АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 33/790/ 144 /14 Суддя районного суду: Шевченко С.В.
Справа № 644/8920/13-п Доповідач Цілюрик В.П.
Категорія:ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Цілюрик В.П. за участю осіб, у відношенні яких складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1М, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, їхніх представників - адвокатів ОСОБА_3, та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, -

встановив:

Вказаною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, та у відношенні ОСОБА_2 у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова скасувати і прийняти нову постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП у відношенні нього і ОСОБА_2 у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Доводи своєї апеляційної скарги апелянт обґрунтовував тим, що до суду першої інстанції протокол про адміністративне правопорушення надійшов 9 вересня 2013 року, а провадження по справі було відкрито 2 жовтня 2014 року, тобто через 3 місяці і 18 днів після ДТП, і на його думку справу було розглянуто з порушення вимог ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що на момент розгляду справи у суді першої інстанції сплинув строк для накладення адміністративного стягнення, і провадження по справі не могло бути розпочато і повинно було закрито.

Також автор апеляційної скарги вказує, що всупереч вимогам статті 277-2 КУпАП повістку про виклик до суду йому було вручено за декілька годин до судового засідання, його клопотання про надання часу для підготовки до судового засідання та для залучення адвоката не було задоволено.

Крім того ОСОБА_1 звертає увагу, що відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення, причинною дорожньо-транспортної події були порушення Правил дорожнього руху України як одним так і другим водієм. Однак суд першої інстанції, на його думку, віддав перевагу поясненням лише водія ОСОБА_2, які не співпадали з його пояснення та поясненням свідка ОСОБА_5, а також висновкам авто технічної експертизи від 19.08.2013 року, і безпідставно було призначено нову авто технічну експертизу, в якій експертом необґрунтовано було змінено швидкість руху автомобіля ОСОБА_1М, з 15 км/год на 30 км/год. Апелянт вважає, що його винність встановлена лише на підставі висновків експертизи № 922/13 від 08.01.2014 року, які на його думку є помилковими.

Заслухавши пояснення апелянта, та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_2 і його представника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вирішує апеляційну скаргу в межах заявлених апелянтом апеляційних вимог, і вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути зясовано, чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було вирішено питання про накладення на нього адміністративного стягнення поза строками, передбаченими ст. 38 КУпАП є хибними, так як постановою, яка оскаржується, адміністративне стягнення не накладено, а провадження по справі було закрито як у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, так і у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд також не вважає підставою для скасування постанови від 19.02.2014 року те, що ОСОБА_1 не завчасно отримав повістку до суду першої інстанції, так як в матеріалах справи є розписка останнього про те, що він протягом 15 хвилин ознайомився із матеріалами справи перед судовим засіданням, клопотань про надання йому додаткового строку для ознайомлення з матеріалами справи в самій справі немає.

Те, що у ОСОБА_1 не було захисника в суді першої інстанції також не є підставою для скасування постанови, яка оскаржується, так як при розгляді його апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні, а діючий КУпАП не передбачає можливість в такому випадку скасовувати постанову та повертати адміністративну справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Зі змісту постанови від 19.02.2014 року, 14.06.2013 року близько о 17 години 50 хвилин в м. Харкові в Орджонікідзевському районі, поблизу будинку № 161 по вул. Роганська, ОСОБА_1, керуючи автомобілем Хюндай СантаФе, державний номер НОМЕР_1, виконуючи маневр розвороту ліворуч від правого краю проїзної частини, не впевнившись в безпеці свого маневру, чим створив водію автомобіля ОСОБА_6, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2, який рухався в попутному напрямку, небезпеку для руху, в результаті чого відбулось зіткнення автомобілів, і як наслідок, спричинення матеріальної шкоди їх власникам.

Відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративні правопорушення, в яких зазначено, що дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. п .10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Заперечуючи проти встановлених у судовому засіданні обставин, водій ОСОБА_1 зазначив, що вказана дорожньо-транспортна подія настала в результаті порушень лише з боку водія ОСОБА_2, який на його думку рухався майже по зустрічній полосі руху зі швидкістю біля 80 км/год., а ОСОБА_1 виконував розворот ліворуч зі швидкістю не більше 15 км/год. Саме порушення швидкісного режиму з боку ОСОБА_2, його рух майже по зустрічній полосі, а також не вжиття останнім заходів по негайному зупиненню автомобіля або маневру при виявленні перешкоди і стали причиною зіткнення автомобілів.

Апеляційний суд вважає, що такі пояснення апелянта спростовуються оціненими судом першої інстанції змістом схеми дорожньо-транспортної події від 14.06.2013 р. з відображенням розташування автомобілів після ДТП та напрямку гальмівного шляху, пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили, що автомобіль Хюндай СантаФе раптово став здійснювати розворот ліворуч, не надавши дорогу автомобілю ОСОБА_6, у водія якого не було можливості запобігти зіткненню.

Таким чином, пояснення апелянта про порушення швидкісного режиму з боку ОСОБА_2 є лише його припущенням, таким, що не підтверджується поясненнями останнього, який зазначив, що рухався по проїзній частині зі швидкістю 60 км/год, перешкоду у вигляді автомобілю Хюндай, виконуючого розворот ліворуч, він виявив за 20 метрів, після чого став гальмувати і зрозумів, що відстань для уникнення зіткнення недостатня, почав маневрувати на зустрічну смугу руху, однак оскільки автомобіль Хюндай продовжував виконувати розворот; зіткнення відбулось на зустрічній полосі руху; поясненнями вищевказаних свідків; а також поясненнями свідка ОСОБА_9, який також не вказав з якою саме швидкістю їхав автомобіль ОСОБА_2 до зіткнення.

Суд першої інстанції вірно оцінив вказані докази, а також висновки авто-технічних експертиз № 6158 від 21.08.2013 року і № 922/13 від 08.01.2014 року, які категорично встановили в діях ОСОБА_1 невідповідність вимогам п. п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. При цьому висновки авто-технічної експертизи № 6158 від 21.08.2013 року, які встановили порушення ОСОБА_2 вимог п. п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України ґрунтувались на вихідних даних, повідомлених тільки водієм ОСОБА_1, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги експертну оцінку дій ОСОБА_2, яка викладена у висновках авто-технічної експертизи № 922/13 від 08.01.2014 року з урахуванням максимально можливої кількості вихідних даних, отриманих судом від обох водіїв.

Так, на підставі вихідних даних, повідомлених як водієм ОСОБА_1 так і водієм ОСОБА_2 у тому числі і що до напрямку руху автомобілів та їх швидкості до моменту зіткнення, а також відомостей, які були викладені в матеріалах адміністративної справи, наданої експертам при проведенні авто-технічної експертизи № 922/13 від 08.01.2014 року, експерт прийшов до висновку, що по вихідним даним, застосованих на свідченнях водія ОСОБА_2, в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились б в причинному звязку з подією даної пригоди.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи, що матеріали справи категоричних даних про наявність в діях ОСОБА_2 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходились в причинному звязку з подією даної пригоди не містять; приймаючи до уваги зміст пояснень свідків по справі, які не спростовують пояснень ОСОБА_2, врахованих у висновках авто-технічній експертизи № 922/13 від 08.01.2014 року; також те, що протиріччя, які містяться у висновках авто-технічних експертиз № 6158 від 21.08.2013 року і № 922/13 від 08.01.2014 року щодо наявності або відсутності вини в діях ОСОБА_2 повинні трактуватися на його користь, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_10 - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_11