Справа № 404/6514/14-п
Номер провадження 3/404/1727/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 року м. Кіровограда

Суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Павелко І.Л., розглянувши матеріали справи, що надійшли з територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр.України, працюючого начальником КП «Комунальник - 96» Управління житлово - комунального підприємства виконкому Новенської селищної ради, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за ч.1 ст.41 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи керівником КП «Комунальник - 96» Управління житлово - комунального підприємства виконкому Новенської селищної ради допустив порушення вимог Порушено ч.4 ст.97 КЗпП України, відповідно якої власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Так, в КП „Комунальник - 96" штатний розпис затверджений начальником КП „Комунальник-96" та погоджено Новенською селищною радою, тобто роботодавцем. Відповідно штатного розпису від 04.03.2014 посадовий оклад машиніста екскаватора, тракториста та слюсаря-ремонтника встановлений на рівні мінімальної заробітної плати, тоді як п.3.1.1 галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі „Федерація роботодавців ЖКГ України " та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013-2015 роки передбачено, що мінімальна тарифна ставка робітника І розряду складає не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Також, порушив вимоги ст.115 КЗпП України та ст.24 Закон України „Про оплату праці", якою передбачено виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, наприклад, заробітна плата за першу половину травня 2014 року виплачувалась працівникам з 15.05.2014 по 28.05.2014 в загальній сумі 30876,96 грн.; заробітна плата за другу половину травня 2014 року виплачувалась з 04.06.2014 по 16.06.2014 в загальній сумі 26676,07 грн. Заробітна плата за першу половину червня 2014 року виплачувалась працівникам з 05.06.2014 по 23.06.2014 в загальній сумі сумі 24876,96 грн.; заробітна плата за другу половину червня 2014 року станом на 07.07.2014 частково виплачена в сумі 19668,8 грн., але ще 30-м працівникам залишається не виплачена в сумі 19580,16 грн. (довідка від 07.07.2014 №111 додається) Порушення вимог даної статті є систематичним та триваючим.

Встановлено порушення вимог ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Так, наприклад, працівницю ОСОБА_2 згідно наказу від 25.03.2014 №10-к було звільнено за власним бажанням (ст.38 КЗпПУ) 25.03.2014. Кошти, належні їй до виплати при звільненні були виплачені їй 31.03.2014 в сумі 3149,10 грн. (відомість зарахування коштів на карткові рахунки від 31.03.2014). Працівницю ОСОБА_3 згідно наказу від 30.05.2014 №18-к було звільнено за власним бажанням (ст.38 КЗпПУ) 30.05.2014. Кошти, належні їй до виплати при звільненні, виплачені 04.06.2014 в сумі 3402,28 грн. (відомість зарахування коштів на карткові рахунки від 04.06.2014 додається).

Крім того, порушив вимоги ч.4 ст. 115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки» щодо виплати коштів за час щорічної відпустки не пізніше ніж за три дні до її початку. Так, згідно наказу від 26.05.2014 №17 надана щорічна основна відпустка двірнику ОСОБА_4 з 23.06.2014 тривалістю 24 календарних дні. Кошти за час щорічної відпустки в сумі 2117,62 грн. були виплачені 01.07.2014. Згідно наказу від 26.05.2014 №11 надана щорічна основна відпустка сторожу ОСОБА_5 з 03.06.2013 тривалістю 24 календарних днів. Кошти за час щорічної відпустки в сумі 1400,00 грн. були виплачені йому 05.06.2014., що є систематичним порушенням вимог даної статті, (копії наказів на відпустку, відомості зарахування коштів на карткові рахунки та нарахування заробітної плати за червень 2014 року додаються).

Також, встановлено порушення вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо обов'язку власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Так, наприклад, на підприємстві відповідно до табелю обліку робочого часу за червень 2014 року працівники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відпрацювали 19 днів та 114 годин, при цьому в табелі обліку робочого часу зазначено 14,25 відпрацьованих днів.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав та пояснив, що дійсно за обставин та часу вказаних у протоколі вчинив адміністративне правопорушення.

Водночас, вина ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наданими та дослідженими доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення №11-01-077/0621 від 08.07.2014 року, який підтверджує обставини встановлені судом (а.с.2-4); актом перевірки № 11-01-077/0884 від 08.07.2014 року, згідно з яким при перевірці додержання законодавства про працю встановлені порушення трудового законодавства (а.с.5-7) та іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а його дії такими, що підпадають під ознаки правопорушення, передбаченого ст.41 ч.1 КУпАП, оскільки він, будучи посадовою особою підприємства, який безпосередньо відповідає за терміни виплати заробітної плати, строки та обсяг її виплати, вчинив порушення вимог законодавства про працю.

При накладенні стягнення згідно з вимогами ст.33 КУпАП враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Із врахуванням особи винного, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, працює, вважаю за можливе накласти стягнення у межах закону, який ним порушено у виді штрафу, яке за своїм видом та мірою є справедливим, необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нею нових правопорушень.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, як з особи, на яку накладено стягнення.

Керуючись ст. 41 ч.1, ст.ст. 283 - 285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 36 грн. 54 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена або на неї може бути внесено подання прокурора до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 10 діб з дня винесення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_8