Справа № 314/1275/14-п
Провадження № 3/314/295/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Мануйлова Н.Ю., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області відносно:

ОСОБА_1, 12.03.1975, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії СВ 299201, виданий Вільнянським РВ УМВС в Запорізькій області,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2014 року до Вільнянського районного суду надійшов протокол № 08-16-0026/0131, в якому державний інспектор праці ОСОБА_2, склав цей протокол про те, що ОСОБА_1 працюючи на посаді головного бухгалтера КП «Павлівський сількомунгосп» Павлівської сільської ради Вільнянського району (юридична адреса: 70005, Запорізька обл., Вільнянський район, с. Павлівське, вул. Залізнична, 28), яка народилася 12.03.1975р. у м. Вільнянськ, зареєстрований за адресою - м. Вільнянськ, вул. Куйбишева, 11, НОМЕР_2, виданий 25.02.2000р. Вільнянським РВ УМВС в Запорізькій області; ідентифікаційний номер НОМЕР_1, працює на посаді з 01.02.2007р. (наказ № 2 від 01.02.2007р.) під час виконання посадових обовязків, маючи організаційно - розпорядчі функції, вчинила адміністративне правопорушення, яке встановлено актом перевірки № 08-16-00260215 вчинила порушення вимог трудового законодавства, відповідальність за яке передбачено вимогами ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме:

- при звільненні ОСОБА_3С. та ОСОБА_4 провела відрахування з належних їм компенсаційних виплат (компенсації за невикористану відпустку, допомоги по соціальному страхуванню у звязку з тимчасовою непрацездатністю), що є порушенням вимог ст. 129 КЗпПУ, відповідно до якої «... не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат ... ».

08 квітня 2014 року судді Вільнянського районного суду Запорізької області Мануйловій Н.Ю. заявлено відвід по даній справі.

Особа, що заявляє клопотання про відвід судді потерпіла у справі про вчинення адміністративного проступку ОСОБА_5.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, за заслухавши думку сторін, вважає , що клопотання про відвід підлягає задоволенню та виходить з наступного.

В даний час, в провадженні судді Вільнянського районного суду Запорізької області Мануйлової Н.Ю. перебуває справа № 314/1275/14-п про адміністративний проступок, скоєний головним бухгалтером комунального підприємства «Павлівський сількомунгосп» ОСОБА_1, стосовно якої посадовою особою, уповноваженою складати протокол про скоєння адміністративного проступку, складено такий протокол про вчинення адміністративного проступку, відповідальність за скоєння якого передбачена ч.1 ст.41 КУпАП України.

Відповідно до ст.269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

У вказаній справі про вчинення адміністративного проступку ОСОБА_5 є потерпілою особою, оскільки неправомірними діями головного бухгалтера комунального підприємства «Павлівський сількомунгосп» ОСОБА_1, саме ОСОБА_5 та іншому працівникові ОСОБА_4 була спричинена моральна шкода, оскільки саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 трудові права були порушені при вчиненні того діяння, за вчинення якого стосовно ОСОБА_1, особою, уповноваженою складати протокол про скоєння адміністративного проступку, і було складено такий протокол.

А саме, особою, уповноваженою складати протокол про скоєння адміністративного проступку, ОСОБА_6 звинувачується у тому, що при ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звільненні, нею були проведені незаконні відрахування з заробітної плати, які, відповідно до чинного законодавства про працю проводитися не повинні були.

Разом з тим, в даний час, в провадженні судді Вільнянського районного суду Запорізької області Мануйлової Н.Ю. перебуває інша справа за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Павлівський сількомунгосп» про визнання рішень Відповідача про зміну істотних умов праці, проведення вирахувань з заробітної плати та звільнення з основного місця роботи протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Також, в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області знаходиться і справа, порушена за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Павлівський сількомунгосп» про визнання рішень Відповідача про зміну істотних умов праці, проведення вирахувань з заробітної плати та звільнення з основного місця роботи і за сумісництвом протиправними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовів, як ОСОБА_5, так і ОСОБА_4 зазначено про ті ж обставини, які вказані в протоколі, складеному стосовно ОСОБА_1

В разі, якщо ОСОБА_1 буде визнана винною та притягнута судом до адміністративної відповідальності, цей факт буде мати преюдиціальне значення як у цивільній справі, у якій ОСОБА_5 є позивачем за ії позовом до Комунального підприємства «Павлівський сількомунгосп» про визнання рішень Відповідача про зміну істотних умов праці, проведення вирахувань з заробітної плати та звільнення з основного місця роботи і за сумісництвом протиправними, так і у справі за позовом ОСОБА_4

Тобто, розглядаючи цю справу стосовно ОСОБА_1 і визнаючи її дії протиправними, суддя в подальшому не зможе бути безстороннім суддею у вищевказаній цивільній справі.

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» всім суб'єктам правовідносин гарантовано захист їх прав, свобод і законних інтересів саме незалежним і неупередженим судом.

Ст. 126 і 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Пункт 4 ст. 129 Конституції України гарантує змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості під час судових засідань.

