Справа № 465/6720/14-п Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я..
Провадження № 33/783/54/15 Доповідач: Волинець М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді Волинця М.М.

захисника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1,

Визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв'язку з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 03.07.2014 року о 10 год. 10 хв. по б/в Коблево Бережанського р-ну Миколаївської області керувала автомобілем марки Шкода державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з рота, тремтіння пальців рук, підвищена чутливість), від продуття приладу "Драгер", а також від проходження медичного огляду на визначення стану сп'яніння категорично відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України.

На постанову місцевого суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій покликається на те, що така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відмова від продуття приладу "Драгер" не є відмовою від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан сп'яніння, так як відповідно до Наказу МВС України № 33 від 01.03.2010 року, яким затверджено Перелік технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, жодного приладу з назвою "Драгер" в даному переліку не зазначено. Вважає, що покликання суду на те, що вона не оскаржувала дій працівників міліції та складений ними протокол, є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язок особи оскаржувати дії працівника міліції, а оскарження протоколу не передбачено КУпАП.

ОСОБА_2 покликається й на те, що судом безпідставно не взято до уваги результати токсилогічного дослідження від 10.07.2014 року, оскільки дана довідка складена 10.07.2014 року за результатами дослідження взятої крові - 03.07.2014 року, тобто в ній відображені обставини, які мали місце 03.07.2014 року. Крім того, вважає, що пояснення свідків не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки вони в судове засідання не викликалися, а про надання ними будь-яких пояснень їй невідомо, оскільки вони відбиралися без її участі. Про сумнівність пояснень свідків зазначено в долученому до матеріалів справи клопотання від 05.11.2014 року.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, дослідивши та перевіривши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема з пояснень самої ОСОБА_2, викладених в поданій нею апеляційній скарзі, факт відмови від продуття приладу "Драгер", який використовувався працівниками міліції для виявлення рівня алкоголю у видихуваному повітрі, нею визнається повністю. При цьому як на підставу законності такої відмови ОСОБА_2 посилається на те, що прилад "Драгер" не є сертифікованим та не допущений до офіційного використання в Україні, оскільки не входить до Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом МВС України №33 від 01.03.2010 р.

Однак, апелянтом не враховано та залишено поза увагою те, що об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає, зокрема, відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Згідно із п.1.7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 р. (реєстраційний номер Міністерства юстиції України 931/16947 від 06.10.2009р.), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, огляд на стан сп'яніння проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на проведення такого огляду відповідно до статті 266 КУпАП. Аналогічна вимога передбачена ч.3 ст.266 КУпАП.

Водночас ОСОБА_2, як водій транспортного засобу, щодо якої у працівників міліції були сумніви в її тверезості, зазначений обов'язок проігнорувала, в категоричній формі відмовившись від проїзду в медичний заклад для проведення огляду на виявлення стану сп'яніння. Ці дії ОСОБА_2 чітко зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії АА2 №505202 від 03.07.2014 р. і нею, а також матеріалами справи не спростовані.

А тому місцевий суд вірно виходив з того, що ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмомовилась, що саме по собі, незалежно від того була особа в такому стані на момент виявлення працівниками ДАІ України чи ні, становить правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Що стосується посилання апелянта та її захисника на неврахування судом результату токсикологічного дослідження №3546 від 10.07.2014 р., у відповідності до якого у крові ОСОБА_2 етанолу не виявлено, то такі не можуть вважатися обґрунтованими, адже згідно із ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. При цьому огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності працівника міліції. Як вбачається з копії вказаного вище медичного результату, представленого Миколаївським обласним наркологічним диспансером, забір крові у ОСОБА_2 було здійснено Березанською ЦРЛ 03.07.2014 р. о 14 год. 35 хв., тобто більше ніж через 4(чотири) години після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками міліції. Даних же про те, що забір крові і видача результату токсикологічного дослідження здійснювались в присутності інспектора ДАІ в медичній документації немає.

За таких обставин до результатів токсикологічного дослідження, на які ОСОБА_2 посилається як на підставу своєї невинуватості, повинні бути застосовані наслідки, визначені ч.5 ст.266 КУпАП, згідно якої огляд особи на стан алкогольного сп'яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Не заслуговують також на увагу твердження захисника про те, що працівниками міліції не вживались заходи по відстороненню ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, що, на його думку, може свідчити про відсутність сумнівів у її тверезості, оскільки такі доводи повністю спростовуються протоколом про вчинене адміністративне правопорушення, з якого слідує, що керування автомобілем, яким управляла ОСОБА_2, було передано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, п/в НОМЕР_2 від 25.06.1994 р. Про це працівниками ДАІ зроблено чіткий та однозначний запис у вказаному протоколі. Отже, заходи, визначені ч.ч.1, 7 ст.266 КУпАП, до ОСОБА_2 таки застосовувались, вона відсторонювалась працівниками міліції від керування транспортним засобом, а заперечення цього факту самою ОСОБА_2 та її захисником є надуманими.

Враховуючи викладене, в суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості і правильності ухваленого місцевим судом рішення щодо ОСОБА_2

Зібраними у справі доказами винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю, а її діям дана правильна правова кваліфікація за ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, виходячи з вищенаведеного, постановлене рішення районного суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року, якою визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а адміністративну справу відносно неї за вказаною статтею КУпАП провадженням закрито за пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: М.М.Волинець