АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/9609/14-п Суддя 1 інстанції: Бондарева І.В.
Провадження: 33/790/403/14 доповідач: Цілюрик В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

08.07.2014 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П. за участю особи, у відношенні якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду в м. Харкова адміністративну скаргу ОСОБА_2 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року про закриття провадження у справі у відношенні ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який має вищу освіту, не працюючого, одруженого, проживаючого, м. Харків, вул. 2 ї Пятирічки, 1-в, за ст.. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2014 року провадження по справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення закрито у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 514619 від 03.10.2013 року ОСОБА_1 03.10.2013 року о 18 годині 45 хвилин керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по пр. Московському з боку пр. Орджонікідзе на перехресті з вул. Північною, порушуючи вимоги п.16.6 Правил дорожнього руху (ПДР) України, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофору, не надав дорогу автомобілю марки Опель, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по зустрічному напрямку прямо, чим допустив зіткнення транспортних засобів та спричинення матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції розглянувши справу прийшов до висновку що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні ним вимог 16.6 ПДР України не доведено, у звязку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

При цьому суд виходив з того, що в матеріалах справи є висновок судової авто-технічної експертизи № 700 від 30.04.2014 року, в якому маються два варіанти відповіді. Перший варіант зроблено на підставі пояснень водія ОСОБА_1, і в ньому вказано, що останній повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 12.3 ПДР, а дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимоги п. 8.10 ПДР, і з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. Другий варіант зроблено на підставі пояснень водія ОСОБА_2 про те, що водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 10.1, 16.6 ПДР, а водій ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. Дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. п. 10.1 та 12.3 ПДР, і з технічної точки зору знаходились у причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Суд першої інстанції надав перевагу першому варіанту експертизи, оскільки він зроблений на підставі пояснень ОСОБА_1, які повністю підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_3, який є сторонньою особу для ОСОБА_1, а свідки ОСОБА_4 є знайомими ОСОБА_2, тому їх пояснення разом з поясненнями ОСОБА_2, а також другий варіант експертизи, який ґрунтувався на пояснення ОСОБА_2 суд відкинув як доказ.

Не погодившись з рішенням суду потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

Автор апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції помилковим, так як оцінюючи пояснення свідка ОСОБА_3 та висновки експертизи суд встановив наявність суттєвих розбіжностей між поясненнями свідка ОСОБА_3, який є сторонньою особою для ОСОБА_1, та поясненнями потерпілого ОСОБА_2, на основі якого ґрунтується 2-й варіант висновку експертизи щодо винуватості ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху, та необґрунтовано не прийнято до уваги 1-й варіант висновку експертизи.

На думку автора апеляційної скарги судом першої інстанції також порушено вимог ст. ст. 252, 245 КУпАП, не зясовано обставин, які повинні були бути зясовані та надано неправильну оцінку доказам по справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_2А,, який підтримав її та просив задовольнити, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що ці вимоги судом першої інстанції дотримані.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення АВ2 № 514619 від 03.10.2013 року та постанови, яка оскаржується, ОСОБА_1, 03.10.2013 року о 18 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по пр. Московському з боку пр. Орджонікідзе, на перехресті з вул. Північною, на порушення вимог п.16.6 ПДР України, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофору, не надав дорогу автомобілю марки Опель, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по зустрічному напрямку прямо, чим допустив зіткнення транспортних засобів та спричинення матеріальної шкоди, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України, де вказано, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 700 від 30.04.2014 року, перший варіант відповіді зроблено на підставі пояснень водія ОСОБА_1, і в ньому вказано, що останній повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 10.1, 12.3 ПДР, а дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимоги п. 8.10 ПДР, і з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. При цьому надати відповідь про можливість водія ОСОБА_1 з технічної точки зору уникнути зіткненню в момент виникнення небезпеки, та невідповідність його дій ПДР не уявилось можливим, оскільки повідомлені ним же данні про швидкість руху автомобіля Опель в момент зіткнення (70-75 км/год) є неспроможними.

Другий варіант відповіді експертизи зроблено на підставі пояснень водія ОСОБА_2, і експерт зазначив, що водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 10.1, 16.6 ПДР, а водій ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. При цьому дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. п. 10.1 та 12.3 ПДР, і з технічної точки зору знаходились у причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Оцінюючи вказаний висновок експертизи з токи зору її відповідності поясненням водіїв ОСОБА_1, ОСОБА_2, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, враховуючи при цьому стосунки між водіями і вказаними свідками, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу першому варіанту експертизи з наведених ним підстав і прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень вимогам п. 16.6 ПДР.

Судом першої інстанції не надавалось оцінки відповідності дій ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР, де вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, про що йдеться в обох варіантах судової авто технічної експертизи № 700 від 30.04.2014 року, але враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 514619 від 03.10.2013 року порушення цього пункту ПДР в вину ОСОБА_1 не ставиться, і на теперішній час сплинули строки, передбачені ст. 38 КУпАП, тому апеляційний суд вважає неможливим робити висновок про порушення ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР, та обєктивності його свідчень щодо швидкості руху автомобіля Опель в момент зіткнення.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову місцевого суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року у відношенні ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_6