АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2012 рокусуддя апеляційного суду Дніпропетровської областіДеркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, його апеляційну скаргу на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює в ВСППерший загін воєнізованої охорони, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень, -

в с т а н о в и в :

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року ОСОБА_1визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 проявив неповагу до суду.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити справу.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги ОСОБА_1, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та не ставлячи під сумнів висновками суду першої інстанції стосовно фактичних обставин справи зазначив, що постанова місцевого суду є незаконною та

______________________________________________________________________

Справа № 33/490/1086/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 185-3КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині накладеного адміністративного стягнення. Так, при накладенні на апелянта адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн. судом не було враховано майновий стан ОСОБА_1, ступінь його вини та обставини, що помякшують відповідальність. На переконання апелянта, цілком обґрунтованим адміністративним стягнення, яким суд міг обмежитись, є попередження.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, апелянт зазначив, що розмір накладеного на нього штрафу є занадто великим, з урахуванням його тяжкого матеріального стану.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості постанови районного суду є неспроможними.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим з доказами, які знаходяться в матеріалах справи, в їх сукупності.

Порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП при розгляді справи судом першої інстанції не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

При цьому, в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення і в апеляційному суді не ставив під сумнів висновки районного суду стосовно фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 185-3КУпАП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує, що в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого доводу, який би давав апеляційному суду підстави для скасування оскаржуваної постанови, а санкція ч. 1 ст. 185-3 КУпАП взагалі не передбачає такого адміністративного стягнення як попередження.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-3 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ ОСОБА_3

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3