АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
27.02.2015 року м. Київ
№ 33/796/252/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Дніпропетровськоїобласті, громадянина України, працюючого в КП «Київпастран», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 17 вересня 2014 року, о 10 год. 43 хв., в м. Києві на круговому перехресті вул. Малиновського - вул. Л.Гавро, керуючи автобусом «ЛАЗ А183», д. н. НОМЕР_1, залежно від дорожньої обставноки не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Мітсубісі», д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на невсебічне та необ'єктивне дослідження обставин та матеріалів справи, а відтак на неправильне вирішення справи, просить судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні правопорушення та закрити провадження у справі у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що, постановляючи рішення у даній справі, суддя районного суду взяв до уваги фактично лише фотознімки з місця ДТП, надані особою, відносно якої був складений протокол, та проігноровано схему місця пригоди від 17.09.2014 року, складену працівниками відділу ДАІ за участі обох учасників ДТП, які, у тому числі і сам ОСОБА_3, не заперечували ні під час складання схеми ДТП, ні під час судового розгляду правильність вимірів та розміщення транспортних засобів. Вважає рішення суду немотивованим, оскільки у ньому відсутні будь-які обґрунтування, чому не були враховані наявні у справі докази та пояснення апелянта.

Одночасно ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що належним чином не був повідомлений про час повторні судові засідання, розгляд справи закінчився у його відсутність, а копію постанови він отримав невчасно і лише за його заявою, а тому вважає, що строк на її апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин та просить про його поновлення.

Розглянувши заявлене клопотання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість поновлення ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки визнає причини його пропуску поважними.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та постанову судді залишити без зміни, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи постанову про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак порушення ПДР, а саме п. 13.1 Правил дорожнього руху України, суддя районного суду обгрунтував своє рішення фактично лише своїм власним оцінюванням фотознімків наданих особою, відносно якої був складений протокол про адміністративне правопорушення, посиланням на інші пункти ПДР, порушення яких взагалі не ставилось у провину ОСОБА_3, а тим більше другому учаснику ДТП - ОСОБА_2, щодо якого відповідний протокол не був складений.

Більш того, відхиливши інші, представлені у справі докази, у тому числі схему ДТП, пояснення другого учасника ДТП, суддя у постанові не навів мотиви такого рішення та не дав будь-якої оцінки іншим матеріалам справи, що беззаперечно свідчить про передчасність та помилковість висновків судді про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, а тому постановлене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

При цьому розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність порушення ОСОБА_3 п. 13.1 ПДР, виходячи з наступного.

Як убачається із пояснень, що були надані ОСОБА_2, останній на своєму автомобілі, при заїзді на коло, рухався у другій смузі руху. Попереду нього рухався автобус під керуванням ОСОБА_3, який у зв'язку із припаркованими у першій смузі руху автомобілями зразу ж після початку руху став зміщуватись на його (ОСОБА_2) смугу, в результаті чого і сталося зіткнення транспортних засобів, навіть після того, як другий учасник ДТП намагався здійснити маневр руху вліво від автобусу.

Крім того, сам ОСОБА_3 у своїх неодноразових письмових поясненнях та складених ним схемах, наданих працівникам ДАІ та судді районного суду, а також у суді апеляційної інстанції фактично не заперечував того, що після початку руху від зупинки громадського транспорту, перед заїздом на коло, він постійно перестроювався, спочатку з крайньої правої смуги у крайню ліву смугу, а після чого, рухаючись по колу, - у середню смугу руху. Крім того, у подальшому, маючи намір виїхати у крайню праву смугу, став здійснювати відповідні маневри, проте повністю виїхати у першу смугу не мав можливості цього зробити, оскільки біля тротуару були припарковані автомобілі. При цьому ОСОБА_3 фактично не заперечував, що при здійсненні маневрів повороту та зміщення у інші смуги руху, задня частина автобуса, яким він керував, має заніс у бік на відстань до 1 метру, про що він знав та у зв'язку із чим постійно перед перестроюванням перевіряв дорожню обстановку у бокові дзеркала.

Моменту зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_5 він не бачив, а лише відчув металевий скрежет, після чого зупинився.

Більш того, на ті обставини, що ОСОБА_2 на своєму автомобілі намагався проїхати між автобусом та іншими транспортними засобами, що рухались у лівій смузі руху, ОСОБА_3 працівникам міліції не заявляв, а такі свідчення були надані ним пізніше, вже під час розгляду матеріалів справи у суді.

Також, відповідно до схеми ДТП, яка була складена та підписана відповідною посадовою особою, а також обома учасниками ДТП без будь-яких заперечень та зауважень, автомобіль під керуванням ОСОБА_2 відображений у другій смузі руху, а автобус під керуванням ОСОБА_3 перебуває між першою та другою смугами руху, що фактично повністю підтверджує свідчення другого учасника ДТП - ОСОБА_2

При цьому заяви ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції про те, що він не знав про своє право вносити зауваження у схему, у тому числі з огляду на його первинні пояснення, є непереконливими та не можуть свідчити про будь-які порушення зі сторони працівника ДАІ, який складав схему.

Таким чином, саме з огляду на представлені у справі докази, у тому числі і на місце розташування механічних пошкоджень на транспортних засобах (а саме ліва бокова частина автобуса, та задня права частина автомобіля), а також на відсутність будь-яких пошкоджень на автомобілі під керуванням ОСОБА_2 у передній правій частині, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дана ДТП сталася з вини водія автобуса ОСОБА_3, який при русі по колу не дотримався безпечного інтервалу, враховуючи особливості руху транспортного засобу під його керуванням.

Крім того, подальші пояснення ОСОБА_3, які була передані суду першої інстанції в цілому не спростовують таких висновків, оскільки вказана особа фактично не заперечувала, що постійно, керуючи автобусом, переміщувалась по різних смугах руху, а відтак в залежності від дорожньої обстановки повинна була слідкувати за рухом інщих транспортних засобів та дотримуватись безпечного бокового інтервалу.

Що ж стосується висунутої ОСОБА_3 версії ДТП, то, враховуючи раніше зазначене у постанові, зокрема локалізацію механічних пошкоджень на транспортних засобах, суд апеляційної інстанції вважає її неможливою з технічної точки зору.

При цьому посилання ОСОБА_3, а також у постанові судді районного суду на представлені фотознімки, є недостатніми та непереконливими, оскільки на вказаних фотокартках відсутні відомості про прив'язки до конкретних ориєнтирів та елементів дороги, що не дозволяє зробити висновки про місце та кут фотографування місця ДТП, а тому такі посилання ОСОБА_3 та судді у постанові є субєктивними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність матеріалами справи та наданими сторонами додатковими доказами, винуватості ОСОБА_3 у порушенні п. 13.1 ПДР при ДТП, що мала місце 17 вересня 2014 року та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, оскільки на час апеляційного розгляду вже сплинули строки накладення адмінстягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. ст. 38, 247 п. 7 КУпАП закрити провадження у справі у зв'язку із сплином строків про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко