Справа № 737/902/14-п Головуючий у 1 інстанції Іванець С.В.
Провадження № 33/795/1/2015
Категорія - СТ. 172-7 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Воронцової С.В. ,

за участі:

прокурора - Веремієнка В.В.,

захисника - ОСОБА_1,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою прокурора на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Зазначеною постановою у відношенні

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, працюючого начальником станції імені Бориса Олійника відокремленого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Південно-Західна залізниця», одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1,

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу №2 про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП від 16.10.2014, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді начальника станції імені Бориса Олійника відокремленого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Південно-Західна залізниця», будучи відповідно до пункту «а» пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особою, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а саме посадовою особою юридичної особи публічного права, яка не зазначена у п. 1 частини 1 вищевказаної статті Закону, станом на 26.09.2014 не повідомив у письмовій формі безпосереднє керівництво відокремленого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Південно-Західна залізниця» про наявність конфлікту інтересів між ним та його дружиною ОСОБА_4, яка з 19.08.1989 по 26.09.2014 працювала черговою по станції імені Бориса Олійника та перебувала в його особистому підпорядкуванні. Чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 14 та ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Закриваючи провадження по справі про адміністративне корупційне правопорушення суд вказав, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014, відповідно до підпункту 1 п. 4 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» визнано таким, що втратив чинність. Відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами на яких поширюється дія цього Закону є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у п. 1 частини першої цієї статті. Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у підпунктах «а», «в»-«з» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2, який є посадовою особою юридичної особи публічного права, не відноситься до числа осіб, яких стосується обмеження щодо спільної роботи близьких осіб, згідно положень статті 27 Закону України «Про запобігання корупції», який набрав чинності 26.10.2014, а відтак, в даному випадку Закон України «Про запобігання корупції» є Законом, що скасовує відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-7 КУпАП, тому він поширюється на правопорушення, вчинені до його видання, тобто має зворотну дію в часі. Отже, в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, а тому провадження у справі було закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Куликівського районного суду та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції вказаної частини статті з урахуванням ст. 33 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що постанова суду є необґрунтованою та незаконною, так-як висновки, якими суд обґрунтовує свою позицію, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП суд обґрунтовує лише втратою чинності Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та набранням чинності Закону України «Про протидію корупції». Зазначає, що такі висновки суду суперечать чинним нормам матеріального права. Так, введення в дію Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року вводиться в дію через шість місяців після набрання ним чинності, а саме 26 квітня 2015 року, відповідно Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» втратить чинність 26 квітня 2015 року. Таким чином, до 26 квітня 2015 року застосуванню підлягає Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Вказує також на те, що на час вчинення ОСОБА_2 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та на час розгляду провадження в суді, застосуванню підлягали норми Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Отже, суд надумано та необґрунтовано застосував норми матеріального права, які не діяли на момент розгляду провадження і, навпаки не застосував норми, які підлягали застосуванню, незаконно поклавши їх в основу рішення.

Не погодившись з апеляційною скаргою прокурора Євдокименко М.О. подав заперечення, в яких не просить апеляційну скаргу в.о. Чернігівського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Чернігівської області відхилити, а постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року залишити без зміни. Вважає, що відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону «Про запобігання корупції» до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить Закону, а тому положення статей Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, не можуть бути до нього застосовані. Звертає увагу, що відповідно до статті 27 Закону України «Про запобігання корупції» він, як посадова особа юридичної особи публічного права не відноситься до числа осіб, які підпадають під дію цього Закону, а тому не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 172-7 КУпАП.

Звертає увагу на те, що 26 грудня 2014 року сплинув строк притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачений ч. 3 ст. 38 КУпАП, що виключає подальше провадження у справі. Також просить врахувати і положення статті 22 КУпАП, в частині того, що суд при визнанні малозначності вчиненого правопорушення може звільнити його від відповідальності обмежившись усним зауваженням. В зв'язку з чим просить врахувати малозначність займаної ним посади та посади його дружини, мінімальність ризиків щодо виникнення реального конфлікту інтересів при спільній роботі та неумисності вчинення інкримінованого йому діяння.

В судовому засіданні апеляційного суду особа яка притягується до адміністративної відповідальності, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснив що працює з дружиною на вказаній дільниці вже тривалий час, він не думав що положення вказаного Закону на нього розповсюджуються , а коли вони про це дізнались то дружина подала заяву про переведення її на іншу дільницю.

Заслухавши пояснення прокурора на підтримання своєї апеляційної скарги, доводи ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1, які з нею не погодились, вважали постанову суду першої інстанції законною та стверджували про малозначність скоєного діяння та про закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, дослідивши зібрані у справі докази та матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, суд, зазначені вимоги закону, не виконав та ретельно не перевірив всі обставини справи, в зв'язку з чим висновок суду щодо закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є не обґрунтованим.

Слушними є доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що суд першої інстанції застосував Закон України, який на час розгляду справи не був введений в дію та не підлягав застосуванню.

Так, Верховною Радою України 14 жовтня 2014 року було прийнято Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII. Відповідно до пункту першого Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону - Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності. Тобто, Закон набрав чинності 26 жовтня 2014 року, як і вказав суд у своїй постанові, однак в дію він буде введений лише 26 квітня 2015 року.

Тобто, на час розгляду матеріалів щодо ОСОБА_2, суд першої інстанції повинен був керуватись положенням статті 172-7 КУпАП та Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» № 3206-VI від 07 квітня 2011 року, який мав статус «чинного» на момент розгляду справи, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової постанови.

Будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_2 вину у вчиненні вказаного корупційного правопорушення не визнав, вказуючи на те, що дійсно не звертався з письмовою заявою про виникнення конфлікту інтересів, оскільки не вважав, що це необхідно, в зв'язку з тим, що такі обмеження не стосуються осіб, які працюють на станції, так як він, як начальник, не наділений повноваженнями по прийняттю та по звільненню з роботи, вирішенню питань щодо оплати праці. Зазначив про те, що з 06 жовтня 2014 року його дружина переведена на посаду чергової по станції «Славутич».

При з'ясуванні винності особи у вчиненні будь-якого корупційного правопорушення потрібно враховувати і загальні поняття корупції, що містяться у ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року.

Відповідальність за ст.172-7 КУпАП настає за умови наявності чотирьох взаємозумовлених і взаємопов'язаних елементів: об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. При цьому, відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає наявність корупційного діяння.

Вирішуючи питання про зміст і спрямованість умислу особи, яка є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, стосовно не урегулювання конфлікту інтересів відповідно до ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», суд має виходити не тільки з конкретних положень того чи іншого пункту цієї статті, але й із законодавчого визначення поняття конфлікту інтересів, яке сформульовано у ч. 1 ст. 1 цього Закону.

Частиною першою статті 1 вищевказаного Закону визначено, що конфлікт інтересів - це суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення є посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, але які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» визначено, що ПАТ «Українська залізниця» є товариством 100% акцій якого закріплені в державній власності та яке утворене на базі підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, серед яких, відповідно до Додатку 1 до Постанови є Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця».

Відокремлений підрозділ Київська дирекція залізничних перевезень Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» створена відповідно до Закону України «Про залізничний транспорт», Цивільного та Господарського кодексів України і діє як державне комерційне підприємство, без права юридичної особи, засноване на державній власності, яке входить до сфери управління інфраструктури України.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 53/НОДК від 01.07.1992 року Київського відділення Південно-Західної залізної дороги. ОСОБА_2 призначений на посаду начальника станції «Дроздівка» з 01 липня 1992 року.

Наказом №259-Н від 23 жовтня 2000 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» станцію «Дроздівка» як роздільний пункт дільниці Ніжин-Чернігів (ДН-1) перейменовано на станцію імені Бориса Олійника.

Відповідно до наказу № 528/НОДК від 28 серпня 1989 року ОСОБА_5 (ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 02 вересня 1989 року) переведено з посади чергової по стації «Муравійка» на посаду чергової по станції «Дроздівка», начальником якої був її чоловік ОСОБА_2

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особи, зазначені у підпункті «а» пункту 2 частини 1 статті 4 Закону, не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» особи, зазначені у п. 1 та п.п. «а», «б» п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів, невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Статтею 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» для вказаних осіб встановлено обмеження, відповідно до якого вони не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб. У разі виникнення обставин, що порушують дану вимогу, відповідні особи, близькі їм особи вживають заходів щодо усунення таких обставин у п'ятнадцятиденний строк. Якщо в зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні особи або близькі їм особи в місячний строк з моменту виникнення обставин підлягають переведенню в установленому порядку на іншу посаду, що виключає безпосереднє підпорядкування. У разі неможливості такого переведення, особа, яка перебуває в підпорядкуванні, підлягає звільненню з займаної посади.

Проте, згідно вимог ст. 247 п.7 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду, може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше трьох місяців з дня його виявлення, а за вчинення корупційного правопорушення - протягом трьох місяців з дня виявлення але не пізніше одного року з дня його вчинення.

З рапорту оперуповноваженого СДСБЕЗ ЛВ на ст. Дарниця вбачається, що факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення було виявлено 13 серпня 2014 року, протокол складений 16 жовтня 2014 року отже, з дня виявлення а також з дня складання протоколу про адміністративне правопорушення, пройшло більше трьох місяців, що свідчить про те що на даний час строки накладення адміністративного стягнення збігли, що виключає можливість подальшого провадження по справі.

Окрім того порушення було усунено до складання протоколу про адміністративне правопорушення, тривалий час проведення перевірки корупційного законодавства є невиправданим.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови, та закриття провадження по справі з зазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 38, 268, 247 п. 7, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 172-7 КУпАП на підставі ст. 247 п.7 КУпАП в зв'язку зі збігом строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Воронцова