АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
06.02.2015 року м. Київ
№ 33/796/185/2015
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва Стрижко С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Волноваха Донецької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 09 листопада 2014 року, о 15 год. 00 хв., в м. Києві по Наддніпрянському шосе, керуючи автомобілем «Хюндай», д. н. НОМЕР_2, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенз», д.н. НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, іншим учасником ДТП - водієм ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на невсебічне та необ'єктивне дослідження обставин та матеріалів справи, а відтак на неправильне вирішення справи, просить судове рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні правопорушення та притягнути його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що, постановляючи рішення у даній справі, суд першої інстанції взяв за основу лише пояснення ОСОБА_3, які ґрунтуються на його припущеннях і не підтверджуються жодними належними доказами, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та прямо суперечать доказам, наявним у матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що суддя районного суду при цьому безпідставно відхилив його пояснення, як іншого учасника ДТП, згідно з якими саме ОСОБА_3 раптово змінив напрямок руху свого автомобіля у його смугу, де і сталося зіткнення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та постанову судді залишити без зміни, посилаючись у тому числі і на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року, якою ОСОБА_2 було визнано винуватим у даній ДТП та в порушенні п. п. 10.1, 13.1 ПДР України та його притягнення до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП, та яку в цій частині залишено без змін постановою суду Апеляційної інстанції від 22.12.2014 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні в справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Саме згідно із цими вимогами закону суддя районного суду дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. Такий висновок є законним, обґрунтованим та повністю відповідає фактичним обставинам подій.

Так, як встановлено судом першої інстанції, в результаті маневру, який був здійснений водієм ОСОБА_2 в порушення вимог п. п. 10.1, 13.1 ПДР, сталося зіткнення вказаних раніше транспортних засобів з їх механічними пошкодженнями.

При цьому автомобіль «Мерседес» мав лише подряпини правих коліс та заднього правого крила. Більш того за свідченнями ОСОБА_2 незначні аналогічні подряпини були наявні і передньому правому крилі. На автомобілі «Хундай» мали місце не тільки подряпини переднього лівого крила, передніх лівих дверей, а також вм'ятини на дверях транспортного засобу зліва та лівому задньому крилі.

Всупереч доводам апеляційної скарги, саме локалізація та характер механічних пошкоджень автомобіля «Хундай», місце розташування вм'ятин, у тому числі їх характер та особливості (які углибляються у напрямку «ззаду - наперед»), як правильно вказав суддя районного суду, беззаперечно свідчать про те, що саме водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мерседес», не дотримався безпечного інтервалу та перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, а тому фактично виступаючими частинами свого автомобіля в'їхав в автомобіль під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження.

Ці обставини були повністю встановлені і постановами Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року та Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2014 року, якими була встановлена та підтверджена винуватість у даній ДТП саме ОСОБА_2

Твердження ОСОБА_2 про те, що суддя районного суду безпідставно відхилив його пояснення з приводу обставин пригоди та не врахував дані, зазначені на схемі ДТП, про місце зіткнення транспортних засобів, є неспроможними, оскільки не відповідають матеріалам справи.

При цьому, не зважаючи на те, що на схемі місце зіткнення транспортних засобів зі слів водіїв і зазначено у крайній лівій смузі руху, з огляду на вказівку, що воно мало місце за 500-1000 метрів до цього, така інформація не може бути розцінена як достовірна для спростування пояснень водія ОСОБА_3

Крім того, враховуючи габарити транспортних засобів, у тому числі і автомобіля «Мерседес», а також довжину смуги, суд апеляційної інстанції вважає мало імовірним, що таке зіткнення могла мати місце саме в цій смузі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що будь-яких порушень вимог ПДР в діях ОСОБА_3 не було, а відтак рішення судді районного суду про закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адмінправопорушення є законним та обґрунтованим.

З огляду на наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки постанова судді, яка ухвалена на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи та фактичних обставин ДТП, є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Будь-яких інших доводів, які б підтверджували порушення вимог чинного законодавства при розгляді суддею районного суду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 у скарзі не наведено та додаткових доказів на спростування висновків судді районного суду Апеляційному суду м. Києва не надано.

А тому , керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва С.І. Стрижко