33/775/3/2014(м)
221/3632/13-п

Головуючий: Бєдєлєв С.І.
Суддя 1-ої інстанції: Ковей Л.В.
Категорія: ст. 41 ч. 1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року м. Маріуполь

Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області Бєдєлєв С.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Волноваського районного суду Донецької області від 9 серпня 2013 року, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, який мешкає за адресою: Донецька область, м. Волноваха, вул. Артема, буд. 41,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. на користь держави,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10 липня 2013 року в ході перевірки територіальною державною інспекцією праці у Донецькій області Волноваського ліцею з питання дотримання чинного законодавства про працю встановлено, що ОСОБА_1, працюючий на посаді директора з 13.01.2009 року, на підставі ст. 21 КЗпП України виступає однією із сторін трудового договору і як роботодавець повинен забезпечити реалізацію трудових прав громадян. Однак, ОСОБА_1 порушив вимоги чинного трудового законодавства та порушив порядок надання чергової відпустки працівникові ОСОБА_2, а саме:

Черговість надання відпустки по ліцею визначена графіком на 2013 рік, затвердженим за його наказом № 1 від 2 січня 2013 року як директора ліцею та погодженим профспілковим комітетом (протокол № 5 від 25 грудня 2012 року).

Конкретний період надання щорічної відпустки у межах встановлених графіком, дату початку відпустки не узгоджено між працівником ОСОБА_2 та директором ліцею ОСОБА_1, який повинен був повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш, як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Письмове повідомлення працівнику ОСОБА_2 про початок відпустки направлено ліцеєм 16.05.2013 року (лист № 61 від 16.05.2013 року), однак доказів про отримання повідомлення працівником, ліцей не надав, наказ про надання чергової відпустки ОСОБА_2 було складено на другий день після складання повідомлення 17.05 2013 року без письмової заяви працівника ОСОБА_2.

За наказом № 68 від 17.05.2013 року, директор ОСОБА_1 в односторонньому порядку без погодження з працівником дати початку чергової відпустки, вирішив надати заступнику директора з науково методичної роботи ОСОБА_2 відпустку за 2012 2013 навчальний рік у кількості 56 календарних днів і 3 дні за ненормований робочий день за колективним договором з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу з 03.06.2013 року. Підставою для відпустки вказано ч. 2 ст. 8 Закону України «Про відпустки» та розділ 2 додатку №2 колективного договору на 2013 рік. Однак, згідно законодавства, підставою для надання чергової відпустки працівникові є зава працівника, але вона в даному випадку відсутня, для перевірки не надана. З наказом ОСОБА_2 ознайомлена 21.05.2013 року із запереченнями.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки надаються за бажанням працівника в зручний для нього час, однак директор ліцею не дотримав порядок надання щорічної відпустки ОСОБА_2, чим порушив вимоги п. 5 ст. 79 КЗпП України та здійснив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 41 ч. 1 КУпАП.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 09 серпня 2013 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..

В своїй апеляційній скарзі на зазначену постанову судді Харченко А.А. просить скасувати останню із закриттям провадження у справі, оскільки вважає, що вона була винесена з порушенням КУпАП, суддею не зясовані усі обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що про прийняте рішення дізнався лише коли отримав лист з ВДВС Волноваського РУЮ, у звязку із чим були грубо порушені його права на захист, оскільки не зміг оскаржити постанову у встановлений законом строк. Оскаржувану ним постанову судді отримав 06 грудня 2013 року, тому просить поновити йому строк для подачі апеляційної скарги.

Також вказує, що при розгляді справи судом не витребувані всі наявні у нього документи, які свідчать, що 4 та 8 липня 2013 року він знаходився в тарифній відпустці, у звязку із чим не зміг надати державному територіальному інспектору по охороні праці акт про відмову ознайомлення з повідомленням ОСОБА_2 про час початку її основної відпустки.

Заслухавши ОСОБА_1, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді скасуванню з таких підстав.

Відповідно зі ст. ст. 285 294 КУпАП постанова судді по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, потерпілим протягом 10 днів з дня її винесення. Пропущений строк може бути поновлений, якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про поновлення цього строку. Копія постанови в продовж 3-х днів надається або надсилається особі, у відношенні якої вона винесена.

В матеріалах справи не містяться відомості про те, що копія постанови судді була надана або надіслана ОСОБА_1А, у звязку із чим він не мав можливості оскаржити постанову у встановлений законом строк.

З урахуванням наведеного слід визнати, що строк на подачу апеляційної скарги він пропустив з поважних причин, тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст.ст. 245 і 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, розгляд її в точній відповідності із законом, а орган або посадова особа при розгляді справи, з урахуванням положень статей 251 і 252 КУпАП зобов'язані з'ясувати: чи було скоєне адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його скоєнні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного дозволу справи.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вимоги вказаних норм адміністративного закону суддею не дотримані.

Зробивши висновок про доведеність скоєння директором ліцею ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, суддя послався на порушення останім положень ст. 10 Закону України «Про відпустки», а саме, що він не надав працівнику ОСОБА_2 щорічну відпустку за її бажанням і в зручний для неї час, конкретний період надання відпустки у межах, встановлених графіком, з нею не було узгоджено, письмово про дату початку відпустки ОСОБА_2 він не повідомив, чим порушив порядок надання щорічної відпустки ОСОБА_2

З таким висновком судді погодитися не можна.

Так, відповідно зі ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, і доводиться до відома всіх працівників. При складенні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобовязаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Враховуючи викладене, суддею при розгляді справи по суті, не вірно тлумачина норма вказаного закону з приводу порядку складення графіку щорічних відпусток і не зясовані обставини надання ОСОБА_2 щорічної відпустки.

Так, з матеріалів справи та наданих ОСОБА_1 при апеляційному розгляді документів вбачається, що черговість надання щорічних відпусток працівникам ліцею у 2013 році визначена графіком, затвердженим наказом № 1-к від 02.01.2013 року директора вказаного учбового закладу ОСОБА_1, погодженим з профспілковою організацією (протокол № 5 від 25.12.2012 року), доведеним до відома 77 працівників, які поставили у графіку свої підписи за винятком ОСОБА_2 Разом з цим, відмовившись від підпису, ОСОБА_2 свої особисті інтереси або заперечення про неможливість відпочинку у термін, визначений графіком, не надала.

Відповідно з графіком період відпустки ОСОБА_2 визначений з 03.06.2013 року 56 днів.

16.05.2013 року, тобто більш ніж за два тижні, директор ліцею ОСОБА_1 склав письмове повідомлення ОСОБА_2 про дату початку та термін відпустки, ознайомив її з ним, але остання відмовилася його отримати, про що відповідною комісією у цей же день був складений акт.

Тому, наказом директора ОСОБА_1 № 68-к від 17.05.2013 року на законних підставах була надана щорічна чергова відпустка за 2012-2013 навчальний рік з 03.06.2013 року.

Вказані обставини суддею не зясовані і при винесенні постанови не правильно враховані положення ст. 10 Закону України «Про відпустки» та п. 5 ст. 79 КЗпП України.

За таких підстав, постанова судді не може вважатися законною.

Виходячи з тих обставин і доказів, які є в справі і надані при апеляційному розгляді, вважаю за необхідне прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, оскільки, ті докази, які надані Територіальною державною інспекцією з питань праці у Донецькій області не є достатніми і допустимими для достовірного і переконливого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відновити ОСОБА_1 строк для апеляційного оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Волноваського районного суду Донецької області від 09 серпня 2013 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 41 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 247 п.1 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя