Номер провадження: 33/784/27/14
справа № 33/784/27/14 суддя суду 1 інстанції
категорія: ст.185-1 ч.1 Чернієнко С.А.
КУпАП суддя апеляційного
суду Погорєлова Г.М.
П О С Т А Н О В А

И М Е Н Е М У К Р А Ї Н И.

03 лютого 2014 року суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області Погорєлова Г.М., за участі секретарів Грушевського В.Г., Георгици Г.В. та особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2013 р., якою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.) відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Костянтинівка Баштанського району Миколаївської області, одинокого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

14.12.2013 р. відносно ОСОБА_3 складено протокол МИ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.).

В ньому зазначено, що 13.12.2013 р., о 14 год., ОСОБА_3 знаходився з аркушем паперу, на якому розміщений напис на адресу Президента України, біля будівлі Центрального районного суду м. Миколаєва, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 49, чим порушив встановлений порядок організації або проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, а саме, завчасно не сповістивши міськвиконком, провів демонстрацію у формі одиночного пікетування, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.).

Закриваючи провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд послався на положення ст.1 Закону України № 712-У11 «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (в редакції від 19.12.2013 р.), згідно з якими підлягають звільненню від відповідальності особи, які були учасниками акцій протесту та масових заходів, щодо їхніх дій і рішень у період з 21 листопада і до дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 26.12.2013 р.).

Навів положення ст. 2 даного Закону, відповідно до яких підлягають закриттю всі кримінальні провадження та провадження щодо вчинення адміністративних правопорушень, відкриті з приводу подій, визначених ст. 1 цього Закону.

Дійшов висновку про необхідність закриття провадження в даній справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 2 вище вказаного Закону, оскільки згідно з протоколом дії ОСОБА_3 , про які в ньому йдеться, відбулися 13 грудня 2013 р. та їм надана правова оцінка за ст. 185-1 ч.1 КУпАП особою, яка склала даний протокол.

Вважає, що за змістом даного Закону провадження підлягає закриттю незалежно від того, чи заперечує проти цього особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та чи є в діях особи склад відповідного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення). Зазначає, що при прийнятті рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права. Наводить поняття слів «пікет», «пікетник», «пікетувати» за тлумачними словниками. Вказує, що його вчинок не підпадає під поняття «мірні зібрання», «пікет» та не є акцією протесту. Стверджує, що він не був учасником масових заходів. Тому не був зобов'язаний завчасно сповіщати міськвиконком про проведення своїх дій. Вважає, що не підпадає під дію Закону України № 712-У11.

Наводить положення ст. 39 Конституції України про право громадян на мирні зібрання. Оспорює висновки суду стосовно того, що розміщений на аркуші паперу напис стосується Президента України. Стверджує, що таким чином поширював інформацію.

Вказує, що є інвалідом 2 групи за психічним захворюванням. Вважає порушеним його право на захист внаслідок розгляду справи без участі захисника. Зазначає про необхідність проведення судово-психіатричної експертизи для встановлення його психічного стану на предмет осудності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 на підтримку апеляційної скарги, який просив скасувати постанову судді, прийняти нову постанову та закрити провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.), дослідивши матеріали провадження та додатково надані ОСОБА_3, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З пояснень ОСОБА_3 в апеляційному суді вбачається, що він заперечував в суді 1 інстанції проти закриття провадження в справі на підставі Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (в редакції від 19.12.2013 р.). Вважає, що під дію даного Закону не підпадає. Стверджує, що біля будівлі Центрального районного суду м. Миколаєва 13.12.2013 р., о 14 год., знаходився протягом декількох хвилин. Побачивши у дворі знайому фотокореспондентку, підійшов до неї, щоб вона його сфотографувала. Не заперечує, що при ньому знаходився аркуш паперу, на якому містився напис певного змісту. Стверджує, що його вчинок не має ознак демонстрації, одиночного пікетування і не пов'язаний з акціями протесту та масовими заходами, які мають місце в України в період з 21 листопаду 2013 р. Наполягає на закритті провадження у справі з реабілітуючої підстави - за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.). Також зазначив, що саме з цієї підстави суди раніше двічі закривали провадження за його аналогічні вчинки. Тому був впевнений, що і цього разу не вчиняє правопорушення, склад якого визначений ст. 185-1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.).

