Справа № 487/1719/14-п 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Номер провадження: 33/784/112/14
Провадження № 33/784/112/14 Категорія: ст. 124 КУпАП
Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий апеляційного суду: Гребенюк В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

Головуючого судді Гребенюк В.І.

За участі: секретаря судового засідання Георгици Г.В.

Особи, що притягнута

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2014 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, ФОП, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого на ІНФОРМАЦІЯ_4; -

- притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно постанови судді 07.02.2014 року о 09.35 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у міждворовому проїзді в районі будинку № 18 на вул. Будівельників в м. Миколаєві, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди в русі у вигляді транспортного засобу ОСОБА_5 н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що наближався з права, не надав переваги в русі, не зміг зупинити транспортний засіб, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову через відсутність в його діях ознак вказаного адміністративного правопорушення та закрити справу. Вважає, що інспектор ДАІ: не правильно кваліфікував його дії, як водія, та визначив порушення за п. п. 10.1, 12.1, 12.3 ПДР України; склав протокол АА2 № 521970 з грубим в порушеннями вимог ст. 256 КУпАП, не розяснивши йому передбачених ст. 268 КУпАП прав, що, на думку апелянта, призвело до порушення його права на захист на місці складення протоколу; у протоколі не зазначив данні про свідків, понятих, потерпілих, передбачені ст. 256 КУпАП; не визначив матеріальну шкоду, заподіяну ДТП; не призначив обовязкове автотехнічне дослідження по матеріалах ДТП; в порушення ст. ст. 251, 252 КУпАП належним чином не оцінив докази і всі обставини справи в їх сукупності, не вивчив механізм скоєння ДТП, не прийняв до уваги, що він (ОСОБА_2М.) не згоден з порушенням та склав протокол про адміністративне порушення за ст. 124 КУпАП. Також зазначає, що засоби вимірювання, які використовував інспектор ДАІ, не були повірені в законному порядку, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Крім того, твердить про неповноту і необєктивність зібраних інспектором ДАІ доказів; про недотримання судом вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП; про однобічне та не повне зясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки; про формальний підхід суду до встановлення обставин справи, які впливають на обєктивність та правильність застосування стягнення.

Заслухавши апелянта ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційної скарги першого, думку потерпілого ОСОБА_4 про законність та обґрунтованість постанови судді, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу не підлягаючими задоволенню з таких підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення АА2 № 521970 від 07.02.2014 року вбачається, що в цей день о 09.35 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 у міждворовому проїзді в районі будинку № 18 на вул. Будівельників в м. Миколаєві, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди в русі у вигляді транспортного засобу ОСОБА_5 н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що наближався з права, не надав переваги в русі, не зміг зупинити транспортний засіб, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеним ОСОБА_2 порушив п. п. 2,3 «б», 10.1, 10.11, 12.1, 12.3 ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 1).

Розглянувши справу, суддя суду першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_2 порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, і його дії містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 на порушення вимог п. п. 2,3 «б», 10.1, 10.11, 12.1, 12.3 ПДР України не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, не надав переваги в русі автомобілю ОСОБА_5 н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, що наближався з права, і при виникненні перешкоди у вигляді цього автомобілю, не зміг зупинити свій транспортний засіб, внаслідок чого допустив зіткнення з цим автомобілем ОСОБА_5.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що ДТП сталася з не з його вини, необґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Так, з пояснень ОСОБА_2, наданих 07.02.2014 року працівнику ДАІ, вбачається, що він при повороті направо у двір будинку № 18 на вул. Будівельників в м. Миколаєві побачив автомобіль ОСОБА_5, що виїздив з двору. Застосував екстрене гальмування, але зіткнення уникнути не вдалося. При цьому зауважував, що дорожнє покриття з невеликим спуском у двір було вкрито суцільним льодом і не було посипаним (а. с. 4).

В апеляційному суду ОСОБА_2 підтвердив свої письмові пояснення та пояснив, що дійсно у той день і час сталося це ДТП, але, на його думку, з вини обох водіїв і його, і ОСОБА_4 Був згоден зі складеною схемою ДТП і тому підписав її без зауважень. Протокол про адмінправопорушення був складений лише на нього. Не звертався до органів ДАІ про притягнення також і ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення цього ДТП.

Потерпілий ОСОБА_4 в апеляційному суді підтвердив свої пояснення від 07.02.2014 року, відповідно до яких в той день приблизно о 09.35 год. він на належному йому автомобілі ОСОБА_5 н/з НОМЕР_2 виїжджав з двору будинку № 18 на вул. Будівельників в м. Миколаєві з увімкненим лівим поворотом. При виїзді зліва від себе помітив автомобіль НОМЕР_3, що наближався без сигналів поворотів. Оцінивши обстановку, негайно зупинився. Судячи по траєкторії руху автомобіль ВАЗ збирався повертати направо у двір без увімкнення правового повороту та без урахування погодних умов голольоду. Водій цього автомобіля почав екстрено гальмувати, в результаті чого сталося зіткнення і його (потерпілого) автомобіль отримав механічні пошкодження. Інспектор ДАІ склав схему. При цьому на прохання ОСОБА_2 повторно робили один замір - до краю проїзної частини, хоча цей замір може і не був точним, адже бордюру не було видно з під снігу (а. с. 5).

Пояснення потерпілого ОСОБА_4 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_6, який апеляційному суду пояснив, що працює інспектором відділу з оформлення матеріалів ДТП відділу ДАІ з обслуговування м. Миколаєва. Памятає це ДТП, що сталося 07.02.2014 року між автомобілями ОСОБА_5 і ВАЗ у дворовому проїзді. У обох водіїв був закритий простір і їм обом не було видно перешкод, а тому вони обидва повинні були уважно стежити за дорожньою обстановкою і виникненням перешкод.

