Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 337/173/14-п Суддя в 1-й інстанції Котляр А.М.
Провадж. № 33/778/61/14 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року місто Запоріжжя

Суддя апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1, розглянувши в залі апеляційного суду Запорізької області у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2. на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 р., якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 878529 від 25.12.2013 року ОСОБА_2 о 23 годині 34 хвилин по вул. 14 Жовтня - пр. Ювілейний в м. Запоріжжя керував автомобілем марки ВАЗ 2102 д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, що було визначено за допомогою алкотестеру «Драгер» 0246, тест №4541 дорівнює 1 ,27%, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України. Від додаткового медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду в частині призначеного стягнення, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на наявність у нього пом'якшуючих його вину обставин, просить постанову змінити в частині накладеного стягнення і призначити йому стягнення у вигляді штрафу.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У суді першої інстанції ОСОБА_2, висловлюючи своє відношення до складеного відносно нього протоколу, провину не визнавав, зазначаючи про невживання ним спиртних напоїв.

Натомість, суддя суду першої інстанції дослідивши певні докази, встановив доведеність провини ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення, що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії АА2 № 878529 від 25.12.2013 року (а.с.4); результатами тесту № 4541 проведеного за допомогою алкотестеру «Драгер» 0246, відповідно до яких концентрація алкоголю в його крові дорівнювала 1,27% (а.с.3); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які кожен окремо підтвердили свою присутність при перевірки ОСОБА_2 за допомогою алкотестеру «Драгер» на стан вживання спиртних напоїв, виявлений результат був позитивний з показником 1 ,27 проміле (а.с.6-7); рапортом інспектора взводу ДПС ДАІ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5(а.с.8).

Таким чином, висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами та не спростовується апелянтом.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КпАП України є правильною, оскільки останній, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.ст. 33-35 КУпАП, роз'яснень п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, його наслідків, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення суддя виконав вимоги ст. ст. 33, 245, 280 КУпАП та положеня зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим, особу правопорушника, який не працює та піддав ОСОБА_2 стягненню у виді позбавлення прав керування транспортним засобом на мінімальний строк, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Стаття 23 КУпАП передбачає, що адміністративне правопорушення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Призначене ОСОБА_2 є необхідним і достатнім для досягнення визначеної статтею 23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення зазначеною особою нових правопорушень.

Щодо доводів апелянта про суворість накладеного на нього стягнення, то з урахуванням встановлених обставин, вони є безпідставними.

Призначення відносно ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу, про що прохав апелянт, з урахуванням відсутності у останнього офіційного місця роботи та постійного джерела прибутку, на думку судді є не доцільним.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни стягнення з зазначених в апеляції підстав.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2013 р, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області М.С. Тютюник