АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2014 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_3, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Михайлівка, вул. Щорса, 45,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, викладених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову постанову, якою накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Провадження № 33/774/761/14 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаюється у вчиненому, однак, вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою в частині накладеного адміністративного стягнення. Апелянт вказує на те, що районним судом не було враховано наявність у нього постійного та офіційного місця роботи, за спеціальністю водія і позитивної характеристики за місцем роботи, а також того факту, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 уточнили вимоги поданої апеляційної скарги і просили змінити постанову суду першої інстанції в частині накладеного адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф.

Допитаний в суді апеляційної інстанції в якості свідка фізична особа підприємець ОСОБА_3, у якого водієм працює ОСОБА_1, пояснив суду, що може виключно з позитивної сторони охарактеризувати правопорушника за місцем роботи, у звязку з чим просить суд змінити накладене на нього адміністративне стягнення, про що ОСОБА_3 надав відповідне письмове клопотання.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи уточненої апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах уточненої апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку про те, що уточнена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Викладений в постанові районного суду висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та самим апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, як встановлено апеляційним судом, при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані в повному обсязі, що призвело до необґрунтованого накладення на апелянта адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, районним судом не в повній мірі були враховані відомості про особу порушника ОСОБА_1, який, як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, працює водієм у ФОП ОСОБА_3 і виключно з позитивної сторони характеризується за місцем роботи.

Дійсно в матеріалах справи знаходиться довідка з ДАІ (а.с. 9), відповідно якої ОСОБА_1 протягом 2010 2013 років пять разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень повязаних з безпекою дорожнього руху. Однак, враховуючи той факт, що апелянт працює водієм, відображені у вищевказаній довідці відомості, не дають обєктивних підстав для висновку про систематичне порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, тоді як в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

В ході апеляційного розгляду встановлено відсутність обставин, що у відповідності до ст. 35 КУпАП, обтяжували б відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, в той час, як визнання правопорушником своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та його щире каяття у вчиненому, суд апеляційної інстанції враховує як обставину, яка відповідно до ст. 34 КУпАП помякшує його відповідальність за адміністративне правопорушення.

Разом з тим, здійснюючи апеляційний перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення в межах доводів уточненої апеляційної скарги, апеляційний суд враховує той факт, що фізична особа підприємець ОСОБА_3, водієм у якого працює ОСОБА_1, в судовому засіданні апеляційного суду просив помякшити накладене на апелянта адміністративне стягнення, про що надав суду відповідне письмове клопотання.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість помякшення ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки, на переконання апеляційного суду, таке адміністративне стягнення в повній мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Таким чином, уточнена апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, уточнену в судовому засіданні апеляційного суду, задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5