Прийшов до висновку про вину у цьому ДТП водія автомобіля ВАЗ з огляду на фактичні дані, а саме: по осипу скла на ґрунті було видно, що автомобіль ОСОБА_5 зупинився, а автомобіль ВАЗ не зміг зупинитися і, продовживши прямолінійний рух, зіткнувся з автомобілем ОСОБА_5. Крім того, обидва водії вказали на місце зіткнення автомобілів. Схему складав на місці в присутності водіїв, які підтверджували зроблені ним заміри, які вносив до схеми. При цьому був факт одного повторного заміру. При підписанні схеми ОСОБА_2 не мав зауважень.

Окрім того, водій автомобіля ВАЗ не обрав безпечну швидкість руху, яка б дозволила йому зупинити автомобіль у разі виникнення небезпеки, адже на місці автомобіля ОСОБА_5 могли бути і діти, і жінки з дитячими колясками, оскільки це територія двору.

При складанні протоколу розяснив ОСОБА_2 його права, про що є підпис останнього у відповідній графі протоколу.

ОСОБА_2 та потерпілий ОСОБА_4 підтвердили показання свідка ОСОБА_6 щодо фактичних обставин справи проведення огляду, складання схеми ДТП та протоколу про адміністративне правопорушення.

Показання свідка ОСОБА_6 в частині розяснення ОСОБА_2 його прав при складанні протоколу узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення АА2 № 521970 від 07.02.2014 року, згідно якого останньому розяснені права та обовязки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено про місце та час розгляду справи в суді Заводського району м. Миколаєва. Зазначений протокол підписаний ОСОБА_2 без будь яких зауважень та застережень (а. с. 1).

Таким чином, показання свідка ОСОБА_6 та вищенаведені дані протоколу АА2 № 521970 від 07.02.2014 року спростовують доводи апелянта ОСОБА_2 щодо порушення його права на захист при складанні протоколу через не розяснення йому його прав.

Показання ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 в частині складання схеми ДТП та протоколу огляду місця ДТП від 07.02.2014 року узгоджуються з даними цих документів, які підписані обома водіями - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без будь яких зауважень та застережень (а. с. 1, 2, 3).

Зазначене спростовує всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно неправильності схеми ДТП через неправильні (на його думку) дії інспектора ДАІ, невідповідність засобів вимірювання та порушення законодавства при складанні протоколу. Крім того, звертає на себе увагу той факт, що ці доводи ОСОБА_2 не наводив при розгляді справи в суді першої інстанції, а вони зявилися у нього лише на стадії апеляційного розгляду. Вказане у сукупності з відсутністю аналогічних доводів при складанні документів з оформлення цього ДТП свідчить про надуманість цих доводів апелянта та про його намагання у будь який спосіб уникнути встановленої законом відповідальності про адміністративне правопорушення.

Порушень законодавства з боку інспектора ДАІ ОСОБА_6 при оформленні цього ДТП апеляційним судом не встановлено.

Доводи апелянта про не зазначення у протоколі даних про свідків, понятих, потерпілих та не визначення матеріальної шкоди, заподіяної ДТП, є безпідставними, оскільки свідків ДТП не було; поняті зазначені у тих документах, у яких зафіксовані ті дії, що проводилися за їх участю (в даному випадку протокол огляду місця ДТП та схема ДТП); дані про потерпілого у протоколі зазначені; а матеріальна шкода зазначається лише у тому випадку, коли це впливає на склад певного адміністративного правопорушення.

Що стосується не призначення автотехнічного дослідження по матеріалах цієї ДТП, то воно не є обовязковим, оскільки відповідно до п. 6.5. Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України

N 77 від 26.02.2009 року з відповідними змінами, залучення експерта інспектором з дізнання підрозділу Державтоінспекції МВС проводиться лише у разі, коли це необхідне для обєктивного розгляду матеріалів ДТП. А тому і в цій частині апеляційна скарга є необґрунтованою.

Незгода особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з порушенням, не є підставою для не складання відносно цієї особи протоколу про адміністративне порушення. Тому і ці посилання апелянта є безпідставними.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо однобічності та неповноти зясування судом усіх фактичних обставин справи, неналежної оцінки доказів у справі є лише його особистою думкою і спростовані сукупністю вищенаведених доказів.

Посилання ОСОБА_2 на вказівку судді в оскаржуваній постанові на не дотримання обома водіями своєї смуги руху, як на підставу для скасування постанови судді та визнання винним у цьому ДТП ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки зазначене не спростовує висновки судді про винуватість у цьому ДТП саме ОСОБА_2 і не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі.

А доводи апелянта про визнання винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення потерпілого ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі, оскільки за відсутності відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно останнього, це є неможливим як не передбачене законом.

З огляду на наведене, є вірним висновок судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 в порушенні вимог п. п. 2,3 «б», 10.1, 10.11, 12.1, 12.3 ПДР України, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

При вирішенні питання про вид та розмір адміністративного стягнення, суддею суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП належним чином враховані характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, його відношення до вчиненого та обставини, за яких його було вчинено.

За таких обставин призначене суддею адміністративне стягнення за вчинення ОСОБА_2 даного адміністративного правопорушення, є справедливим, оскільки є найбільш мяким за видом та мінімальним за своїм розміром з числа стягнень, передбачених ст. 124 КУпАП.

З огляду на наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для скасування або зміни постанови судді.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області: ОСОБА_7