АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2014 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Живоглядова І.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю: ОСОБА_1, його захисника - адвоката Кушнір В.В., прокурора - Усенко С.А., апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданого 01 листопада 2000 року Індустріальним РВДМУУМВС України у Дніпропетровській області; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, -

встановив:

постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

При обставинах, зазначених у постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1, будучи звільненим 09 липня 2013 року з посади оперуповноваженого сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Жовтневого РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, яку займав у період з 25 лютого 2009 року по день звільнення - 07 липня 2013 року, тобто, будучи суб'єктом корупційного правопорушення, передбаченого п. «д» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» станом до 01 квітня 2014 року не подав відповідну декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період неохоплений раніше поданою декларацію, з 01 січня 2013 року по 09 липня 2013 року, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду ОСОБА_1, із порушенням десятиденного строку на оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП, подав апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження постанови та просив її скасувати, а провадження у справі закрити.

На переконання апелянта строк на оскарження був пропущений з поважної причини. Справу було розглянуто у відсутність апелянта, про час та місце її розгляду його належним чином не повідомлено. Про результати розгляду справи ОСОБА_1 стало відомо з копії постанови, яку отримав його захисник - 16 вересня 2014 року у суді, а тому вважає, що саме через поважні причини ним було пропущено строк на оскарження постанови суду.

По сутті самої апеляційної скарги, то апелянт посилається на те, що викладенні у протоколі обставини не відвідають фактичним обставинам. Декларацію про майно і доходи, передбачену Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», за 2013 рік ним було подано по пошті 25 березня 2014 року, що підтверджується описом вкладення. Апелянт також вказує, що про факт не подання (не надходження) декларації з місяці роботи його ніхто не повідомляв, лише від працівників прокуратури майже через два місяці йому стало відомо про підозру у вчиненні корупційного правопорушення, у сфері фінансового контролю. Таким чином, своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні не вбачає, а тому просить постанову суду скасувати, визнавши його невинуватість.

У судовому засіданні ОСОБА_1 разом зі своїм захисником підтримали подану апеляційну скаргу та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку та просили їх задовольнити, поновивши строк на оскарження постанови судді та її скасування із закриттям провадження у справі через відсутність складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, пояснив, що декларацію направив по пошті у строк передбачений законом, щодо чека про сплату поштових послуг, то він був втрачений.

У свою чергу прокурор у суді виступив проти задоволення апеляційної скарги, мотивуючи тим, що суд першої інстанції у повному обсязі встановив усі обставини, які необхідні для вирішення справи по суті. Свої висновки про винуватість особи суд належним чином обґрунтував, поклавши в їх основу наявні по справі докази. Таким чином, вважає постанову суду законною та обґрунтованою та такою, що повністю відповідає фактичним обставинам вчиненого, а тому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників апеляційного перегляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, з'ясувавши обставини пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що пропущений строк на оскарження постанови необхідно поновити, а вимоги апеляційної скарги задовольнити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов'язковою. У разі ухилення від явки особи на виклик судді, суд цю особу може піддати приводу органом внутрішніх справ.

Із наведених вимог закону вбачається, що справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, розглядаються виключно у присутності особи, яка притягається до відповідальності. Вимогами ст. 268 КУпАП не передбачено можливість розгляду справ у сфері корупційних правопорушень у відсутність особи, яка притягається до відповідальності.

Як слідує із постанови суду ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, яке відбудеться 22 липня 2014 року, було повідомлено належним чином. Особою особисто 21 липня 2014 року було подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи через його хворобу, відповідно до довідки лікаря (а.с. 48). Вирішуючи питання про перенесення розгляду справи на інший день, суд прийшов до висновку про без поважність причин неявки особи, вважаючи їх такими, які направленні на затягування розгляду справи з метою уникнення від накладення стягнення. При наявності сумнівів щодо об'єктивності та правдивості клопотання особи про відкладення слухання справи, судом відповідних дій направлених на привід особи вжито не було.

За таких обставин місцевий суд, діючи у супереч вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, розглянув справу у відсутність особи із порушенням її прав на захист, належним чином про результати розгляду особу не повідомив, що і перебуває у причинному зв'язку із пропуском строку на її оскарження та є достатньою поважною причиною для задоволення клопотання та поновлення пропущеного строку.

Висновки суду викладенні у постанові суду першої інстанції свого підтвердження під час перегляду справи не знайшли, будучи спростовані наступним.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», суб'єкти декларування, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Суб'єкти декларування зобов'язані протягом одного року подавати за своїм останнім місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою і в порядку, визначеному цим Законом.

З аналізу наведеної норми закону вбачається, що суб'єкт декларування при звільненні має протягом року подати свою декларацію про витрати і зобов'язання за період, який не був охоплений раніше поданою декларацією. При цьому, у законі відсутня чітко визначена процедури подачі декларації. Отже за таких обставин, особа на свій розсуд має право обрати будь-який спосіб подання декларації, у тому числі по пошті.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_1 суд обґрунтував рапортом оперуповноваженого ОВС УВБ, листом начальника Жовтневого РВ, листом начальника ГУ МВС України у Дніпропетровській області, довідкою про звільнення - які фактично підтверджують сам факт звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та відсутність в матеріалах особової справи ОСОБА_1 декларації за фактично відпрацьований час у 2013 році.

Проте, судом не дано жодної оцінки доказам сторони захисту - опису поштового відправлення (а.с. 29), у відповідності до якого особою на адресу Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області 25 березня 2014 року було направлено відповідну декларацію за 2013 рік.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, не обмежуючись доказами які були дослідженні судом першої інстанції, приймає до уваги докази, які були наданні стороною захисту, і які без належно обґрунтування були відхилені місцевим судом.

Оцінивши у своїй сукупності усі наявні у справі докази як сторони захисту, так і обвинувачення, апеляційний суд встановив наявність сумнівів щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Оскільки, під час перегляду справи по суті, стороною обвинувачення так і не було спростовано пояснення особи щодо своєї невинуватості.

З наявної відповідь заступника начальника центру поштового зв'язку (а.с. 30) не можливо встановити чи спростувати факт направлення декларації ОСОБА_1. Зокрема, даною відповіддю лише встановлено факт не відповідності форми опису, який був наданий стороною захисту, та те, що доказом прийняття кореспонденції відділенням поштового зв'язку є розрахунковий чек, а сам факт направлення декларації по пошті не спростовано.

Підсумовуючи викладене та керуючи презумпцією невинуватості, передбаченою ст. 62 Конституції України, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд розглянув справу з істотними порушеннями вимог ст.ст. 268, 280 КУпАП. Оцінка доказів була проведена з порушенням вимог ст. 252 КУпАП, свої висновки про винуватість особи суд обґрунтував виключно доказами сторони обвинувачення, залишивши поза увагою докази на які посилалася сторона захисту. Допустивши зазначенні порушення, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність складу корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у діях ОСОБА_1.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову місцевого суду - скасувати із закриттям провадження у справі через відсутність складу адміністративного проступку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

постановив:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року, якою ОСОБА_1 визнано вином у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень - скасувати, провадження у справі закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області