Справа 573/1325/14-п
Номер провадження 3/573/467/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М. С., розглянувши матеріали, які надійшли із територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого головою Білопільської районної ради, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

04 липня 2014 року до Білопільського районного суду надійшов протокол № 18-01-077/363 від 02 липня 2014 року про адміністративне правопорушення, складений першим заступником начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області ОСОБА_2 відносно голови Білопільської районної ради ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Згідно вищевказаного протоколу, ОСОБА_1, перебуваючи на посаді голови Білопільської районної ради, порушив вимоги чинного трудового законодавства та вчинив адміністративне правопорушення, а саме перевіркою встановлено :

1. Не було враховано переважне право ОСОБА_3 на залишенні на роботі, як водія з більш високою кваліфікацією, чим порушено вимоги ч. 1 ст.42 КЗпПУ.

Рішенням 38 сесії шостого скликання Білопільської районної ради від 24.04.2014 року «Про зміни в структурі і чисельності виконавчого апарату районної ради» скорочено з 01.07.2014 року штатну одиницю водія у складі відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради (п.1).

29.04.2014 року головою районної ради за № 47 було видане розпорядження «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та заходи по вивільненню працівника». Пунктом 1 даного розпорядження фактично продубльовано вищезазначене рішення ради.

Згідно пункту 2 вищезазначеного розпорядження голови районної ради вирішено попередити про наступне вивільнення водія відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради ОСОБА_3, якого і було звільнено 01.07.2014 року.

ОСОБА_3 починаючи з 18.11.1986 року є водієм першого класу, доказом чого є свідоцтво № 0154573 та отримання доплати за класність.

До кола працівників між якими проводиться аналіз переважного права на залишенні на роботі, належать працівники, які працюють на однакових посадах, виконують аналогічну роботу.

Таким чином, в даному випадку порушено вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпПУ, у відповідності до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право па залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Крім цього, порушено вимоги 4.2 ст. 492 КЗпП України.

Вищезазначене порушення виявлене 01.07.2014 року і є триваючим, оскільки протягом певного періоду (з 29.04.2014 рік по 01.07.2014 рік) ОСОБА_1 перебував у стані порушення вимог закону про застосування процедури переважного права на залишенні працівника на роботі. У відповідності до ч. 1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення при триваючому правопорушенні може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

2. В порушення вимог ч. 1 ст. 492 КЗпПУ водія ОСОБА_4 про майбутнє вивільнення у встановленому законом порядку попереджено не було, хоча він обіймаю однакову з ОСОБА_5 посаду ти виконував однакову роботу.

Пунктом 1 розпорядження голови районної ради «Про внесення змін до штатного розпису виконавчог о апарату районної ради та заходи по вивільненню працівника» № 47 від 29.04.2014 року затверджено штатний розпис виконавчого апарату районної ради у новій редакції у зв'язку зі скорочення штату працівників (посади водія у складі відділу фінансово-господарського забезпечення) з 01.07.2014 року.

У відділу фінансово-господарського забезпечення на момент прийнятгя вищезазначеного розпорядження в наявності було дві однакові (однотипні, з однаковим посадовим окладом) посади водія, які здійснювали керування легковими автомобілями районної ради.

Таким чином, про майбутнє вивільнення повинні бути повідомлені обидва водії - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони обіймали однакові посади та виконували однакову роботу, з подальшим застосування процедури визначення переважного права на залишенні на роботі одного з них.

В даному випадку порушено вимоги ч. 1 ст. 492 КЗпП України, у відповідності до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

3. В порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпПУ в день звільнення (01.07.2014 рік) з ОСОБА_3 не був проведений повний розрахунок та не виплачені належні йому при звільненні кошти в сумі 2 479,83 грн., оскільки платіжне доручення № 204 було сформоване лише 01.07.2014 року і того ж дня було направлене до казначейської служби, що виключило можливість отримання ОСОБА_3 коштів 01.07.2014 року.

В даному випадку порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України, у відповідності до якої при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

4. В порушення вимог ч. 1 ст. 47 в день звільнення (01.07.2014 року) ОСОБА_3 була вручена належним чином оформлена трудова книжка, але не проведено розрахунок у строки, передбачені ч. 1 ст. 116 КЗПП.

Тобто, допущено порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України у відповідності до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

В суді голова Білопільської районної ради ОСОБА_1 щодо викладених в протоколі обставин зазначив наступне.

З наданих пояснень вбачається, що 02 липня 2014 року за результатами позапланової перевірки в Білопільській районній раді першим заступником начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Сумській області - головним державним інспектором праці ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол № 18-01-077/363 (далі - Протокол) про нібито скоєння ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Так, в п. 1 Протоколу зазначено, що не було враховано переважне право ОСОБА_3 на залишення на роботі як водія з більш високою кваліфікацією, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Чинним законодавством України не визначено критеріїв для оцінки кваліфікації та продуктивності праці робітника. Також визначення таких критеріїв або переважного права працівників на залишення на роботі не належить до компетенції посадових осіб інспекції з питань праці. В разі звернення працівника, який вважає, що його права було порушено при звільненні та не враховано переважне право на залишення на посаді, до суду, це питання може бути вивчено судом в порядку цивільного судочинства. Відтак, визначення кваліфікації та продуктивності праці робітника не є предметом розгляду судом по справах про адміністративні правопорушення.

