АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/4195/14-п Суддя 1 інстанції: Іващенко С.О.
Провадження: 33/790/395/14 доповідач: Цілюрик В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УкраЇнИ

08.07.2014 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П. за участю особи, у відношенні якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду в м. Харкова адміністративну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 року про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, не одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, студента ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 червня 2014 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 36 гривень 54 копійки .

Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2014 року о 11 годині 00 хвилин в районі будинку № 6 по Стадіонному проїзді в м. Харкові ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, від керування транспортним засобом був відсторонений. Від проходження медичного огляду в наркоцентрі відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. п. 2.9-а , 2.5 Правил дорожнього руху (ПДР) України.

Суддя першої інстанції розглянувши справу прийшов до висновку про те, що в діях водія ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1. ст.. 130 КУпАП та вважав необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 і запобігання вчинення ним нових правопорушень накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 року а провадження по справі закрити, у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази про скоєння ним зазначеного правопорушення а саме: пояснення свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки руху.

Крім того автор апеляційної скарги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушеннями вимог Інструкції про виявлення у водія транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоровя України 09.09.2009 року за № 931/16947, а саме в порушення вимог п. 1.6 цієї Інструкції огляд проводиться уповноваженою особою Державтоінспекції МВС України на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Апелянт звертає увагу суду на те, що працівником ДАІ було запропоновано дихнути, що не відповідає вимогам Інструкції, а висновок щодо знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння зроблений лише виходячи з запаху з ротової порожнини та почервоніння очей.

Крім того апелянт зазначає, що працівниками ДАІ були порушені вимоги п. 2.12 вищезазначеної інструкції, оскільки у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції уповноважена особа Державтоінспекції МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоровя. Проте в порушення вимог інструкції працівником ВДАЇ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області після зупинки ОСОБА_1 ніякого огляду з використанням спеціальних технічних засобів проведено не було, а наркологічний центр при УДАЇ ГУМВС України в Харківській області на огляді ОСОБА_1 в якому наполягав працівник ДАІ не є найближчим до місця зупинки ОСОБА_1 закладом охорони здоровя.

Крім того автор апеляційної скарги зазначає, що свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_3 А, що були залучені працівниками Державтоінспекції до судового засідання суду першої інстанції не було викликались.

З приводу накладення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, на думку автора апеляційної скарги судом першої інстанції порушені вимоги ч .2 ст. 30 КУпАП , а саме під час розгляду справи не встановлено жодного грубого або повторного порушення порядку права керування транспортним засобом з боку ОСОБА_1

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, його представника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити повністю, або змінити постанову і накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд апеляційної інстанції вважає, що вона (не) підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має зясувати, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Апеляційний суд вважає, що ці вимоги судом першої інстанції дотримані.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення АВ2 710363 від 21.05.2014 року а також постанови, яка оскаржується вбачається, що 21.05.2014 року о 11 годині 00 хвилин в районі будинку № 6 по Стадіонному проїзді в м. Харкові ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, від керування транспортним засобом був відсторонений. Від проходження медичного огляду в наркоцентрі відмовився в присутності двох понятих, чим порушив вимоги п. 2.9 а, та п. 2.5 ПДР України. У своїх поясненнях у вказаному протоколі ОСОБА_1 власноручно написав, що у наркоцентр він не поїде.

Відповідно до змісту пояснень свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_3, 21.05.2014 року вони були присутні при відмові ОСОБА_1 від його огляду у наркоцентрі.

Апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про те, що він керував автомобілем 21.05.2014 року, будучи тверезим, а також не відмовлявся від його обстеження в наркоцентрі на предмет встановлення стану наркотичного чи іншого спяніння стану або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, спростовують змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст.. 256 КУпАП, та поясненнями вказаних свідків.

Апеляційний суд також не приймає до уваги твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не викликались до суду вказані свідки, оскільки це право, а не обовязок суду, і рішення про допит свідків суд приймає на підставі переконання про недостатність визначення їх пояснень, як доказів, враховуючи відповідні клопотання учасників судового розгляду.

Стосовно заперечень апелянта проходити обстеження у найближчому закладу охорони здоровя від місця його зупинки, апеляційний суд вважає, що вони спростовуються змістом ч. 4 т. 266 КУпАП, же вказано, що такий заклад визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Крім того, як пояснив ОСОБА_1 він одразу після підписання протоколу про адміністративне правопорушення їздив у 4 міську лікарню, яка територіально розташована далі ніж наркоцентр від місця зупинення ОСОБА_1 працівниками ДАІ.

Апеляційний суд вважає, що суперечливість позиції ОСОБА_1 про його невинуватість і разом з тим його згоди на зміну постанови суду і накладенні менш суворого стягнення свідчить про наявність вини, тому приходить до висновку, що суд першої інстанції наклав адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням вимог ст. 23 КУпАП, і приходить до висновку, що постанову місцевого суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.06.2014 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_5