Справа № 489/4364/14-п 06.08.2014 06.08.2014 06.08.2014
Номер провадження: 33/784/177/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/784/177/14 Головуючий у суді 1-й інстанції: Олефір М.В.
Категорія: п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП Головуючий у 2-й інстанції: Пустовар М.Л.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Апеляційний суд Миколаївської області
головуючого судді Пустовара М.Л.,
при секретарі Ждановій О.М. ,
за участю прокурора Колибельникова І.Г.,

6 серпня 2014 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи за апеляційною скаргою Миколаївського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 липня 2014 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_1 ;
- визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП - у зв`язку з малозначністю правопорушення, з оголошенням усного зауваження,
в с т а н о в и в:
Постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, будучи посадовою особою - начальником служби захисту інформації - помічником начальника штабу військової частини пп НОМЕР_1 ОСОБА_2 , на якого наказом командира від 21.10.2013 № 516 покладені обов`язки по забезпеченню режиму секретності, не вжив передбачені пунктом 41, підпунктом 5 пункту 42, пунктами 109 та 112 Порядку-1561 і його функціональними обов`язками необхідні заходи щодо попередження можливого витоку секретної інформації під час проведення в період з 15 по 17 травня навчальних польотів у військовій частині пп НОМЕР_1 .
Так, військовослужбовцям, які прибули у відрядження з інших військових частин для проведення льотних зборів до в/ч пп НОМЕР_1 , доступ до державної таємниці надавався з порушенням вимог п. 109 та п. 112 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2003 року.
Згідно з Настановою по виконанню польотів в авіації ЗС України (НВІІ-99), введеною наказом Командувача повітряних сил ЗС України від 25.12.1998 року за № 249, та Інструкцією з державного впізнавання об`єктів у Повітряних силах ЗС України, затвердженою наказом командувача ПС ЗС України від 17.03.2011 № 1, керівному та льотному складу усним порядком обов`язково доводяться сигнали візуального впізнавання «Я свій літак» та парольні числа радіорозпізнавання.
Враховуючи те, що сигнали візуального розпізнавання об`єктів «Я свій літак» та парольні числа відносяться до відомостей, що становлять державну таємницю, та мають гриф секретності «таємно», їх доведення відповідно до вимог статей 22,27 Закону можливе лише особам, які мають допуск до державної таємниці та доступ до відповідної категорії інформації.
Згідно з вимогами пункту 109 Порядку-1561 доступ відрядженим особам надається після подання ними документа, що посвідчує особу, довідки про наявність допуску до державної таємниці, складеної за формою згідно з додатком № 12, та припису на виконання завдання, складеного за формою згідно з додатком № 13.
Проте, до вищевказаних секретних відомостей були допущені військовослужбовці, які не надали до режимно-секретного органу в/ч пп В2137 довідок про наявність допуску до державної таємниці (форма № 12) та приписів на виконання завдань (форма № 13), а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
Відповідно до пункту 112 Порядку-1561 в PCO підприємства, установи, організації, куди прибула відряджена особа, припис на виконання завдання разом з довідкою про наявність допуску до державної таємниці реєструються у журналі обліку осіб, які прибули у відрядження, що ведеться за формою згідно з додатком 15.
Станом на 20 травня 2014 року в журналі обліку осіб, які прибули у відрядження (форма № 15) в/ч пп НОМЕР_1 були відсутні записи про наявність приписів та довідок. В режимно-секретній частині в/ч пп НОМЕР_1 також відсутні документи стосовно перелічених вище осіб.
В апеляційній скарзі прокурор просить постанову судді скасувати, прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення.
Вважає, що звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення суд виходив з того, що він визнав свою вину, щиро покаявся, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, шкоди державним інтересам завдано не було.
Проте, на думку, суд не врахував, що охорона державної таємниці становить діяльність держави в соціально-політичній, економічній, правовій та інших сферах суспільного життя. Концепція національної безпеки України визначає найбільш важливі сфери життєдіяльності держави, які мають бути захищеними, до яких входить й інформаційна сфера. Посилається на ст. 17 Конституції України, згідно якої забезпечення безпеки інформації є однією з найважливіших функцій держави. Однією з можливих загроз національній безпеці в інформаційній сфері є витік інформації, яка становить державну таємницю, тому її охорона є завданням загальнодержавної значимості. Отже рішення про малозначність вчиненого, що фактично означає закриття провадження у справі, є явно невідповідним характеру та тяжкості правопорушення.
Заслухавши пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, вважаю, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Обставини справи, дії (бездіяльність) ОСОБА_1 та правова кваліфікація ним скоєного апелянтом не оспорюються.
Не заперечував їх і сам ОСОБА_1 , який у суді 1-ї інстанції визнав себе винним, надавши відповідні пояснення.
Це також вбачається із змісту досліджених судом письмових доказів: протоколу про адміністративне правопорушення № 64/4/2 від 12.06.2014 р. (а.с.1-5), функціональних обов`язків начальника служби захисту інформації (а.с.7-8), зобов`язання ОСОБА_1 у зв`язку із допуском до державної таємниці від 14.02.2011 р. (а.с.10), наказів та розпоряджень про надання ОСОБА_1 доступу до матеріальних носіїв секретної інформації (а.с.9,11), витягом з акту перевірки стану охорони державної таємниці від 04.06.2014 р. (а.с.19-20).
Зваживши на пояснення ОСОБА_1 та вище наведені матеріали, районний суд дійшов належного висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, тобто невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці.
Разом з тим, вирішуючи питання про адміністративне стягнення, суд, вірно пославшись на позитивну характеристику ОСОБА_1 , пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, прийняв хибне рішення про малозначність вчиненого правопорушення, оскільки державна таємниця охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані державною таємницею і підлягають охороні державою.
Охорона державної таємниці перебуває під особливим захистом держави, не забезпечення її охорони та зберігання, порушує державні інтереси та може завдати шкоди національній безпеці України.
Неналежне відношення ОСОБА_1 до вимог режиму секретності щодо охорони державної таємниці могло призвести до розголошення відомостей, які потребують особливого контролю для забезпечення оборони країни.
Тому вчинене ОСОБА_1 , на переконання суду апеляційної інстанції, не можна вважати малозначним у сенсі ст.22 КУпАП, як це визнав районний суд.
Крім того, склад правопорушення за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП не потребує фактичного настання негативних наслідків.
Зазначені обставини судом 1-ї інстанції полишені поза увагою, що потягло постановлення рішення, яке не відповідає засадам судочинства про адміністративні правопорушення та вимогам чинного КУпАП.
До того ж, суд порушив положення ч.2 ст.284 КУпАП, не закривши провадження у справі при оголошенні усного зауваження.
За такого, постанову судді має бути скасовано з постановлянням апеляційним судом нової, якою ОСОБА_1 слід визнати винним за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП та, оскільки на даний час не сплинули строки, встановлені ч.2 ст.38 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення за санкцією цієї статті.
Керуючись п.3 ч.8 ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Миколаївського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України задовольнити.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 2 липня 2014 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП - у зв`язку з малозначністю правопорушення, з оголошенням усного зауваження - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді 510 (п`ятисот десяти) грн. штрафу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя