Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2015 року м. Рівне

Суддя апеляційного суду Рівненської області Шимків С.С., з участю секретаря судового засідання Міщук Л.А., прокурора Дейнеки Н.В., представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 172-7 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Рівненського районного суду від 13 січня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 (сто сімдесят) грн., а також стягнуто з останнього судовий збір у сумі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп..

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду та звільнити його від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення у зв'язку із його малозначністю на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Пояснює, що при накладенні адміністративного стягнення, судом першої інстанції було враховано характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, який характеризується позитивно та те, що до адміністративної відповідальності він притягувався вперше.

Однак, судом першої інстанції не враховано те, що він є інвалідом третьої групи.

Вказує, що при розгляді Великожитинською сільською радою питання, щодо надання дозволу на продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування магазину, салону побутових послуг та житлових приміщень в селі Бармаки депутату Великожитинської сільської ради ОСОБА_1, він не спонукав та не агітував інших депутатів з метою позитивного голосування за нього. Крім того, при голосуванні за дане питання депутати керувалися виключно інтересами місцевої територіальної громади.

Додає, що хоча заяву про наявність конфлікту інтересів керівнику він не подавав, однак всі присутні депутати сільської ради добре знали, що питання, яке розглядається стосується його інтересів.

_____________________________________________________________________________________________________

Справа №570/43/15-п Головуючий у суді І інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 33/787/17/2015 Суддя апеляційного суду Рівненської області - Шимків С.С.

Зазначає, що вказані обставини його не виправдовують, але впливають на вирішення справи по суті.

Враховуючи, що вчинене ним правопорушення не становить великої суспільної небезпеки, відсутня шкода державним, суспільним інтересам та громадянам, а також беручи до уваги його особу, щире розкаяння, відсутність обтяжуючих обставин, вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Просить змінити оскаржувану постанову суду та звільнити його від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, у зв'язку із його малозначністю, на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, які просять про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просить про її відхилення, дослідивши матеріали справи приходжу до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, суд повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.172-7 КУпАП, адміністративним правопорушенням, у даному випадку, є неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів.

Як встановлено ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", конфлікт інтересів - це суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" особи, зазначені у пункті 1 та підпунктах "а", "б" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані:

1) уживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів;

2) невідкладно у письмовій формі повідомляти безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Великожитинської сільської ради шостого скликання. Повноваження його підтверджуються рішенням першої сесії шостого скликання Великожитинської сільської ради від 19 листопада 2010 року (а.с.17).

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України „Про статус депутатів місцевих рад", депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен, зокрема, дотримуватися таких правил депутатської етики як не використання депутатського мандату в особистих інтересах чи в корисливих цілях.

Відповідно до ч. 3 вищезазначеної статті, на депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Отже, відповідно до положень чинного законодавства, ОСОБА_1 як депутат сільської ради є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення і повинен вживати заходів для попередження конфлікту інтересів, в тому числі, повідомляти про наявність даного конфлікту.

Винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, за обставин, вказаних у постанові суду першої інстанції, повністю підтверджується протоколом про вчинення адміністративного корупційного правопорушення № 16 від 21 січня 2015 року та поясненнями самого ОСОБА_1, який свою вину визнав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 жовтня 2014 року в приміщенні Великожитинської сільської ради на черговому засіданні сесії сільської ради розглядалося питання про надання дозволу на продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування магазину, салону побутових послуг та житлових приміщень в селі Бармаки депутату Великожитинської сільської ради ОСОБА_1 (а.с. 3).

Рішенням № 676 Великожитинської сільської ради від 17 жовтня 2014 року надано дозвіл на продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування магазину, салону побутових послуг та житлових приміщень в селі Бармаки Рівненського району Рівненської області громадянину ОСОБА_1 (а.с. 15).

У вищезазначеному питанні надання дозволу на продаж земельної ділянки ОСОБА_1, чітко простежується наявність особистого інтересу ОСОБА_1, оскільки це прямо стосується майнової зацікавленості останнього.

Слід відмітити, що конфлікт інтересів має місце не лише тоді, коли зазначена в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями фактично вплинула на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій, під час виконання наданих особі службових повноважень, а й тоді, коли вона лише може вплинути на них.

Отже, під час сесійного розгляду особистого питання ОСОБА_1 виник конфлікт інтересів, а саме суперечність між особистими інтересами та депутатськими повноваженнями останнього.

Спростовуючи твердження апеляційної скарги про те, що, в даному випадку необхідно звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, у зв'язку із його малозначністю, обмежившись усним зауваженням, варто зазначити наступне.

Настання шкідливих наслідків не є ознакою правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, а отже, вищезазначене правопорушення, з огляду на ступінь суспільної небезпечності корупційних правопорушень, не може бути визнано малозначним.

Дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані судом першої інстанції за вказаною статтею закону, а стягнення накладене у відповідності до ст. 280 КУпАП та є співмірним скоєному правопорушенню.

Доводи апеллянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Накладаючи адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. місцевий суд вказані вимоги закону дотримав.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Рівненської області Шимків С.С.