П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Шаховніна М. О., розглянувши матеріали, які надійшли від ОСОБА_1 адвокатів м. Києва про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2, працюючої: ТОВ "Забугор.ком", генеральним директором, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

- за ст. 212-3 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_2 06 грудня 2013 року ОСОБА_1 адвокатів міста Києва складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 212-3 КУпАП, яке проявляється в тому, що 08 листопада 2013 року ОСОБА_2, яка займає посаду генерального директора ТОВ "Забугор.ком" були порушені вимоги статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме: 08.11.2013 року ТОВ "Забугор.ком", особисто ОСОБА_2 було отримано адвокатські запити від 04.11.2013 року № 1/13 Пл, 2/13 Пл, 3/13 Пл, 4/13 Пл адвоката ОСОБА_3, який відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

08 листопада 2013 року ОСОБА_2 було направлено відмову у наданні інформації на дані адвокатські запити, оскільки жоден з підписів на документах, долучених до адвокатського запиту не містить підпису адвоката, скрапленого печаткою адвоката; адреса зазначена у відповіді адвокату ОСОБА_3, не співпадає з офіційною адресою, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України; до документів доданих до запиту, ОСОБА_4 надає згоду на доступ до своїх персональних даних не адвокату ОСОБА_3, а фізичній особі ОСОБА_3; у копії ордера, долученого до запиту не заповнені всі графи, а саме підстава надання правової допомоги та адреса робочого місяця адвоката.

У відповіді від 08.11.2013 року № 09/11/13-3 було також зазначено, що інформація про наявність майнових претензій ТОВ "Забугор.ком" до ОСОБА_4 є комерційною таємницею, а у відповіді від 08.11.2013 року № 09/11/13-4 крім підстав зазначених вище було зазначено, що відомості стосовно клієнтів ТОВ "Забугор.ком" являються комерційною таємницею ТОВ "Забугор.ком".

У судове засідання представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 КУпАП не визнає, так як діяла виключно в рамках діючого законодавства та захисту інтересів своїх клієнтів.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 212-3 КпАП України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 212-3 КУпАП неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», «Про доступ до судових рішень» та «Про засади запобігання і протидії корупції», або на адвокатський запит, запит кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури, ії палати або члена відповідно до Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із складеного протоколу відносно ОСОБА_2 вбачається, що об`єктивну сторону правопорушення становить неправомірна відмова в наданні інформації на запити ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, у своїх адвокатських запитах ОСОБА_3 посилався на ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатський запит це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування.

Згідно ст. 13 цього ж закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 ст. 26 вищезазначеного закону передбачено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Отже, чинним законодавством не передбачений обовязок адвоката засвідчувати власний підпис на документах печаткою адвоката, оскільки можливість мати печатку, це право адвоката, а не обовязок.

У судовому засіданні, адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_5 зазначив, що вони дійсно визнають, що печатка до запитах не є обовязковою та вони не відмовляються надати інформацію на адвокатський запит, якщо він буде належно оформлений.

Крім того, посилання ОСОБА_2 щодо різних адрес, не може братися до уваги , як підстава для відмови у наданні відповіді на адвокатський запит, оскільки на момент подання адвокатського запиту (станом на 04.11.2013 року), офіційною адресою робочого місця адвоката була саме адреса вказана в адвокатському запиті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно абз. 2 ч. 2. ст. 11 даного закону кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Також, як вбачається із довіреності від 01.11.2013 року, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 на представництво своїх інтересів в різних органах, а тому відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_3, діючий в якості адвоката, є фізичною особою і мав право на отримання конфіденційної інформації про ОСОБА_4 При цьому дана інформація не може бути віднесена до комерційної таємниці, оскільки ОСОБА_4 в довіреності надала згоду адвокату ОСОБА_3 на отримання конфіденційної інформації про неї та вона має гарантоване право на отримання інформації, яка стосується її і на вільне розпорядження такою інформацією.

Суддя не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що інформація, яка запитувалася в запиті від 04.11.2013 року № 4/13 Пл відноситься до комерційної таємниці, оскільки нею не було доведено, що дана інформація відноситься до комерційної таємниці, відповідно до вимог ст. 505, 507, 508 ЦК України.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_2 підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 2), повідомленням про відмову в наданні інформації (а.с.3-5), висновком (а.с. 28-34).

Відповідно до ст. ст. 34, 35 КпАП України помякшуючих чи обтяжуючих відповідальність обставин судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, суддя застосовує до правопорушника стягнення у межах санкції статті у вигляді адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки суддя вважає, що саме цей вид адміністративного стягнення зможе виховати правопорушника та запобігти вчиненню ним нових правопорушень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,03 мінімальної заробітної плати 36 грн. 54 коп. Таким чином, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає 36 грн. 54 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 4 Законом України «Про судовий збір, ст. 13, 24, 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 5, 11 Закону України "Про інформацію", ст. ст. 212-3, 294, 307, 308 КпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено) визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КпАП України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що становить 425 гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Штраф має бути сплачений добровільно не пізніш як через пятнадцять днів з дня набрання постановою про накладення штрафу законної сили, а в разі оскарження або опротестування не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Строк предявлення постанови до виконання становить 3 місяці з дня набрання нею законної сили.

Згідно ст. 308 КпАП України у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Суддя: М. О. Шаховніна