Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єд. унікальний № 335/5378/14-п
№ пров. 33 /778 /351 /14
Категорія - ст. 130, ч.2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Незола І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду матеріали адміністративної справи щодо ОСОБА_1 за ст. 130, ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130, ч.2 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 30 червня 2014 року о 01 годині 45 хв. на вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжі керував автомобілем "MITSUBISHI", держномер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду за допомогою спеціального приладу "Драйгер" та медичного огляду на стан сп'яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 130, ч.2 КУпАП.

В своїй скарзі на цю постанову ОСОБА_1, не заперечуючи факту скоєння ним вказаного правопорушення, посилається на те, що справа розглянута без його участі, про дату розгляду справи він взагалі не повідомлявся, крім того, при призначенні йому виду стягнення районний суд не взяв до уваги дані, що його характеризують, і в своїй постанові не обговорив можливості накладення на нього іншого виду стягнення, чим порушив вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП. Посилаючись на те, що він працює і в своїй родині, де на його утриманні знаходяться дружина, двоє неповнолітніх дітей та батьки похилого віку, він єдиний, хто має посвідчення водія, мешкає в приватному секторі, де його житло знаходиться далеко від маршрутів громадського транспорту, отже, призначений йому вид стягнення фактично ускладнює життя його сім'ї, просить оскаржувану судову постанову змінити та призначити йому інше стягнення, не пов'язане з позбавленням його прав керування транспортними засобами.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Так, доводи апеляції щодо порушення з боку суду вимог ст. 268 КУпАП є слушеими і заслуговують на увагу.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що при його складанні ОСОБА_1 відмовився від його підпису та надання пояснень з приводу його затримання, отже, з даного протоколу не вбачається, чи був він повідомлений іншим чином про час і дату розгляду його адміністративної справи в суді ( а.с.1).

В матеріалах справа є заява представника правопорушника про відкладення розгляду справи та призначення її після 04 серпня 2014 року в зв'язку з її відпусткою ( а.с.11), проте жодні дані про те, що ОСОБА_1 та його представник якимось чином повідомлялися про час і наступну дату розгляду справи, а саме про її призначення на 05.08.2014 року, в матеріалах справи відсутні, тому посилання судді в його постанові на те, що ОСОБА_1 був своєчасно та у встановленому законом порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, а також на те, що він не повідомив суд про причину неявки, є хибними і такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, вирішуючи питання про вид стягнення, суддя призначив його ОСОБА_1 у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 2 роки, що є найбільш суворим з видів стягнень, передбачених санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП, проте мотивував своє рішення формальним посиланням на характер скоєного правопорушення, на дані щодо особи правопорушника, а також на відсутність обставин, що пом'якшують його відповідальність. Проте, в порушення вимог ч.2 ст. 33 КУпАП при цьому суддя не обговорив в своєму рішенні можливості призначення щодо ОСОБА_1 іншого, менш суворого стягнення, хоча санкція ч.2 ст. 130 КУпАП це дозволяє, а, розглянувши справу у відсутності правопорушника, позбавив себе можливості з'ясувати наявність пом'якшуючих його провину обставин і взяти їх до уваги.

За таких обставин вважаю, що дана адміністративна справа розглянута судом з порушенням вимог закону, тому судова постанова щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а сама справа - новому судовому розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, обставини якого підтверджуються матеріалами адміністративної справи та ним самим не заперечуються., тому доведеність провини останнього в скоєнні вищевказаного правопорушення, яке вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 130 КУпАП, випливає з матеріалів адміністративної справи і сумнівів не викликає.

З урахуванням даних про особу правопорушника, який протягом останніх кількох років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, в тому числі неодноразово за ст. 130 КУпАП, проте, належних висновків для себе не зробив, в судове засідання Апеляційного суду двічі не з'явився і доводи своєї апеляційної скарки будь-якими документами чи іншими доказами не підтвердив, вважаю, що стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 2 роки є доцільним необхідним та виправданим, тому підстав для призначення йому іншого, менш суворого стягнення, не вбачаю.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2014 року щодо нього скасувати.

Притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та призначити йому стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає і підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області Незола І.М.