Справа № 163/3193/14-п Провадження №33/773/46/15 Суддя в 1 інстанції: Чишій С.С.
Категорія:ст.ст.471, 472 МК України Доповідач: Польовий М. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2015 р. місто Луцьк

Суддя Апеляційного суду Волинської області Польовий М.І., представника Ягодинської митниці Федчишиної С.Ф., захисника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 на постанову Любомльського районного суду від 22 грудня 2014 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що проживає АДРЕСА_1, непрацюючого, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.471, 472 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.471, 472 МК України та на нього накладено стягнення на підставі ч.2 ст.36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15382 грн. 20 коп. з конфіскацією в дохід держави 168 кг. кави загальною вартістю 15382 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Ягодинської митниці Міндоходів України витрати по справі на зберігання товарів в розмірі 500 грн., а також судовий збір в користь держави 36 грн. 54 коп.

ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він, 31.10.2014 року, слідуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост «Устилуг» Ягодинської митниці автомобілем «Пежо», номерний знак НОМЕР_1, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи обмежені згідно із ст.378 МК України та постановою КМ України від 21.05.2012 року №434 до ввезення в такій кількості 168 кг. кави загальною вартістю 15382,80 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.471 МК України.

Він же, при тих же обставинах, не задекларував за встановленою формою вказані товари, які підлягали згідно із постановою КМ України від 21.05.2012 року №431 обов'язковому письмовому декларуванню, використавши всупереч положенням ст.ст.257, 366, 374 МК України «зелений коридор» як форму декларування шляхом вчинення дії, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить постанову суду щодо ОСОБА_3 скасувати, а справу закрити або направити в митний орган для проведення додаткової перевірки. Посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки справа була розглянута за відсутності ОСОБА_3 та захисника, а адміністративне стягнення накладено з порушенням вимог ст.33 КУпАП, не враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та інші обставини, що пом'якшують покарання. Стверджує, що в порушення ст.268 КУпАП та 526 МК України вони не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, чим було порушено їх право на захист. Крім того, в матеріалах справи відсутні об'єктивні дані про наявність в діях ОСОБА_3 ознак правопорушень, передбачених ст.ст.471, 472 МК України. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію постанови отримав простим листом лише 22 січня 2015 року, що підтверджується відбитком штампу на конверті.

Заслухавши захисника ОСОБА_2, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представника Ягодинської митниці, яка апеляційну скаргу заперечила, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, приходжу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_2 не були присутні під час розгляду справи в суді першої інстанції, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: підписом ОСОБА_3 в протоколі про порушення митних правил, листами Любомльського районного суду від 05.12.2014 року (а.с.21) та 11.12.2014 року (а.с.23), а копію постанови від 22.12.2014 року отримали лише 22.01.2015 року з надходженням відповідного листа, тому вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні порушень митних правил, передбачених ст.ст.471, 472 МК України відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються протоколом про порушення митних правил №1143/20500/2014 від 31 жовтня 2014 року з фото-таблицями до нього (а.с.1-5), де ОСОБА_3 власноручно вказав про згоду із змістом протоколу та відсутність зауважень при його складанні, контрольним талоном для проходження "зеленим коридором" (а.с.6), актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.7), службовою запискою інспектора митниці (а.с.11), письмовими поясненнями ОСОБА_3 (а.с.8), де він зазначив, що кава належить саме йому і він придбав її в Республіці Польща з метою подальшого продажу на території України.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст.ст.471, 472 МК України є правильною.

Твердження захисника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про відсутність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованих останньому правопорушень, передбачених ст.ст.471,472 МК України є безпідставним.

Так, об'єктивна сторона правопорушення передбаченого ст.471 МК України полягає у порушенні встановленого Цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України, особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до вимог ст.366 МК України громадянин самостійно обирає відповідний канал для проходження митного контролю. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Вказане дає підстави для висновку, що при переміщенні через пункти пропуску для автомобільного сполучення товарів вартістю понад 500 Євро та/або вагою понад 50 кг. громадяни (ст.374 МК України) зобов'язані обрати загальну смугу пропуску «червоний коридор», подати письмову декларацію і сплатити митні платежі в порядку, передбаченому ч.6 ст.366, ч.4 ст.374 МК України.

Як вбачається із матеріалів справи, обсяг (вартість, вага) переміщуваних ОСОБА_3 товарів перевищує встановлену дозволену норму, при якій закон дозволяє не декларувати їх.

З огляду на вищенаведене та з врахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_3 порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, а також вчинив недекларування товарів, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, тобто скоїв правопорушення, передбачені ст.ст.471, 472 МК України.

При накладенні стягнення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, врахував характер вчинених правопорушень, дані про особу ОСОБА_3, ступінь та доведеність його вини, обґрунтовано обрав йому остаточне стягнення відповідно до вимог ч.2 ст.36 КУпАП - згідно санкції ст.472 МК України.

Розгляд справи у відсутності правопорушника та його захисника, які неодноразово належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи, не вплинув на правильність прийнятого судом рішення.

Постанова суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з підстав наведених в апеляційній скарзі захисника немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_2 строк на оскарження постанови Любомльського районного суду від 22 грудня 2014 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя