ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року м. Мукачево Справа №303/5393/14-п

3/303/1049/14

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області В.В.Кость, розглянувши матеріали, що надійшли з ВДАІ з обслуговування м.Мукачево та Мукачівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого директором ПП «Ужгородський агроінвестиції»),

за частиною першою ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В матеріалах адміністративної справи містяться відомості про те, що 07 серпня 2014 року приблизно о 01 год. 20 хв. в м. Мукачево по вул. Д. Галицького, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 212140», д./н. АО 10-32 ВН в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні по справі ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав пояснивши. що 07.08.2014 року біля опівночі, знаходячись у свого знайомого, вийшов із ним на вулицю покурити та забрати документи з машини. Коли стояв біля власного автомобіля, до них підїхав наряд міліції. В ході розмови з працівниками патрульно-постової служби, та на їх словесне зауваження, що він керує транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, повідомив, що дивився футбольний матч у свого знайомого і вийшов до машини лише для того, щоб забрати документи, однак працівником патрульно-постовою було викликано на місце пригоди працівників ДАІ, які і склали відносно нього протокол по частині першій ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обґрунтовуючи свою непричетність до інкримінованого йому у вину адміністративного правопорушення зазначив, що не заперечує той факт, що у вказані у протоколі часові межі знаходився у стані алкогольного спяніння біля свого автомобіля, за місце проживанням свого товариша, однак транспортним засобом не керував, що виключає його

відповідальність по частині першій ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку, що у діянні ОСОБА_1 відсутня сукупність обовязкових ознак складу адміністративного правопорушення, вчинення якого поставлено йому у вину.

Вищевказаний висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як зазначено в статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 215 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Диспозицією частини першої ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, …. а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до абзацу третього п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності, повинна підтверджуватись доказами доданими до протоколу про адміністративне правопорушення або показами свідків.

З метою обєктивного вирішення адміністративної справи, з огляду на пояснення ОСОБА_1, судом було викликано особу, яка склала протокол, інспектора ПС роти ПС Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району) УМВС України в Закарпатській області, який викликав працівників ДАІ по факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, а також свідків правопорушення. Однак, вказані особи на судовий розгляд адмінсправи не зявилися, причин неявки суду не повідомили та жодних письмових пояснень не подали, тому суд виходить з наявних у матеріалах справи доказів.

У матеріалах справи міститься висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складений 07.08.2014 року о 01 годині 40 хв.

Поряд з цим, вказаний доказ засвідчує лиши факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння у зазначений у протоколі час, однак вказаний документ жодним чином не підтверджує факт керування особою, відносно якої складений протокол по частині першій ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

При цьому, особою, яка склала протокол, зворотного не доведено.

Вищевказане свідчить про відсутність однієї із складових об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною першої ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

По відношенню до цього суд виходить з того, що згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначив в п. 4 рішення від 22.12.2010 року 23-рп/2010 Конституційний Суд України (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)), конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України також зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до Основного Закону України (частина третя ст. 62) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, обєктивних та переконливих доказів, підтверджуючих факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння суду не надано. В свою чергу, обставини щодо неявки до суду осіб, які викликалися три рази, слід тлумачити на користь ОСОБА_1

При вирішенні питання про обґрунтованість доводів протоколу про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу також на те, що протокол та матеріали справи не містять даних про вчинення посадовою особою органу ДАІ дій, які вони обовязково повинні вчинятися при виявлені особи, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до вимог ст.ст. 265-2, 266 КУпАП у разі виявлення особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, працівники ДАІ зобовязані вчинити дії, які унеможливлюють подальше керування цією особою транспортним засобом, а саме затримати автомобіль, чи передати керування ним іншій особі.

Між тим, матеріали справи не містять будь-яких даних, які б указували на вчинення працівником ДАІ вказаних дій.

Згідно з ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевказаних обставин, провадження по справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 62, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 130 ч. 1, 221, 247, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

1. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити, у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

2. Посвідчення водія серії ВСВ №027189 від 11.12.2007 року, яке знаходиться на зберіганні у ВДАІ з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області - повернути ОСОБА_1

3. Копію постанови направити в ВДАІ з обслуговування м. Мукачево та Мукачівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області в Закарпатській області для виконання.

4. Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В.В. Кость