П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Дніпровського ВДАІ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, директора компанії Комофлор Портет Україна,проживаючого за адресою: м. Київ, б-р. Давидова, 12, кв. 78,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1(далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 26.09.2014 року о 01 годині 40 хвилин, керував автомобілем НОМЕР_1, по вул. Русанівська Набережна в м. Києві, з ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан спяніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, у звязку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

У судових засіданнях 27.10.2014 року, 05.11.2014 року, 12.11.2014 року, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що вважає вказаний протокол сфальсифікованим, оскільки про його існування дізнався після отримання судової повістки та ознайомлення з матеріалами справи у суді. В ніч з 25 вересня на 26 вересня 2014 року біля першої години він керував своїм автомобілем по вул. Русанівська набережна в м. Києві в напрямку свого дому, що знаходиться на бул. Давидова в м. Києві. Його зупинив інспектор ДПС ДАІ, попросив надати йому документи. Вказану вимогу він виконав, а інспектор задав питання чи вживав він алкогольні напої чи ні, він відповів, що ні. Після цього інспектору зателефонували, він відав йому документи і поїхав.

У судових засіданнях 27.10.2014 року, 05.11.2014 року, 12.11.2014 року, захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2, пояснила суду, що складений протокол вважає таким, що не відповідає вимогам КУпАП, враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень ст. 251 КУпАП, яка регламентує відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, складання останнього без дотримання положень ст.ст. 254, 256, 266 КУпАП, інструкції з оформлення матеріалів інспекторами та порядку огляду водіїв на стан спяніння, у звязку з чим вина ґрунтується на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України, а тому справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В подальшому, у судове засідання 28.11.2014 року ОСОБА_1 не зявився, подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду, яке було задоволено судом.

У судове засідання 08.12.2014 року, особа, що притягається до адміністративної відповідальності та захисник останньої, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не зявилася, про причини повторної неявки не повідомили, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, вважає за можливе завершити судовий розгляд справи у їх відсутність, оскільки захисником, у розумінні ст. 251 КпАПУ, не надано належних доказів на підтвердження хвороби.

Тож, суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КпАП стан спяніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки спяніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні з дотриманням імперативних положень Кодексу України про адміністративне правопорушення та безпосередньо положень Глав 21, 22 останнього, інспектор Ярикович І.М. пояснив суду, що, як інспектора ДПС ДАІ 26.09.2014 року о 01 годині 40 хвилин під час несення служби, згідно дислокації, по вулиці Русанівська Набережна в м. Києві, ним був зупинений автомобіль НОМЕР_1. При встановлені особи водія було зясовано, що даним ТЗ керує ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. На запитання чи вживав водій алкогольні напої останній відповів, що ні, однак через наявність у нього ознак алкогольного спяніння, він у присутності двох свідків (ОСОБА_3, ОСОБА_4Б.) запропонував пройти йому огляд на стан спяніння, проте останній відмовся і ним було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 020678 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР України, який засвідчено вказаними свідками, водій від підпису та надання пояснень відмовився в категоричній формі.

При цьому, інспектор зазначив, що ОСОБА_1 вів себе зухвало, виражаючи зневагу до нього, як до службової особи, постійно зауважував на тому, що являється помічником народного депутата України ОСОБА_5

Також інспектор вказав на те, що факт відмовити від проходження огляду на стан спяніння ОСОБА_1 в присутності двох свідків був зафіксований технічними засобами, що мають функцію відеозапису (засобів фото - і кінозйомки, відеозапису), у звязку з чим надав суду DVD-R (диск Artex, 4/7 GB/120MIN, 16x) на якому зображено останній.

У судовому засіданні, судом, за згодою сторін провадження, а саме ОСОБА_1 та його захисника, вказаний відеозапис з місця події, що міститься на DVD-R (диск Artex, 4/7 GB/120MIN, 16x), виходячи з положень ст.ст. 251, 280 КУпАП, визнано доказом у справі, оскільки він може підтвердити та/або спростувати фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення (а.с. 24).

При досліджені вказаного відеозапису - DVD-R (диск Artex, 4/7 GB/120MIN, 16x), з дотриманням імперативних положень Кодексу України про адміністративне правопорушення та безпосередньо положень Глав 21, 22 останнього, у присутності ОСОБА_1, його захисника та, в тому числі, інспектора, судом було однозначно встановлено, що на пропозицію інспектора пройти огляд на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився.

Тож, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, вважає за можливе визнати належним та допустимим доказом відомості, що відображені на показаннях приладів та технічних засобів, що мають функції фотозапису, які відображені на аркуші справи № 24 та показання інспектора, надані у судовому засіданні, оскільки вони підтверджують фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку встановлюють наявність адміністративного правопорушення.

Аналізуючи ж доводи особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в частині того, що він даний протокол вважає сфальсифікованим, враховуючи відсутності його пояснень та підпису, та наявності показань замовних свідків, в контексті положень ст. 251 КУпАП, яка регламентує відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З положень ст. 256 КУпАП слідує, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Зазначені законодавцем правові догми ст. 256 КУпАП знайшли, своє відображення і в п. 4.2 Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390), затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України № 77 від 26.02.2009 року (далі-Інструкція), з якої слідує, що у разі відмови порушника від підписання протоколу про адміністративне правопорушення в протоколі робиться запис про це, який засвідчується підписом свідків.

