Провадження № 33/783/71/15 Доповідач: Пешков М. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року місто Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі: судді судової палати у кримінальних справах Пешкова М.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2014 року, у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 20 листопада 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді 17 гривень штрафу та конфіскації в дохід держави предметів торгівлі, а також стягнуто на користь держави 36,54 грн. судового збору.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2, 30.10.2014 року о 13 год. 30 хв. на вул. Галицькій, 20 в місті Львові, здійснював торгівлю горішками, у невстановленому місці та без відповідних дозвільних документів.

29.12.2014 року, через Галицький районний суд міста Львова ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2014 року та закрити провадження у справі.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова місцевого суду є незаконною і необґрунтованою, прийнятою із неповним з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без залучення усіх заінтересованих осіб, з порушенням матеріального і процесуального права.

Також зазначає, що між ним та підприємцем ОСОБА_3, 20.10.2014 року було укладено трудовий договір про його стажування, відповідно до якого він реалізовував продукти харчування (горішки) з пересувного візка за адресою АДРЕСА_1. Даний візок, як і вся продукція належить ОСОБА_3, котра відповідно до ухвали Львівської міської ради від 19.05.2011 року та додатками до неї, а також договору № 125-12 від 27.04.2012 року мала право на користування конструктивним елементом благоустрою за адресою АДРЕСА_1 та розміщувати на даній ділянці МАФ. 30.10.2014 року під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та в подальшому розгляду справи в суді, він наголошував, що здійснював торгівлю відповідно до документів наданих його роботодавцем, однак це не було прийнято ніким до уваги.

Крім того зазначає, що при розгляді справи у районному суді, він резулятивної частини постанови притягнення його до адміністративної відповідальності не чув і що саме постановив суд не зрозумів.

Саму ж постанову суду отримав 26.12.2014 року, а тому вважає, що оскільки реальний зміст постанови йому став відомий лише 26.12.2014 року, то є всі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 160 КУпАП, відносно ОСОБА_2, в частині поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню, а скаргу слід повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, протест прокурора, подані після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 1) при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2, від останнього заяв та клопотань не надходило. Згідно письмового пояснення даного співробітнику міліції (а.с. 3), ОСОБА_2 визнає, що реалізує не свої товари, а також те, що в нього не має документів на продаж цих товарів харчування. Відповідно до постанови суду від 20.11.2014 року (а.с. 8), ОСОБА_2 у суді повністю визнав себе винним у вчиненні правопорушення, просив не застосовувати щодо нього суворого стягнення.

Отже слід визнати, що, як посадовим особам, якими складено протокол про адмінправопорушення, так і в районному суді, ОСОБА_2 не було надано документів щодо легальності здійснення торгівлі у невстановлених місцях і в цій частині доводи його апеляційної скарги спростовуються.

Між тим, відповідно до квитанцій № 12829700 та № 12829683 від 20.11.2014 року, які знаходяться при матеріалах справи (а.с.1), 20 листопада 2014 року через ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 було сплачено за постановою районного суду суму штрафу та судового збору, відповідно 17 грн. та 36, 54 грн.

Отже, з врахуванням наведеного, вище зазначена обставина свідчить, що ОСОБА_2, 20.11.2014 року був присутній при оголошенні постанови суду, в тому числі її регулятивної частини і йому було роз'яснено порядок її оскарження та виконання, а тому доводи апеляції в частині поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду є безпідставними та необґрунтованими і строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду міста Львова від 20 листопада 2014 року, у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 160 КУпАП, повернути ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області М.І.Пешков