АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та прокурора Мельник О.Г., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, ідентифікаційний податковий код НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий 05 грудня 2000 року Новомосковським РВУМВС України у Дніпропетровській області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень, -

встановив:

постановою Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмір 170 гривень.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 звільнюючись 09 квітня 2014 року з посади голови Юр'ївського районної державної адміністрації Дніпропетровської області, тобто будучи суб'єктом декларування і відповідальності за корупційні правопорушення пов'язанні із фінансовим контролем, не подав декларації при звільненні за фактично відпрацьований час, який неохоплений раніше поданою декларацією, чим припустився порушення ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у порядку передбаченому ч. 2 ст. 294 КУпАП, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити через відсутність складу адміністративного проступку.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що законом передбачено подання декларації протягом року з дня звільнення, а тому вважає, що суд необґрунтовано та безпідставно дійшов висновку щодо його винуватості, оскільки ним декларація фактично була подана протягом року, що виключає в його діях склад адміністративного правопорушення.

У судове засідання апеляційного ОСОБА_1 з'явився, підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувавши постанову місцевого із закриттям провадження у справі через відсутність у його діях складу корупційного правопорушення.

В свою чергу прокурор у судовому засіданні виступив категорично проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, вважаючи її законною та обґрунтованою та такою яка відповідає фактичним обставинам вчиненого.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Свої висновки місцевий суд обґрунтував наявними у справі доказами, зокрема Розпорядженнями Президента України про призначення на посаду та звільнення (а.с. 20, 22), актом перевірки (а.с. 11), згідно якого ОСОБА_1, будучи звільненим з посади голови Юр'ївської державної адміністрації, не подав відповідної декларації про майно та доходи, у відповідності до ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції». Зазначенні обставини також були підтвердженні поясненнями працівників районної державної адміністрації (а.с. 12, 8, 9) у відповідності до яких останньому було відомо про необхідність подання даної декларації.

Щодо доводів апелянта про те, що декларація має бути подана протягом року з моменту звільнення особи, то вони безпідставні і спростовуються висновками суду. Свої висновки суд мотивував тим, що ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидію корупції» чітко та безальтернативно вказано на необхідність подання суб'єктами декларування декларацій за період раніше не охоплений, як при звільненні, так і після.

Таким чином, висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Встановленні у постанові місцевого суду обставини відповідають фактичним обставинам справи, і повністю погоджується із наявними у матеріалах справи доказами, об'єктивність яких у апеляційного суду сумнівів не викликає.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував, обравши вид та розмір стягнення, яке повністю відповідає суспільній небезпеці вчиненого, є справедливим та таким, що у майбутньому попередить вчинення ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Постанову Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2014 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Дніпропетровської області І.К.Живоглядова