При цьому, виходячи з вищезазначеного пункту Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються письмові пояснення свідків правопорушення, у разі їх наявності.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Тобто, враховуючи положення ст. ст. 251, 272 КУпАП, джерелами доказів є показання, тобто відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, за таких умов суд вважає за можливе врахувати письмові покази свідків, що містяться у справі.

Так, з письмових пояснень свідка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 слідує, що будучи попередженим про відповідальність за надання неправдивих та недостовірних свідчень, 26.09.2014 року був свідком того, що водій ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_2, від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у його присутності. Вказані показання свідка підтверджуються його особистим підписом (а.п. 4).

Крім того, з письмових пояснень свідка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 слідує, що будучи попередженим про відповідальність за надання неправдивих та недостовірних свідчень, 26.09.2014 року був свідком того, що водій ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_2, від проходження медичного огляду на стан спяніння у встановленому законом порядку відмовився у його присутності. Вказані показання свідка підтверджуються його особистим підписом (а.п. 4).

Тож, суд, виходячи з положень ст. 251 КУпАП, вважає за можливе визнати належним та допустимим доказом письмові покази вказаних свідків, оскільки вони, в контексті ст. 272 КУпАП, являються належними свідками, та підтверджують фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку встановлюється наявність адміністративного правопорушення, які беззаперечно свідчать що показання порушника в даній частині є не правдивими та спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.

Надаючи ж оцінку доводам особи, що притягається до відповідальності в частині відсутності його підпису та пояснень в протоколі, суд ставиться до них також критично, виходячи з не наданням суду доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП, які підтвердили дані міркування, оскільки з вище зазначених правових норм, а саме ст. 256 КУпАП та п. 4.2 Інструкції слідує, що надання пояснень водієм являється його правом (подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання), а не імперативним обовязком.

Крім того, виходячи з норм п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП України, протокол про адміністративне правопорушення у даній справі за ст. 130 КУпАП складений уповноваженою на те особою.

Аналізуючи ж позицію ОСОБА_1 та його захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, такими, що являються сумнівними, оскільки не підтверджені жодним доказом, у розумінні ст. 251 КУпАП, який би свідчив про відсутність в його діях складу адмінітсративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, тобто не узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту та за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Вході судового розгляду судом не було встановлено будь-яких порушень, які б свідчили про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням норм КУпАП, безпосередньо ст. 256 КУпАП, вказані імперативні реквізити останньої та вимог Інструкції, Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за N 576/16592) та сторонами не доведено.

При цьому, суд звертає особливу увагу учасників процесу, що в судовому засіданні, особою, що притягається до адміністративної відповідальності, її захисником, у розмінні ст. 251 КУпАП, не було надано суду жодних даних, які б підтвердили його позицію в частині того, що, у супереч положень ст. 62 Конституції України, його вина ґрунтуватися на припущеннях, а саме не було зазначено/вказано на додаткових осіб, поясненнями які б підтвердили його позицію, не надано певних висновків експерта, речових доказів, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також будь-яких іншим документів, у звязку з чим суд ставиться до показів останнього критично, і оцінює їх як намір уникнути адміністративної відповідальності.

Щодо доводів захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено не правомірно, то суд враховує те, що, а ні порушником, а ні його захисником, не були оскаржені згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України, такі дії посадової особи, а у даному провадженні, вказане питання не є предметом судового розгляду (ст. 2 КАСУ), оскільки суд уповноважений лише на розгляд питання про наявність в діях порушника події і складу правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності наявний склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

При накладені адміністративного стягнення, суд враховує, особу правопорушника, обставини, що помякшують та обтяжують його відповідальність, характер вчиненого адміністративного правопорушення, конкретні обставини справи, матеріальне та сімейне становище порушника.

Обставин, які б помякшували або ж обтяжували відповідальність, особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в контексті ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Поряд з цим суд враховує, що покарання порушника у межах санкції статті, за якою він притягається до відповідальності, має на меті не тільки кару, а й виправлення останнього, а також запобігання вчиненню нових порушень, яка самим порушником так і іншими громадянами для забезпечення основоположних завдань КУпАП, враховуючи норми ст. 1, а саме: охорони прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством та виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України (ст. 6 КУпАП).

Серед іншого, суд бере до уваги ППВСУ № 14 від 23.12.2005 року в контексті неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та надання таким діям належної правової оцінки, враховуючи завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд враховує той факт, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, як спеціальний субєкт - водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення, у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" діючи у формі прямого умислу, який обумовив груби і зухвале ігнорування встановленого правопорядку у дусі точного і неухильного додержання законів України, шляхом не виконання законних вимог посадової особи про проходження огляду на стан спяніння, не виконання своїх обов'язків, як водія (п. 2.5 Правил дорожнього руху) та вважає за необхідне накласти на порушника адміністративне стягнення у межах санкції ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу, оскільки дане адміністративне стягнення за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 130, 251, 252, 283-285 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,03 мінімальної заробітної плати, що становить 36 гривень 54 копійки.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк предявлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні ст. 17 Закону України Про виконавче провадження ідентифікаційного номеру боржника, згідно постанови Верховного Суду Україниу від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, не являється підставою для відмови державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

С у д д я : ОСОБА_6