АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
16.01.2015 року м. Київ
№ 33/796/22/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду міста Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 03 жовтня 2014 року, о16 годині 50 хвилин, по вул. Горького у м. Києві, керував автомобілем «Рено», д. н. з. НОМЕР_1, під впливом лікарських снодійних препаратів (бензодіазенин), що знижують швидкість реакції та уваги, що підтверджується висновком лікаря, який здійснював огляд, №005673, чим порушив п. 2.9 (б) ПДР України.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та до нього застосовано адмінстягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3.400 грн.

Також із ОСОБА_2 в доход держави стягнуто 36,54 грн. судового збору.

На зазначене рішення судді ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на неповне з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, просить постанову суду скасувати та закрити провадження за відсутністю у його діях складу правопорушення.

При цьому, апелянт зазначає, що 02.10.2014 року о 21 годині, отримавши повідомлення від матері про хворобу її чоловіка та розхвилювавшись, оскільки не міг заснути, вжив препарат «Соннікс». Ознайомившись із інструкцією до лікарського препарату, вирішив, що для запобігання сонливості 10 годин, які він проспав було достатньо для того, щоб ліки втратили свою дію, а тому вранці 03.10.2014 року, почуваючи себе нормально, сів за кермо. Вдень 03.10.2014 року, коли ОСОБА_2 рухався по вулиці Горького - вул. Саксаганського в м. Києві, йому знову зателефонувала мати та повідомила про погіршення здоров'я її чоловіка, від чого він знепритомнів та проїхав перехрестя на забороняючий «червоний» сигнал світлофора. Внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем HYUNDAI, д. н. з. НОМЕР_2, та з автомобілем TOYOTA, д. н. з. НОМЕР_3, що рухалися по вул. Саксаганського на зелений сигнал світлофора та призвело до пошкодження всіх транспортних засобів.

Апелянт також вважає, що висновок лікаря, який проводив огляд, не може бути належним доказом перебування його під час керування автомобілем під впливом лікарських снодійних препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу, оскільки: висновок складався лише на підставі його опитування та візуального огляду; у висновку не зазначена у відсотковому складі кількість знайденого препарату в крові, сечі та інших аналізів; відсутня порівняння знайденої концентрації препарату з концентрацією, яка може привести до втрати людиною свідомості. Крім того суддею не враховано тривалість його сну після прийому препарату, яка була більше, ніж рекомендована в інструкції для запобігання сонливості. Таким чином, зазначає, що під дією лікарського препарату не перебував, а внаслідок отриманої інформації у нього підвищився тиск, в результаті чого він втратив свідомість, що і стало причиною ДТП.

Також зазначає, що суд, розглянувши справу за «спрощеним» підходом, безпідставно відмовивши у задоволенні клопотання про виклик лікаря, який проводив огляд, не дотримався вимог ст. 138 КАС України та приписів ч. 2 ст. 33 КУпАП щодо врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність при накладенні стягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу та просив про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта, його захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок судді в постанові про винуватість ОСОБА_2 в порушенні п. 2.9 (б) ПДР України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам подій та підтверджений наявними у справі доказами у їх сукупності, зокрема даними протоколу про адміністративне правопорушення, який підписаний відповідною посадовою особою, висновком лікаря №005673 щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відомостями у справі про відсутність у ОСОБА_2 зауважень до протоколу.

Доводи ОСОБА_2 про те, що в його діях відсутній склад адмінправопорушення, оскільки він на момент подій і ДТП вже не перебував під дією лікарських препаратів, є безпідставними, оскільки були повністю спростовані наявним у справі висновком лікаря.

При цьому, всупереч твердженням апелянта, такий висновок був зроблений лікарем не тільки на підставі поверхневого огляду, а й за результатами проведення відповідних аналізів, за якими в сечі ОСОБА_2 був виявлений бензодіазенин, а відтак об'єктивними даними було підтверджено перебування апелянта під час керування транспортним засобом під дією лікарського препарату, який знижував увагу та швидкість реакції.

Що стосується заяв ОСОБА_2 та його захисника, що такий висновок є неповним, оскільки в ньому не зазначено кількість виявленого лікарського препарату, у тому числі у відсотковому відношенні, не ґрунтуються на вимогах закону.

Більш того, безпосередньо у суді апеляційної інстанції, апелянт та його захисник фактично заявили, що після витребування даних про проведені ОСОБА_2 дослідження, у них фактично немає будь-яких заперечень щодо висновку лікаря.

Крім того, такими, що не знайшли свого підтвердження, суд апеляційної інстанції визнає і твердження ОСОБА_2, який не заперечуючи факту вживання снодійного, вказував, що дія препарату на момент керування ним транспортним засобом вже пройшла відповідно до інструкції, в якій було зазначена рекомендація після вживання встановити тривалість сну не менше 7 годин.

Так, згідно із наданою апелянтом інструкцією, в ній фактично не зазначений час дії лікарського препарату, а навпаки є попередження, що навіть після вечірнього вживання препарату, ранком може виникнути сповільнення реакції і запаморочення, тому для запобігання падінню необхідно уникати різких рухів, що означає, що наслідки вживання ліків продовжують свою дію і після сну. При цьому перебування ОСОБА_2 під дією лікарського препарату мало місце не тільки під час керування транспортним засобом, при скоєнні ДТП, а й і при огляді лікарем, на що вказують дані висновку, за якими під час огляду ОСОБА_2 був вкрай загальмованим, сонливим, не розумів звернену до нього мову, виявляв ознаки зміненої свідомості та був дезорієнтованим, мова була змазана та нечітка, хитався в позі Ромберга та пальцево-носову пробу виконував з промахуванням.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи ОСОБА_2 про те, що він внаслідок підняття тиску раптово втратив свідомість під час керування транспортним засобом, коли сталася ДТП, також не знайшли свого підтвердження, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, суддя районного суду, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або були підставою для зміни чи скасування постанови від 28 жовтня 2014 року до апеляційного суду не надано.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладене у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та фактично є мінімальним за видом та розміром, визначеним в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_2 - залишити без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва СтрижкоС.І.