АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, його апеляційну скаргу на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого електромонтером в ЛВЧД 6, зареєстрованого тапроживаючого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Харківська, 6,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та призначити йому менш тяжке покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова місцевого суду є незаконною танеобґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у

____________________________________________________________________________

Справа № 33/490/772/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд не обґрунтував таке рішення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення апелянта саме такого виду адміністративного стягнення.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 зазначив, що в повному обсязі визнає свою вину в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння і просить не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось в керуванні автомобілем в стані алкогольного спяніння, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами тане оспорювався правопорушником в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відповідно рішення суду апелянта позбавлено права керування транспортними засобами не на максимальний строк, передбачений санкцієюч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не було наведено будь-яких переконливих доводів, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваної постанови або зміни накладеного адміністративного стягнення.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре стосується безпеки дорожнього руху таполягає в грубому порушенні порядку користування правом керування транспортними засобами, лише та обставина, що ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративногоправопорушення, не може бути безумовною підставою для зміни йому адміністративного стягнення на більш мяке.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апелянта стосовно того, що він працює водієм, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо місця його роботи.

Таким чином,апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Синельниківськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними

засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ ОСОБА_3

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3