Дата документу Справа №
Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/113/14 Головуючий в 1-й інстанції: суддя Кучеренко Н.В.
Категорія: ст. 130 ч.1
КУпАП Доповідач в 2-й інстанції: суддя Шаповал О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Шаповал О.С., розглянувши 28 березня 2014 року у м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду у присутності захисника ОСОБА_1 адвоката Гречко І.М. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.02.2014 року,

встановила:

Постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.02.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Згідно з постановою судді, 09.02.2014 року, приблизно о 12 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21093 з державним номером НОМЕР_1 по вул. О. Невського в м. Мелітополі Запорізької області з явними ознаками наркотичного сп'яніння (млява мова, почервоніння зіниць очей), від проходження медичного огляду на встановлення стану сп'яніння відмовився в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

На постанову судді подана апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій він, не оскаржуючи обставини події та доведеність його вини у скоєнні адміністративного правопорушення, просить замінити призначене йому адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік на мінімальний штраф у розмірі, встановленому відповідно до закону.

В обґрунтування скарги послався на те, що у матеріалах справи не містяться документи, тому вони відповідно не досліджувались й судом, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику, сімейний стан, хоча він мешкає з батьками, а також з цивільною дружиною, яка є вагітною, та малолітнім сином, які знаходяться на його утриманні, робота на автомобілі є його єдиним способом заробітку, тому накладене стягнення поставить його та його родину у дуже скрутне становище, позбавить можливості надавати допомогу батьку, який хворіє на тяжкі хвороби, у вигляді перевезень до лікарні, яка знаходиться далеко від їхнього дому.

Також просить врахувати, що з моменту отримання прав на керування транспортним засобом, він жодного разу не порушував ПДР України та жодного разу не був притягнутий до адміністративної відповідальності.

У судове засідання апелянт не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, але з участю його захисника адвоката Гречко І.М., яка підтримала апеляційну скаргу підзахисного і просить додатково врахувати, що у ОСОБА_1 народилася дитина, що вказує на необхідність призначення йому штрафу.

Справа в апеляційному порядку розглядається в межах апеляційної скарги і по даним, які містяться в матеріалах справи.

Вислухавши захисника, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи, наведені в апеляційній скарзі, доходжу висновку, що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а постанова судді без змін за наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, суддя у повному обсязі дослідив всі обставини справи і обґрунтовано визнав апелянта винним у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху України при обставинах, викладених у постанові відповідно до даних протоколу, що підпадає під адміністративну відповідальність, передбачену ст. 130 ч.1 КУпАП, і що в апеляційній скарзі в цій частині рішення судді не ставиться під сумнів і не оскаржується, у зв'язку з чим, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Апелянтом було вчинене адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з чим, стягнення підлягало накладенню в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, що було дотримано суддею.

Статтею 130 ч.1 КУпАП передбачені для водія стягнення у вигляді: штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративного арешту на певний строк.

Суддею суду першої інстанції до апелянта, відповідно до обставин та даних справи, було застосоване адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яким він володіє згідно з посвідченням водія (а.с.1), строком на один рік, що передбачено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП і є мінімальним строком, а тому не свідчить про застосування занадто суворого виду стягнення виходячи з того, що найбільш суворим видом стягнення за вказаною частиною статті закону є арешт. Для застосування такого виду стягнення, як штраф, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, необхідно дослідити дані про майновий стан правопорушника і про можливість його сплати.

У матеріалах справи відсутні дані про майновий стан апелянта, не містяться вони і в апеляційній скарзі. Таким чином, апелянт позбавив апеляційну інстанцію можливості перевірити та зробити відповідні висновки про застосування до нього більш м'якого стягнення у вигляді штрафу.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначив, що саме суд, а не він, або його захисник, повинні збирати дані про його сімейний стан, місце роботи та інші обставини, що не узгоджується з нормами, передбаченими ст.268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення складався у присутності апелянта, зі слів якого зазначено про те, що він не працює. Також в протоколі зазначено про роз'яснення апелянту його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що свідчить його підпис.

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення апелянт не був позбавлений права надати додаткові докази до суду, у тому числі до суду апеляційної інстанції, в частині даних про його особу, місце роботи, майновий стан та інше, що підлягало врахуванню судом. Але, ні апелянт, ні його захисник, не скористались правами, передбаченими ст.268 КУпАП, і не спростували дані матеріалів справи в частині того, що апелянт ніде не працює і має реальну можливість без негативних наслідків для сім'ї сплатити штраф, розмір якого на момент скоєння правопорушення складає від 3400 грн. до 5950 грн.

Посилання апелянта на те, що він утримує сім'ю за рахунок автомобіля, який є єдиним джерелом його доходу, не підтверджено матеріалами справи та даними апеляційної скарги і, крім того, не має суттєвого значення виходячи з виду скоєного апелянтом адміністративного правопорушення. Таким чином, не можна вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги і в цій частині.

Виходячи з наведеного, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для визнання, що накладене на апелянта стягнення є занадто суворим, та для зміни постанови судді із застосуванням до апелянта більш м'якого стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.02.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області О.С. Шаповал