Справа № 163/3038/14-п Провадження №33/773/66/15 Суддя в 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Категорія:ст. 471, 472 МК України Доповідач: Пазюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року місто Луцьк Суддя Апеляційного суду Волинської області Пазюк О.С, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, непрацюючого на постанову судді Любомльського районного суду від 04 грудня 2014 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 471, 472 МК України,

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України та на нього накладено стягнення із застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді 8 089 грн. 72 коп. штрафу з конфіскацією в дохід держави 8 дверних замків торговельної марки MOTTURA (Італія), вагою 26 кг., загальною вартістю 8 089 грн. 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Ягодинської митниці Міндоходів витрати за зберігання товару в розмірі 12 грн. 45 коп., а також судовий збір в користь держави 36 грн. 54 коп.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 03.11.2014 року, слідуючи з Республіки Польща в Україну через митний пост "Устилуг" Ягодинської митниці Міндоходів, в якості водія автомобіля марки "RENAUL MASTER", реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, переміщуючи в салоні автомобіля без ознак приховування понад неоподатковувану норму товар - 8 дверних замків торговельної марки MOTTURA (Італія), загальною вартістю 8 089 грн. 72 коп., чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 471 МК України.

Він же, при тих же обставинах не задекларував за встановленою формою вказаний товар, який згідно ст. 374 МК України підлягав обов'язковому письмовому декларуванню, використавши, всупереч положенням ст.ст. 366, 374 МК України, смугу руху "зелений коридор" як форму декларування шляхом вчинення дій, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України.

У подані апеляції ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки пропустив його з поважних причин, а саме, травмував ногу і не міг рухатися, у зв'язку з чим не з'явився на розгляд справи. Постанову отримав 03 лютого 2014 року.

В апеляції ставить питання про скасування постанови суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України. Посилається на те, що даного правопорушення він не вчиняв, перевезення ним товарів через митний кордон України понад дозволену норму вірно кваліфіковані за ст. 471 МК України і не потребують додаткової кваліфікації за ст. 472 МК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть постанови та доводи апеляції, ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, які апеляцію підтримали, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Доводи скаржника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови є обгрунтованими, підтверджуються поданими суду доказами, а тому строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 підлягає поновленню.

Хоча ОСОБА_1 і не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції це не впливає на законність прийнятого рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні порушень митних правил, передбачених ст.ст. 471, 472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються, як протоколом про порушення митних правил №1145/20505/2014 від 03 листопада 2014 року, так і контрольним талоном для проходження "зеленим коридором" (а.с. 7), актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а.с.6), службовою запискою інспектора митниці (а.с.12), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.5) щодо визнання своєї винуватості.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст.ст. 471, 472 МК України є правильною.

Твердження апелянта про наявність в його діях лише складу правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, є безпідставними.

Так, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, полягає у недекларуванні товарів, що переміщуються через митний кордон України, які підлягають обов'язковому декларуванні.

Відповідно до ст. 366 МК України, громадянин самостійно обирає відповідний канал для проходження митного контролю. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Вказане дає підстави для висновку, що при переміщенні через пункти пропуску для автомобільного сполучення товарів вартістю понад 500 Євро та/або вагою понад 50 кг. (ст.374 МК України) громадяни зобов'язані обрати загальну смугу пропуску «червоний коридор», подати письмову декларацію і сплатити митні платежі в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 366, ч. 4 ст. 374 МК України.

Як вбачається із матеріалів справи, обсяг (вартість, вага) переміщуваних ОСОБА_1 товарів перевищує встановлену дозволену норму, при якій закон дозволяє не декларувати їх, що визнається й самим скаржником.

З огляду на вищенаведене та з врахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, а також вчинив недекларування товарів, які підлягають обов'язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, тобто скоїв правопорушення, передбачені ст.ст. 471, 472 МК України.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, врахував характер вчинених правопорушень, дані про особу винного, ступінь його вини та інші обставини і обґрунтовано обрав йому остаточне стягнення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП - згідно санкції ст.472 МК України.

Постанова суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування чи зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду від 04 грудня 2014 року щодо нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області О.С. Пазюк