Справа № 570/5499/14-п
Номер провадження 3/570/1523/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м.Рівне

Суддя Рівненського районного суду Красовський О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від ВДАІ з обслуговування Рівненського району підпорядкованого УМВС України в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий 19.05.1997 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області,мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

за ч.3 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 22.10.2014 року о 22 год. 30 хв. по вул. Кн.Володимира, 71, в м. Рівне Паламарчук ОСОБА_2 керував автомобілем «Ауді-А6» (державний номерний знак НОМЕР_2) з явними ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Водій відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відповідно до встановленого законом порядку в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що у вказані дату і час він не керував вказаним автомобілем, а за кермом автомобіля був його син. Під час руху автомобіля ОСОБА_1 перебував на місці пасажира спереду, поряд з водієм - сином.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи вважаю, що справа підлягає до закриття за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Отже, склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об'єктивних і суб'єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він криє в собі:

а) об'єкт;

б) об'єктивну сторону;

в) суб'єкт;

г) суб'єктивну сторону.

Об'єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв'язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об'єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Так, в протоколі зазначається, що автомобілем керував ОСОБА_1 (1971 р.н.).

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_1 (1995 р.н.), син ОСОБА_1, який підтвердив ту обставину, що саме він керував автомобілем, а батько сидів поруч на передньому сидінні. Коли автомобіль зупинили працівники ДАІ, то батько вийшов з автомобіля, запалив цигарку. Чому протокол склали відносно батька пояснити не може.

Свідок ОСОБА_3, який був допитаний за клопотанням ОСОБА_1, пояснив суду, що він стояв на вулиці, оскільки його повинен був забрати на автомобілі ОСОБА_1 (1995 р.н.). Він бачив, що коли автомобіль Ауді А6 зупинив працівник ДАІ, то з пасажирського місця вийшов ОСОБА_1 (1971 р.н.), а за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 (1995 р.н.).

Працівник ДАІ ОСОБА_4, який складав протокол про притягнення ОСОБА_1 (1971 р.н.) до адміністративної відповідальності, двічі викликався в судове засідання з метою зясування обставин справи. Але жодного разу ОСОБА_4 не зявився, не повідомив суд про причини неявки. Також не поступали клопотання про відкладення розгляду справи.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зазначені як такі працівником ДАІ ОСОБА_4, також двічі викликалися в судове засідання з метою зясування обставин справи. Але жодного разу вони не зявилися, не повідомили суд про причини неявки. Також від них не поступали клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, при розгляді справи не знайшла свого підтвердження обєктивна сторона право порушення. Як поряд з нею відсутня і субєктивна сторона правопорушення.

Відповідальність за частиною 3 ст. 130 КУпАП настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В ході розгляду справи не було підтверджено те, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 (1971 р.н.).

В протоколі зазначається, що особа вчинила правопорушення за частиною 3 статті 130 КУпАП. Проте у фабулі протоколу не зазначено, що водій двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, в протоколі не висвітлені елементи обєктивної сторони правопорушення. Суд не може самостійно усунути ці прогалини в ході розгляду справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доведеність вини особи у вчиненні правопорушення покладається на сторону обвинувачення відповідні державні органи, а не суд, який розглядає справи на засадах змагальності та рівності сторін, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Красовський О.О.