ПОСТАНОВА

Справа № 569/9184/14-п

14 липня 2014 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Тимощук О.Я. розглянувши справу про адміністративне правопорушення , яка надійшла від ВДАІ УМВС України в м. Рівне про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого

- за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 994399 від 10 червня 2014 року ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 винним себе не визнав та дав до суду наступні пояснення, що на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 994399 від 10 червня 2014 року за порушення вимог п. 2.5. ПДР і наголошує, що керував транспортним засобом будучи тверезим, йому не пропонували пройти огляд на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, продувши алкотест. Вважає, що відстутні належні докази його вини, просить суд закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 994399 від 10 червня 2014 року ОСОБА_1 в м. Рівне по вул. Гагаріна - Льонокомбінатівська керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння в присутності двох свідків відмовився.

Дослідивши всі обставини справи, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (далі Постанова № 14) звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно абзацу 2 пункту 27 Постанови № 14 зазначено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп'яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Доказами вини ОСОБА_1 є протокол про адміністративне правопорушення серії АА2 № 994399 від 10 червня 2014 року та пояснення двох свідків, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Суд вважає, що дані дакази не є беззаперечними та допустимими з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими і маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 вересня 2009 року N 400/666 (далі Інструкції № 400/666), огляду на стан сп'яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп'яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 1.3 Інстукції № 400/666 ознаками алкогольного сп'яніння є:

а) запах алкоголю з порожнини рота;

б) порушення координації рухів;

в) порушення мови;

г) виражене тремтіння пальців рук;

ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

д) поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником міліції у присутності двох свідків.

Такий огляд відповідно до п. 1.6. Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров"я України від 09.09.2009 N 400/666, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2009 р. за N 931/16947 проводиться уповноваженою особою Державтоінспекції МВС на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Відповідно до ч. 3 переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху затвердженого наказом № 33 від 01.03.2010 року Міністерства внутрішніх спав України про затвердження Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху спеціальні технічні засоби для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння:

газоаналізатор "AlcoQuant 6020";

газоаналізатор "Alcotest 6510";

газоаналізатор "Alcotest 6810";

газоаналізатор "Alcotest 7410 Plus com";

прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, "Алконт 01".

У відповідності до ст. 266 КУпАП для проведення огляду на стан сп'яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров'я є дві підстави, а саме:

- у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп'яніння працівником міліції з використанням спеціальних технічних засобів;

- у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного працівником міліції.

Проте, складений працівником міліції протокол не містить жодних відомостей про проведення інспектором ДАІ огляду водія на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів чи про пропозицію інспектора ДАІ провести такий огляд. Відповідні графи протоколу не заповнені.

За правилом ч. 7 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку ( 1103-2008-п ), визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 зазначеного порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі Постанова КМУ № 1103) водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

На підставі ч. 1 ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, статтями 121-1, 122-5, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 4 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102 (із змінами та доповненнями), у протоколі про адміністративне правопорушення про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку та інше.

Згідно п. 5 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, у разі коли доставити транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку неможливо, уповноважена особа Державтоінспекції проводить його затримання шляхом блокування з дотриманням, умов безпеки дорожнього руху.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 994399 від 10 червня 2014 року відповідний запис про затримання автомобіля відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про затримання або блокування автомобіля, або передачу його для керування іншій особі.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п.4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, які повинні визнаватися недопустимими.

Враховуючи вищевикладене, а саме, що не здобуто належних доказів того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння під час керування транспортним засобом 10.06.2014 року о 03 год10 хв., тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.247, 280,283,284 КУпАП, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року по справі № 23-рп/2010, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП України відносно ОСОБА_1 провадженням закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, протест прокурора, подані після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4