Не розглядаючи справу по суті та закривши провадження, суд 1 інстанції припустився помилки, зазначивши в постанові про те, що за змістом Закону України № 712-У11 «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (в редакції від 19.12.2013 р.) провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає обов'язковому закриттю незалежно від того, чи заперечує проти цього особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та чи є в її діях склад відповідного правопорушення.

Однак, норми цього Закону передбачали звільнення певної категорії осіб від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та закриття провадження, тобто, з нереабілітуючих підстав, оскільки цей Закон не усував протиправності самого діяння. Застосування нереабілітуючих підстав потребувало згоди особи на її звільнення від адміністративної відповідальності та на закриття провадження. Такої згоди ОСОБА_3 не надав. Тому зазначений закон до нього застосовано безпідставно. Доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються місце, час і суть адміністративного правопорушення.

Проводячи в порядку ст. 278 КУпАП підготовку до розгляду справи та виявивши порушення вимог ст. 256 КУпАП при складанні протоколу МИ про адміністративне правопорушення від 14.12.2013 р. відносно ОСОБА_3, суддя листом від 17.12.2013 р. повернув матеріали органу внутрішніх справ для належного оформлення. Вказав, що в протоколі неповно викладено суть правопорушення, а саме, не зазначено, який конкретно з заходів (у сенсі диспозиції ст. 185-1 ч.1 КУпАП) проводився ОСОБА_3. 18.12.2013 р. справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 до суду надійшла повторно (а.с.1,17).

Під час дослідження в апеляційному суді протоколу МИ про адміністративне правопорушення від 14.12.2013 р., що міститься в матеріалах справи, встановлено, що в ньому є явні дописки, які стосуються саме суті правопорушення, передбаченого ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.), поставленого у провину ОСОБА_3 (а.с.2). Наявність дописок в зазначеному протоколі також підтверджується наданою ОСОБА_3 копією даного протоколу, яка йому була вручено 14.12.2013 р. і в якій ці дописки відсутні.

Зазначене свідчить про порушення порядку складання зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення від, а саме п.3.7. розділу Ш «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 950 від 04.10.2013 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.10.2013 р. № 1829/24361).

Відповідно до п.3.7. розділу Ш зазначеної Інструкції не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, відносно якої його складено.

Однак, відомості, що містяться в протоколі МИ від 14.12.2013 р., складеному відносно ОСОБА_3, свідчать, що протокол ним підписаний 14.12.2013 р., а додаткові записи, які стосуються саме суті адміністративного правопорушення, внесені після підписання ним протоколу - 17.12.2013 р. (а.с.2). Той факт, що 17.12.2013 р. ОСОБА_3 була вручена вдруге і копія протоколу з додатковими записами, не усуває порушення вимог п.3.7. розділу Ш вище зазначеної Інструкції, допущених уповноваженою посадовою особою органів внутрішніх справ при складанні даного протоколу (а.с.2).

Протокол про адміністративне правопорушення МИ від 14.12.2013 р. у такому вигляді не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніві, які відповідно до положень ст. 62 ч.3 Конституції України тлумачаться на користь ОСОБА_3.

Однак скасування постанови судді з поверненням протоколу про адміністративне правопорушення для його належного оформлення органу, який склав протокол, не передбачено як вид рішення, яке відповідно до положень ст. 294 ч.7 КУпАП має право прийняти суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

З наведених мотивів та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, постанова судді підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови відносно ОСОБА_3, з закриттям провадження в справі з іншої підстави - за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.).

Однак, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, оскільки його доводи по суті справи не перевіряються.

Є необґрунтованими доводи апелянта стосовно порушення його права на захист внаслідок розгляду справи судом 1 інстанції без участі захисника з посиланням на інвалідність 2 групи за психічним захворюванням. Відповідно до вимог ст. 270 КУпАП інтереси особи, яка через свої психічні вади не може сама здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники, зокрема, опікуни. Однак, в матеріалах справи відсутні дані про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення йому опікуна. Сам ОСОБА_3 в апеляційному суді підтвердив, що є повністю дієздатним. Захисника до участі у справі він не долучив і в суді апеляційної інстанції.

Відсутні достатні підстави й для проведення в цьому провадженні судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2012 р. відносно ОСОБА_3, якою провадження в справі закрито, як вбачається з мотивувальної частини постанови, на підставі ст. 2 Закону України № 712-У11 «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» (в редакції від 19.12.2013 р.) - скасувати.

Прийняти нову постанову та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_3 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-1 ч.1 КУпАП (в редакції від 02.06.2005 р.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області Погорєлова Г.М.