П. 2 Протоколу - в порушення вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України водія ОСОБА_4 про майбутнє вивільнення у встановленому законом порядку попереджено не було, хоча він обіймає однакову з ОСОБА_3 посаду та виконував однакову роботу.

Чинне законодавство не містить вимоги попереджати про заплановане вивільнення при скороченні хоча б однієї штатної одиниці, усіх працівників, що займають посади з однаковою назвою чи однаковим переліком посадових обов`язків.

Відповідно до логічної послідовності проведення процедури скорочення за Кодексом законів про працю України, згідно ст. 42, роботодавець, проводячи вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, спочатку визначає переважне право серед працівників на залишення на роботі, а вже потім, згідно ст. 49-2, працівника, щодо якого роботодавцем прийнято рішення про вивільнення, персонально попереджають про це за не менш як два місяці до дати звільнення.

Тому висновок про те, що стосовно майбутнього вивільнення мали бути повідомлені обидва водії - це особиста думка перевіряючого, не підкріплена вимогами чинного законодавства.

Стосовно п. п. 3-4 Протоколу, слід пояснити наступне:

Специфікою роботи бюджетних установ, що фінансуються за рахунок місцевого бюджету, в тому числі, і районної ради, є те, що фінансування будь-яких видатків здійснюється не самою установою безпосередньо, а через місцеве фінансове управління державної адміністрації та управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі.

Як відображено в самому Протоколі, платіжне доручення № 204 від 01.07.2014 по виплаті ОСОБА_3 належних розрахунків було сформовано вчасно (у день його звільнення) та направлено до управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/211, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів; здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань розпорядників та одержувачів бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету.

Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади.

Отже, він, як голова районної ради не має жодного впливу на посадових осіб Державної казначейської служби, оскільки вони не підлеглі та не підконтрольні йому, а тому і не може нести відповідальність за їх дії чи бездіяльність.

В даному випадку, його вина як голови Білопільської районної ради за несвоєчасну виплату коштів ОСОБА_3, відсутня.

Крім того, слід зазначити, що в порушення вимог ст. 256 КЗпП України безпосередньо із самим Протоколом інспектор його не ознайомив, тому від підпису він не відмовлявся, як це зазначено в Протоколі; йому не пропонували надати пояснення з приводу нібито вчиненого мною адміністративного правопорушення; не роз`яснили мої права та обов`язки, як особі, що притягується до адміністративної відповідальності.

Щодо усунення недоліків, виявлених під час перевірки, то на даний час вбачається, що Білопільською районною радою було вирішено поновити ОСОБА_3 на посаді водія:

15.07.2015 рішенням 40-ї сесії районної ради шостого скликання було скасовано попереднє рішення 38 сесії районної ради від 24.04.2014 „Про зміни в структурі і чисельності виконавчого апарату районної ради, яким було скорочено посаду водія.

Розпорядженням голови районної ради від 15.07.2014 № 91 було скасовано попередні розпорядження від 01.07.2014 № 85 „Про звільнення ОСОБА_3 у зв`язку із скороченням штату та від 29.04.2014 № 47 „Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та заходи по вивільненню працівника. ОСОБА_3 було поновлено на посаді водія.

16.07.2014 ОСОБА_3 було особисто вручено листа про поновлення на посаді та запропоновано приступити до роботи з 17.07.2014. Однак, підписатися на другому екземплярі листа про його одержання ОСОБА_3 відмовився, про що складено відповідний акт. Натомість подав заяву про те, що не бажає відновлювати трудові відносини з районною радою.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, надані ним у суді приходжу до висновку, що дійсно, при звільненні водія ОСОБА_3 було порушено вимоги чинного законодавства про працю, а саме : ст. 42 КЗУпП України - не було дотримано переважного права на залишення останнього на роботі порівняно з іншим водієм, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП.

Щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушень, зазначених у п. 2-4 Протоколу про адміністативну відповідальність серії № 18-01-077/363 від 02 липня 2014 року, останні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду .

Враховуючи викладене вище, а також характер та обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, ступінь вини та відношення до скоєного правопорушення, особу порушника, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративних стягнень, усунення виявлених під час перевірки недоліків, та беручи до уваги, що вчинене правопорушення є незначним, приходжу до переконання, з огляду на дотримання принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення і заходом державного примусу, про доцільність звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження у справі

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення відповідно до ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Строк предявлення постанови до виконання три місяці з наступного дня після набрання рішенням законної сили, а в разі, якщо судове рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його постановлення.

Суддя: