АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/158/2015 Постанова винесена суддею Овсеп'ян Т.В.
Категорія: ст. 124 , ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з вищоюосвітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2011 р.н., працюючого начальником відділу Національної школи суддів України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави у розмірі 36 грн. 54 коп.

Згідно з постановою суду, 07 листопада 2014 року о 20 год. 40 хв. ОСОБА_3., керуючи автомобілем «Kia Cerato», державний номерний знак НОМЕР_2, по вул. Саксаганського в м. Києві та виїжджаючи на пл. Перемоги, при перестроюванні і зміні напрямку руху, не надав дорогу автомобілю марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Крім того, 07 листопада 2014 року о 20 год. 40 хв. по пл. Перемоги в м. Києві ОСОБА_3. керував автомобілем «Kia Cerato», державний номерний знак НОМЕР_2, з ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок рук), при цьому від огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку та за допомогою приладу «Драгер» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3., вважаючи постанову судді незаконною та необґрунтованою, у зв'язку з винесенням її з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить постанову судді про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, а адміністративне провадження в справі за цими матеріалами закрити, як таке, що не містить складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час розгляду адміністративних матеріалів суддею не було досліджено та не надано належної оцінки фактам та показанням, що мають суттєве значення для вирішення справи. Зокрема зазначає, що у своїх пояснення він своєї вини не визнав, як при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, так і в поясненнях у суді, та послався на те, що під час ДТП він знаходився в автомобілі «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, який йому належить на праві власності, не за кермом, а на задньому пасажирському сидінні за водієм, тому ним не було вчинено жодних дій, які можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, а отже його вина у скоєнні правопорушення відсутня.

Крім того, зазначає, що суддя без достатньо обґрунтованих мотивів не врахувала показання свідка ОСОБА_6, який підтвердив своє управління автомобілем марки «КІА» на момент ДТП і не взяла до уваги інші докази, зокрема відеоматеріали, та не вжила належних заходів для допиту ОСОБА_7, який також у момент ДТП був пасажиром в автомобілі «КІА» та повідомляв і про наявність свідка затримання ОСОБА_3 працівниками ДАІ - ОСОБА_8, однак на момент розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення перебував на стаціонарному лікуванні та фізично не міг бути присутнім при цьому розгляді.

Також вказує на те, що допитані суддею свідки у своїх показаннях називали різну кількість осіб, які знаходилися на момент ДТП в автомобілі «КІА», та лише припускали, що саме він (ОСОБА_3.) керував транспортним засобом. У той же час, із відео доказів та показань, які не були взяті суддею до уваги, підтверджується протилежне.

Тому на думку апелянта, суддя грубо порушила вимоги закону, обґрунтувавши припущеннями свідків свої висновки про вчинення ним (ОСОБА_3.) правопорушень та однобічно витлумачивши докази щодо дорожньої обстановки, розташування транспортних засобів, без будь-якої оцінки механічних пошкоджень, які завданні автомобілям.

Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як пропущений з поважних причин, оскільки в день розгляду матеріалів та винесення постанови, суддя не оголосила повного тексту зазначеної постанови, а лише усно повідомила про накладення на нього адміністративного стягнення, а копію зазначеної постанови йому було надано лише 26.12.2014 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_3 на підтримку поданої апеляційної скарги, а також свідків дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема вина апелянта підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, схемою ДТП, наявними в матеріалах справи поясненнями другого учасника ДТП ОСОБА_5, свідків, рапортом інспектора ДАІ та відеозаписами з відеореєстратора, встановленого на автомобілі ОСОБА_5, та місця оформлення ДТП, яким суд дав належну оцінку.

При цьому дані схеми дорожньо-транспортної пригоди, в якій зафіксовано положення автомобіля «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 після зіткнення та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також дані відеозапису з відеореєстратора, встановленого на автомобілі ОСОБА_5, беззаперечно свідчать про недотримання саме водієм автомобіля «Kia Cerato», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_3вимог п.п. 10.1, 10.3 ПДР України, внаслідок чогосталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про порушення ОСОБА_3 вимог правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим.

