АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 грудня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючу водієм в трамвайному депо № 3 МКП Дніпропетровський електротранспорт, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень, -

в с т а н о в и в :

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 порушила вимоги п. п. 8.7.3. (е), 12.3. Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ст. 284 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

__________________________________________________________________

Справа № 33/490/1112/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, в її діях відсутнє порушення будь-яких вимог Правил дорожнього руху України, а відтак відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому саме порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 16.5., 16.8. Правил дорожнього руху України було наслідком ДТП, що сталася.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не зявилась, про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, а оскільки остання належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясував обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки дані висновки суду не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, при цьому при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в оскаржуваній постанові не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Як встановлено апеляційним переглядом, в своїх поясненнях, наданих як при оформленні матеріалів за фактом ДТП, так і в судовому засіданні районного суду, котрі також є ідентичними доводам апеляційної скарги, ОСОБА_1 заперечувала свою вину у вчиненні ДТП і в обґрунтування своєї невинуватості посилалася на те, що у відповідності до вимог п. п. 12.3.,16.8. Правил дорожнього руху України, вона, розпочавши проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофора, закінчувала його переїжджати на червоне світло, знизивши швидкість до мінімальної та впевнившись при цьому в тому, що автомобілі, які знаходились на перехресті, стояли.

Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що судом першої інстанції фактично не було зазначено якими доказами підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і з постанови не вбачається на підставі яких доказів суд прийшов до висновку про те, що, як вказано в постанові, ОСОБА_1, маючи технічну можливість зупинитись, не створюючи при цьому перешкод для інших учасників руху, не мала права починати проїзд перехрестя на заборонене червоне світло, враховуючи, габарити та технічні можливості транспортного засобу, чим порушила вимоги п. п. 8.7.3. (е), 12.3. Правил дорожнього руху України.

При цьому, районний суд взагалі не мотивував свій висновок про необґрунтованість доводів ОСОБА_1щодо відсутності в її діях порушення вимог Правил дорожнього руху України і не зазначив на підставі чого він прийшов до висновку про неспроможність версії останньої про обставини ДТП, які полягають, зокрема, в тому, що проїзд перехрестя нею здійснювався у відповідності до вимог п. 16.8. Правил дорожнього руху України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення в вину ОСОБА_1 ставиться порушення вимог п. 8.7.3. (е) Правил дорожнього руху України і невідповідність дій ОСОБА_1 вимогам саме цього пункту було встановлено місцевим судом, як вбачається з установчої частини постанови суду, в той же час з мотивувальної частини постанови слідує, що судом було встановлено порушення апелянтом вимог п. п. 8.7.3. (е), 12.3. Правил дорожнього руху України, в чому апеляційний суд вбачає протиріччя між установчою та мотивувальною частинами постанови суду.

Проаналізувавши висновки експертних автотехнічних досліджень № 023-12 від 21 листопада 2012 року та № 42 від 27 листопада 2012 року, зроблених за заявами захисників водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_1, відповідно, які є кардинально протилежними стосовно винуватця ДТП, що сталася, суд апеляційної інстанції констатує, що вказані висновки досліджень не можуть бути прийняті в якості належних доказів у справі, оскільки вони були зроблені на підставі обставин події та вихідних даних, що не відповідають фактичним обставинам справи, які слідують з документів, котрі містяться в матеріалах справи, а відтак є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що при наявності двох досліджень з протилежними висновками, для повного та обєктивного зясування обставин справи необхідно було призначити автотехнічну експертизу, що не було зроблено при розгляді справи в місцевому суді.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності та в контексті версії водія ОСОБА_1щодо обставин ДТП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на підставі наявних у справі доказів неможливо встановити наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували як невинуватість ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху України і свідчили про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так і підтверджували наявність в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП слідує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення та лише щодо особи, на яку його складено.

Отже, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути питання щодо наявності в діях водія ОСОБА_5 порушення вимог Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів або наявності в діях обох водіїв, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, обоюдної вини у вчиненні ДТП, котра сталася.

З огляду на викладене, постанова районного суду є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2012 року, якою ОСОБА_1 Феліксівнувизнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ ОСОБА_2

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_2