АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2013 рокусуддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого крановщиком в ПП"ОСОБА_5", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу, -

в с т а н о в и в :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу-автомобіля марки "Сітроєн", номерний знак НОМЕР_1, який належить на

__________________________________________________________________

Провадження № 33/774/844/13 Головуючий у першій інстанції: Косюк А.П.

Категорія: ч. 3 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М. праві приватної власності громадянці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України, будучи особою, яка протягом року піддавалась адміністративному стягненню за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову місцевого судув частині накладеного адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки з оплатним вилученням транспортного засобу на позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, зазначив, що постановасуду першої інстанції є необґрунтованою в частині накладеного адміністративного стягнення, оскільки при накладенні на нього такого сурового виду адміністративного стягнення судом не було враховано те, що апелянт щиро розкаюється у вчиненому правопорушенні,на його утриманні перебувають батьки пенсіонери та донька студентка. При цьому, ОСОБА_2 є незрозумілим чому за вчинене безпосередньо ним адміністративне правопорушення оплатно вилучається транспортний засіб, який належить іншій особі.

В судове засідання апелянт ОСОБА_2 не з'явився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги,виходячиз наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності і як вбачається з доводів апеляційної скарги, правопорушником не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необґрунтованість постанови місцевого суду в частині накладеного на нього адміністративного стягнення є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_2 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Також, апеляційний суд констатує, що санкція ч. 3 ст. 130 КУпАПне містить альтернативи адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами з оплатним вилученням транспортного засобу і не пов'язує можливість застосування такого виду адміністративного стягнення з наявністю у правопорушника права власності на транспортний засіб.

Місцевим судом було правильно враховано характер вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху та полягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами; особу правопорушника, який протягом року двічі притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт, однак, належних висновків для себе не зробив; ступінь його вини, яка, на переконання апеляційного суду, виражається в формі непрямого умислу, оскільки ОСОБА_2 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і свідомо припускав їх настання.

На переконання суду апеляційної інстанції, застосовані до ОСОБА_2 вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти вихованню ОСОБА_2 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень, в той час, як викладені в апеляційній скарзі доводи безумовно не можуть бути підставою пом'якшення накладеного на нього адміністративного стягнення, навіть в частині строку позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки з оплатним вилученням

транспортного засобу, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ Н.М. Деркач

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач