АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/4348/14-п Головуючий 1 інстанції: Піддубний І.А.
Провадження № 33/790/650/14 Доповідач: Цілюрик В.П.
Категорія: ч.1 ст.184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2014 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П., за участю особи у відношенні якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, її захисника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючої лікарем швидкої невідкладної медичної допомоги Ізюмського відділення, яка має на утриманні двох дітей, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2014 року постановою судді Ізюмського міськрайонного районного суду Харківської області Лугову О.М. визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 68 гривень, та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 36 гривень 54 копійки.

Як вказано в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 не виконує обовязків по вихованню сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який систематично порушує дисципліну та проявляє насильство по відношенню до однокласників під час навчального процесу 2014-2015 року.

Не погодившись з таким процесуальним рішенням судді, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій повідомила, що про рішення суду вона дізналась лише 06.11.2014 року, апеляцій скаргу подала у наступний день за вихідним 17.11.2014 року і просить скасувати постанову судді Ізюмського міськрайонного районного суду від 30 жовтня 2014 року, як таку, що була винесена після неповного встановлення необхідних для вирішення справи обставин та з порушенням норм матеріального та процесуального права, і закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Автор апеляційної скарги посилається на те, що судом не було всебічно, повно та обєктивно зясовані всі обставини справи, та не надано належної оцінки зібраним доказам у справі.

Дослідивши матеріли справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника ОСОБА_2, які просили поновити строк на подачу апеляційної скарги, і підтримали її, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що ОСОБА_1 необхідно поновити апеляційний строк, а апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до конверту від 06.11.2014 року (а.с. 101), ОСОБА_1 з Ізюмського міськрайонного суду Харківської області було направлено поштову кореспонденцію. Виходячи з цього апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про отримання копії постанови 06.11.2014 року не спростовується, тому апеляційний строк підлягає поновленню.

На аркуша справи 106 є постанова апеляційного суду Харківської області від 05.03.2014 року про залишення без змін постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 12.07.2014 року, винесену за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 07.02.2014 року у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Тому апеляційним судом дається оцінка обставинам, які починаються з 07.02.2014 року.

Приймаючи рішення про задоволення апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП суд повинен належним чином з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах; повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи та обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП, суддя не в повному обсязі врахував вказані вимоги закону.

Як зазначив суд першої інстанції, фактичні обставини події правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_1 визнано винною підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ХА № 001730 від 09.10.2014 року та доповненням до нього (а.с. № 33), заявою заступника директора з навчально-виховної роботи Ізюмської ЗОШ №4 ОСОБА_4, доповідними вчителя фізичної культури ОСОБА_5, вчителя ПКС ОСОБА_6, вчителя біології ОСОБА_7, класного керівника ОСОБА_8, вчителя англійської мови ОСОБА_9, вчителя української мови та літератури ОСОБА_10, вчителя трудового навчання ОСОБА_11, поясненнями однокласників ОСОБА_3 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14В, ОСОБА_15, заявою батька ОСОБА_3 ОСОБА_1, довідкою Ізюмської ЦМЛ, п поясненнями батьків, діти яких навчаються в одному класі з ОСОБА_3 ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, вчителів педагогічного колективу Ізюмської ЗОШ №4 директора школи ОСОБА_19, вчителів ОСОБА_6, ОСОБА_20, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_21, ОСОБА_8, копіями заяв батьків про переведення їх дітей до інших класів ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_17 М.М, ОСОБА_28, ОСОБА_29В, ОСОБА_30, ОСОБА_31, іншими матеріалами справи, копією висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради, консультативними висновками лікарів-спеціалістів.

Апеляційний суд відмічає, що розташований на аркуші справи 33 доповнення до протоколу про адміністративне правопорушення не можна вважати доказами у розумінні вимог ст. 251 КУпАП, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують що ОСОБА_1 саме ухиляється від передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого 10-ти річного сина ОСОБА_3. Так, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, у тому числі і доповідні та заяви педагогічного колективу школи, де навчається ОСОБА_3 щодо проблем з його поведінкою, необхідно зробити висновок, що батьки дитини, у тому числі і ОСОБА_1, приймають участь у вихованні дитини, вони приходили до школи, коли виникали суперечливі ситуації та намагались владнати конфлікти, і твердження апелянта, що вона протягом року майже щодня прибувала до школи з метою здійснення контролю за поведінкою сина матеріалами справи не спростовується.

Апеляційний суд вважає, що лише наявність незадовільної та агресивної поведінки ОСОБА_3, який є хворим на психопотоподобне порушення поведінки, не свідчить про те, що ОСОБА_1 ухиляється від своїх батьківських обовязків по вихованню дитини.

Так, на аркуші справи 84 міститься лист заступника голови комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради, виходячи з і змісту якого вбачається, що 14.07.2014 року на засіданні комісії розглядалось питання можливості індивідуального навчання ОСОБА_3, яки перебуває на обліку у психіатра. З цього листа також вбачається, що батьки дитини в жовтні 2013 році звертались до психіатра у м. Києві, що свідчить про участь останніх у вихованні дитини. За результатами розгляду цього питання комісія прийшла до висновку не рекомендувати індивідуальне навчання ОСОБА_3, так як це може спричинити затримку соціалізації дитини, тому він продовжив навчатись в школі № 4 на загальних засадах.

Відповідно до пояснень батьків та сусідів, вдома ОСОБА_3 веде себе не агресивно, легко вступає у контакт з оточуючими. Відповідно до пояснень ОСОБА_1, проблеми сина з поведінкою у школі, вона повязує з напруженою обстановкою, що склалася у класі, саме тому через постійну емоціональну напруго у ОСОБА_3 більш помітно проявляються клінічні симптоми синдрому Жиль-де-ля Туретта, який має прояви рухового та голосового тику (а.с.102) .

Вказані обставини залишились по за увагою суду першої інстанції.

Частина 2 статті 184 КУпАП містить чітко визначену обєктивну сторону цього правопорушення а саме: ухилення батьків від передбачених законодавством обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення. У матеріалам справи не міститься жодного доказу того, що син ОСОБА_1 є безпритульним, він погано харчується, або вдягається, у нього немає можливості та приладдя для отримання освіти, натомість є докази того, що його батьки, у тому числі і ОСОБА_1 дбає про матеріальний стан дитини, а також не залишається байдужою до ситуації, що виникла в класі, де навчається ОСОБА_3 і реагує на зауваження соціального педагога, про що свідчить наявний у матеріалах справи Акт обстеження матеріально-побутових умов сімї, згідно висновку якого встановлено, що умови для проживання дітей в сімї задовільні.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищенаведена, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не перевірені обставини, передбачені ч. 1 ст. 247 КУпАП, що виключали провадження у справі про адміністративне правопорушення, а постанова суду першої інстанції містить необґрунтований та невмотивований висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови від 30.10.2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_32