Також дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме: поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та відеозаписом з місця оформлення ДТП, підтверджується правильність і висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 в порушенні п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Водночас твердження ОСОБА_3 про те, що він взагалі не перебував за кермом автомобіля «Kia Cerato», державний номерний знак НОМЕР_2, а знаходився в салоні вказаного автомобіля в якості пасажира на задньому сидінні, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються поясненнями допитаних в суді першої інстанції другого учасника ДТП ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11, які категорично наполягали на тому, що на момент ДТП за кермом автомобіля «KІА» знаходився саме водій ОСОБА_3., а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є працівниками ДАІ, та, будучи очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, шляхом переслідування зупинили автомобіль «КІА», за кермом якого на той момент знаходився саме водій ОСОБА_3, який був з ознаками алкогольного сп'яніння.

При цьому, пояснення другого учасника ДТП ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 про обставини події є логічними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, і не містять таких суперечностей, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності, а тому, всупереч доводів апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в сукупності з іншими доказами в основу рішення про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3. пояснив, що на момент ДТП за кермом його автомобіля «KІА» знаходився водій ОСОБА_6, а він в цей момент сидів в автомобілі в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні. Після зіткнення автомобіль зупинився вже на вулиці Золотоустівській і на момент приїзду туди працівників ДАІ, він, як власник автомобіля, знаходився біля свого автомобіля з боку сидіння водія, так як діставав ключі із замка запалення, щоб закрити автомобіль, оскільки його водій вийшов з автомобіля та пішов в напрямку місця ДТП, щоб з'ясувати, що сталося. Проте, працівники ДАІ затримали саме його (ОСОБА_3.), забрали у нього ключі від автомобіля, техпаспорт та відвезли на місце ДТП.

Також і свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитані в суді апеляційної інстанції, вказали, що на момент ДТП за кермом автомобіля «KІА» знаходився інший водій, а не ОСОБА_3. Проте, на момент приїзду працівників ДАІ ОСОБА_3 вийшов з автомобіля, а саме: з заднього пасажирського сидіння, та знаходився біля водійських дверей, забираючи якісь речі, оскільки водій після зупинки автомобіля вийшов та направився до місця ДТП.

Проте, пояснення ОСОБА_3, а також свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8, що ОСОБА_3. не керував автомобілем «KІА», а перебував в автомобілі в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні, та посилання ОСОБА_3 на ці обставини в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу суду та викликають сумніви у їх достовірності, оскільки як під час оформлення матеріалів ДТП, так і в подальшому ОСОБА_3. жодних заяв чи клопотань з повідомленням конкретного прізвища особи, яка, згідно його твердженням, перебувала за кермом, не подавав, а тільки повідомляв, що за кермом був його водій, та лише в подальшому у судовому засіданні заявив про свідка ОСОБА_6, що саме він був водієм під час ДТП.

В той же час з пояснень допитаного у суді першої інстанції свідка ОСОБА_6 вбачається, що останній, вказуючи на те, що за дорученням свого співробітника ОСОБА_3 керував належним йому автомобілем «КІА» та віз його додому, не зміг надати мотивовану відповідь щодо причин неповідомлення ним цих обставин працівникам ДАІ одразу на місці ДТП, де він також перебував під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди та складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно саме ОСОБА_3

Не підтверджують цих обставин і допитані в суді першої інстанції працівники ДАІ ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які переслідували автомобіль «КІА» та здійснювали оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди відповідно.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення саме ОСОБА_3 правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події, а доводи апеляції ОСОБА_3 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про його невинуватість є безпідставними.

Та ж обставина, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були допитані при розгляді справи в суді першої інстанції, при тому, що вказані свідки були допитані в суді апеляційної інстанції та таким чином було поновлено права ОСОБА_3, жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Отже, розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дослідив належним чином зібрані докази, а також з'ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст.ст. 251, 280 КУпАП, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і правильно визначив вид та розмір адміністративного стягнення.

За таких обставин постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва Горб І.М.