Згідно з положеннями частини першої ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та Законами України прав і свобод людини і громадянина (підпункт 4.1. пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

Правосуддя - це самостійна галузь державної діяльності, яку суди здійснюють шляхом розгляду і вирішення в судових засіданнях в особливій, встановленій законом процесуальній формі цивільних, кримінальних та інших справ (пункт 3 мотивувальної частини Ухвали Конституційного Суду України від 14 жовтня 1997 року N 44-з).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики згаданого суду у справах «Сокуренко і Стригун проти України» (заява № 29458/04 та № 29465/04), справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставини, які можуть викликати та викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді. Крім того, ця ж норма Конвенції вважається порушеною, якщо вислови державного службовця чи судді відображають його позицію чи думку про результати розгляду справи навіть і в тому разі, якщо вістуні будь які офіційні висновки, викладені у процесуальній формі, але цього достатньо, щоб припустити, що ця особа побічно заінтересована у результаті розгляду вирішуваної нею справи чи ця обставина викликає сумнів в її обєктивності та неупередженості. (див. рішення у справах «Daktaras v. Lithuania», заява №42095/98, §41, ECHR 2000-X; «A.L. v. Germany» від 28.04.2005, заява №72758/01, §31).

Справедливий суд в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що «Кожна особа при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом...»

Схожі з обставинами справи „Рябих проти Росії (заява № 52854/99, рішення від 24.07.2003 р.), де у відповідній частині було вирішено:

51... Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб не тільки рішення суду були справедливими, але й судовий розгляд справи здійснювався справедливо.»

Суд звертає увагу на те, що стосується неупередженості і її існування, то для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, вказана обставина має визначатися субєктивно, тобто на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у справі, а також обєктивно, тобто встановлення того, чи пропонує суддя достатньо гарантій, щоб відкинути всі легітимні підстави сумніватися у його упередженості (див. рішення у справі Булут проти Австрії, рішення від 22.02.1996 р., Reports 1996-І, стор. 356, п.31; Томанн проти Швейцарії, рішення від 10.06.1996 р., Reports 1996-ІІІ, стор. 815, п.31).

Сформульоване в ст.6 Європейської конвенції право на справедливий розгляд справи саме безстороннім судом відноситься до загальновизнаних прав.

Критерії поняття «неупередженість» вироблені не лише української судовою практикою, а й прецедентною практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд неодноразово вказував, що на вимогу заявників національний суд зобов'язаний перевіряти, чи є даний суддя (склад суду) «неупередженим судом» в контексті статті 6 Європейської конвенції. Якщо заявник піднімає питання про неупередженість суду, то необхідно проводити розслідування, якщо тільки подібне побоювання «зовсім виразно не позбавлено підстав».

Що стосується даного випадку, саме вищенаведене може ставити під сумнів як рішення судді у цій справі, так і рішення того ж судді у вищевказаній цивільній справі.

Так, у справі «Remli v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що заяви про відвід є важливими доказами того, що людина намагалася оспорити факт невідповідності складу суду вимогам незалежності та неупередженості, але його аргументи не були взяті до увагиу, і не була забезпечена ретельна процедура розгляду доводів заявника.

У ряді справ Європейський суд вказав, що порушенням справедливості процесу та статті 6 Конвенції є наступне:

коли внутрішньодержавні суди просто ігнорують доводи, представлені однією із сторін;

коли суд не робить жодних спроб перевірити справедливість припущення однієї зі сторін і відхиляє клопотання про їх встановлення;

Європейський Суд при визначенні «неупередженості» також враховує суб'єктивні та об'єктивні фактори конкретної справи.

Так, у справі «Пьерсак проти Бельгії» Європейський суд вказав, що «…незважаючи на те, що неупередженість зазвичай означає відсутність упередження або пристрасті, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірено різними способами відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції. В даному контексті можна провести різницю між суб'єктивним підходом, який відображає особисті переконання даного судді у конкретній справ, і об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.»

Європейський суд неодноразово зазначав, що «... сама по собі манера поведінки суду в ході процесу може свідчити про недостатню справедливості його підходу до сторін у справі і може свідчити про те, що зацікавлена сторона була позбавлена належного розгляду справи» (справа Kraska v. Switzerland).

У справі «Kraska v. Switzerland» Європейський суд, наприклад, встановив, що поведінка судді в тому, як суддя представляє і веде справу, може свідчити про те, що зацікавлена сторона була позбавлена належного розгляду його справи.

У зазначених справах Суд ухвалив, що кожен суддя, щодо неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти з складу суду.

Крім того, суд також зазначив, що «… члени суду як особи, що прийняли спір до розгляду в об'єктивному порядку і не мають особистої зацікавленості в результаті розгляду, повинні вселяти довіру учасникам процесу. Неупередженість членів суду повинна бути видимою, явною, виключати будь-які сумніви в їхній неупередженості. При найменшому сумніві суддя зобов'язаний взяти самовідвід.»

Отже, розгляд даної адміністративної справи є несумісним з вимогами субєктивної неупередженості судді, який слухає справу, оскільки одна людина не може бути одночасно і обвинувачем і суддею у справі.

А тому, зазначене, вважаю, і є тими обставинами, що викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді та справедливому розгляді даної адміністративної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.8, ст.55 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» України, ст.269 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про відвід задовольнити.

Справу про адміністративне правопорушення № 314/1275/14-п (провадження № 3/314/295/2014) відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП передати до канцелярії Вільнянськогого районного суду Запорізької області.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя : Н.Ю. Мануйлова

08.04.2014