ОСОБА_2 винісши чотири розпорядження про преміювання на ряду з іншими працівниками РДА і себе особисто, не погодив це із Закарпатською ОДА, тобто умисно порушив вимогу щодо невідкладного у письмовій формі повідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів. Але, сам по собі факт перебування особи на посаді голови РДА, тобто перебування у статусі субєкта корупційного діяння та неправильного нарахування собі грошової винагороди не створює конфлікту інтересів, так як факт вчинення вказаного у протоколі порушення не може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень у сенсі ст. 172-7 КУпАП. Незалежно від того чи повідомив би ОСОБА_2 голову ОДА про те, що виніс розпорядження якими в порушення пункту 6 постанови КМУ № 286 від 09.03.2006 р. преміював себе особисто чи ні, суть порушення порядку преміювання не змінюється і воно не перестає бути порушенням, так як особа уже прийняла рішення у супереч передбаченому підзаконним нормативним актом порядку. Крім того, у згаданій постанові КМУ не передбачено необхідності голові РДА ні погоджувати своє особисте преміювання з ОДА ні повідомляти її про винесення відповідного розпорядження. Пунктом 6 згаданої постанови передбачено, що: «Преміювання керівників органів виконавчої влади та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок, передбачених цією постановою, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається органом вищого рівня». Не погоджується, а приймається. Тобто відповідно до постанови КМУ, голова РДА ні з погодженням ОДА ні без погодження, не вправі преміювати себе особисто та своїх заступників. За таких обставин у діях ОСОБА_2 може мати місце склад іншого порушення, але не адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП. Виходячи з викладеного не можуть бути прийняті як доказ вини ОСОБА_2 надані прокурором копії листів голови Іршавської РДА в Закарпатську ОДА з проханням надати дозвіл на своє особисте преміювання, а також лист першого заступника голови ОДА про надання дозволу на преміювання голови та заступників Іршавської РДА, так як ні один лист, ні другий, не передбачені постановою КМУ № 268. Ці листи є свідченням лише того, що пункту 6 вказаної постанови у Іршавській РДА також не дотримуються.

Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу особи, яка є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, стосовно не урегулювання конфлікту інтересів відповідно до ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», виходжу не тільки з конкретних положень того чи іншого пункту цієї статті, але й із законодавчого визначення поняття конфлікту інтересів. За змістом статті 1 цього Закону конфлікт інтересів - це суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями і наявність такої суперечності може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Таким чином вважаю, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її службові повноваження можуть не суперечити один одному. Отже конфлікт інтересів має місце тоді, коли зазначена суперечність фактично вплинула чи може вплинути на обєктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об'єктивну істину у справі. Обєктивна істина це факти реальної дійсності, повязані із вчиненням особою дій, що становлять обєктивну сторону складу правопорушення, тобто це відповідність суджень особи, яка склала протокол тому, що вчинене достовірно мало місце в дійсності.

При цьому слід зазначити, що зміст ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» при визначенні засад урегулювання конфлікту інтересів розрізняє поняття можливості виникнення конфлікту інтересів та наявності конфлікту інтересів, а КУпАП, в свою чергу, передбачає відповідальність лише за неповідомлення про наявність конфлікту інтересів, існування якого за матеріалами справи не було доведено.

За правилами ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу, про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового слідства чи дізнання, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу. Згідно статті 247 провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення, недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку, неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони, видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення, скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справи, смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Тому, керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В Л Я Ю:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя Тячівського

районного суду: ОСОБА_4