Справа № 488/39/15-п
Провадження № 3/488/120/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2015 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Кутурланова О.В., при секретарі - Корзун Л.В., розглянувши матеріали, що надійшли з відділу прикордонної служби «Миколаїв» Херсонського прикордонного загону про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, працюючого електромеханіком на т/х DANA-1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, який до адміністративної відповідальності не притягувався,

за скоєння правопорушення передбаченого ст. 204-2 КУпроАП, -

В С Т А Н О В И В :

До Корабельного районного суду надійшли названі матеріали, відповідно до яких 28 грудня 2014 року близько 19 години під час здійснення прикордонного контролю т/х DANA-1 на прихід в пункті контролю «Суднобудівний завод «Океан»» при перевірці документів у громадянина ОСОБА_1 за відмітками у посвідченні особи моряка та за базою даних Ризик було визначено, що даний громадянин 19 листопада 2014 року потрапив на територію АР Крим через контрольний пункт вїзду-виїзду «Чаплинка», а виїхав з тимчасово окупованої території через не функціонуючий пункт пропуску «Керч».

У таких діях ОСОБА_1 старший інспектор прикордонної служби по роботі з іноземцями та адміністративного провадження ВПС «Миколаїв» вбачає склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.204-2 КУпАП, тобто порушення порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Вказане правопорушення, як зазначається в протоколі, виразилось у недотриманні останнім вимог ст.10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши інші письмові докази, суддя приходить до таких висновків.

Як визначає ч.2 ст.3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю . Її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

За ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

При цьому, як визначено в ст.1, ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

В той же час ст.10 вказаного Закону надає громадянам України право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, насамперед, протоколом про адміністративне правопорушення, а також іншими документами, які і є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Ст.256 КУпАП встановлює, що у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Однак, особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, зазначені вимоги ст.251,256 КУпАП не дотримані.

Так, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що 19.11.2014 року він потрапив на територію АРК через контрольний пункт вїзду-виїзду «Чаплинка», а покинув територію через не функціонуючий пункт пропуску «Керч».

Тобто у вказаному в протоколі зазначені відомості, які були виявлені під час перевірки документів 28.12.2014 року в пункті контролю Суднобудівний завод Океан м.Миколаїв, а саме: час і місце перетинання ним контрольного пункту в'їзду-виїзду Чаплинка, що, навпаки, дозволено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09 березня 2014 року № 149-р.

В той час обставини самого правопорушення, які повинні бути зазначені у протоколі відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, відсутні. Так, в ньому не зазначена дата виїзду особи, яка притягується до відповідальності, з тимчасово окупованої території, а також не вказано, яким чином (повітрям, по суші чи морю) ця особа потрапила на територію АРК та яким чином покинула її.

В такому разі, оскільки вказаний протокол не відповідає вимогам ст.ст.251, 256 КУпАП, він не може бути прийнятий суддею як належний доказ.

Дослідивши інші документи, які додані до згаданого протоколу про адміністративне правопорушення, та надавши їм оцінку, суддя вважає, що вони містять інформацію, яка вочевидь суперечить змісту самого протоколу.

Так, зі змісту рапорту інспектора прикордонної служби ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_1 правомірно заїхав на тимчасово окуповану територію контрольно-пропускний пункт в'їзду-виїзду Чаплинка.

При цьому, відповідно до копії посвідчення особи моряка ОСОБА_1 слідує, що в посвідченні останнього наявна відмітка про в'їзд на тимчасово окуповану територію АРК Росія КПП «Перекоп», а відмітка про виїзд через КПП Темрюк. При тому відмітка про перетинання КПП «Чаплинка» відсутня.

За такого, з доданих документів неможливо встановити ані місце, ані суть вчиненого адміністративного правопорушення.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка висловлена у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03), Уряд України визнає карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення, а відтак адміністративні правопорушення підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до п.А ч.3 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Порушення цих вимог Конвенції та ст.256 КУпАП призвело до неконкретності змісту протоколу про адміністративне правопорушення та неналежного встановлення обставин, що підлягають доказуванню у даній справі.

При цьому ч.3 ст.62 Конституції України зобовязує тлумачити усі сумніви щодо доведеності вини особи на її користь.

Інших доказів в розумінні ст. 251 КУпАП суду не надано.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.204-2 КУпАП, у зв'язку з чим в силу ст.247 КУпАП, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284, ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.204-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу, протест прокурора до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Кутурланова