Справа № 483/519/14-п 13.05.2014 13.05.2014 13.05.2014
Номер провадження: 33/784/115/14
Апеляційний суд Миколаївської області
Справа № 33/784/115/2014 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 172-4 КУпАП суддя Чаус Л.В.
Суддя апеляційного суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Миколаїв

Суддя апеляційного суду Миколаївської області Чебанова-Губарєва Н.В.

за участю секретаря Ястреби С.С.,

прокурора Кашука О.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2,

розглянув справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2014 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Гайсин Вінницької області, мешкає в АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. з конфіскацією в дохід держави незаконно отриманого доходу від роботи за сумісництвом в розмірі 4275,07 грн.

За постановою судді Чайку В.М. визнано винним в тому, що він, у період з 16.01.2013 р. по 01.11.2013 р., працюючи на посаді начальника служби державної охорони регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса», будучи у звязку з цим службовою особою державного органу, обізнаним із вимогами Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» умисно порушив обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Згідно виданих в.о. директора Оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Очаків» ПрАТ «Миколаївтурист» ОСОБА_3 наказів № 132/к від 08.06.2013 та № 356 від 29.08.2013 р., ОСОБА_2 протягом червня, липня, серпня 2013 р. працював охоронником цього закладу. Тобто, ОСОБА_2 крім здійснення службових обовязків в РЛП «Кінбурнська коса» був одночасно працевлаштований та виконував роботу в Оздоровчому комплексі санаторного типу для дітей «Очаків» ПрАТ «Миколаївтурист», у звязку з чим останнім було отримано заробітну платню у загальному розмірі 4275,07 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, та закрити провадження у справі.

Зазначає, що висновок суду, про те, що він займаючи посаду начальника служби державної охорони РЛП «Кінбурнська коса» являвся службовою особою державного органу не відповідає дійсності. Він не працював в державному органі і не отримував заробітну плату з державного бюджету. Він працював на посаді начальника служби охорони в регіональному ландшафтному парку «Кінбурнська коса» - комунальній установі місцевого значення, яка фінансується з місцевого бюджету (довідка АК №592299 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України), створеній рішенням органу місцевого самоврядування - Миколаївською обласною радою (рішення №16 від 15.10.1992 р.).

Також, регіональний ландшафтний парк «Кінбурнська коса», комунальна установа створена рішенням Миколаївської обласної ради є юридичною особою публічного права, а не державним органом. Посадові особи комунальної установи - регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» є посадовими особами юридичної особи публічного права, прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування і відносяться до суб'єктів відповідальності за корупційні правопорушення, згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відповідно до ст. 7 цього Закону обмеження щодо сумісництва не поширюються на осіб зазначених у пункті 2 частини першої статті 4.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підтримку апеляційної скарги, який просив врахувати, що на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, прокурора, якій заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного порушення за обставин, викладених у постанові суду, ґрунтується на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом.

Як вбачається з наказу № 8-к від 15.01.2013 р., ОСОБА_2 прийнятий на посаду начальника служби держохорони регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса», а відповідно до наказу №66-к від 31.10.2013 р. звільнений з займаної посади (а. с. 17-18).

Відповідно п.п. «ж» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади і протидії корупції» субєктами відповідальності за корупційні правопорушення є посадові та службові особи органів державної влади,уповноважені на виконання функцій держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про засади і протидії корупції» субєктами відповідальності за корупційні правопорушення є особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків.

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 62 вказаного Закону державний контроль за додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, його органами на місцях, а на території АРК - органом виконавчої влади АРК з питань охорони навколишнього природного середовища, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими спеціально уповноваженими державними органами.

Відповідно до п. 3 Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України управління службою держохорони здійснює Мінприроди України (а.с. 40).

Згідно Положення про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого указом президента України від 13.04.2011 р. № 452/2011, Міністерством екології та природних ресурсів України (Мінприроди України) є центральним органом виконавчої влади, завданням якого є в тому числі управління охороною і використанням територій та обєктів природно-заповідного фонду, службою державної охорони природно-заповідного фонду, затвердження положення про території та обєкти природно-заповідного фонду.

У відповідності до ст.61 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.ст. 4,6 Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду (а.с. 41), служба державної охорони природно-заповідного фонду України має статус правоохоронного органу, одним із основних завдань якого є попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства на території парку, тобто здійснення правоохоронної функції, а працівники вказаної служби наділені низкою організаційно-розпорядчих владних повноважень: складати протоколи про порушення адміністративного законодавства в галузі охорони довкілля і використання природних ресурсів, надсилати їх відповідним органам для притягнення винних до відповідальності, вилучати у порушників предмети і знаряддя незаконного використання природних ресурсів, транспортні засоби, незаконно добуту продукцію, відповідні документи, а також іншими повноваженнями.

Отже, займаючи посаду начальника служби державної охорони у період з 16.01.2013 р. до 31.10.2013 р., ОСОБА_2 являвся службовою особою органу державної влади, був наділений державними владними адміністративними та організаційно-розпорядчими повноваженнями та відносився до категорії осіб, передбаченої п.п. «ж» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання і протидії корупції».

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади і протидії корупції» особам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст.4 забороняється займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Таким чином доводи апелянта про те, що посада начальника служби державної охорони регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» не є посадою органів державної влади безпідставні.

Як вбачається з відповіді Директора регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» на виборчих нарадах в березні-жовтні 2013 р., проведених з працівниками парку, у тому числі з ОСОБА_2, наголошувалось на необхідності дотримуватись обмежень передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Крім того, розяснювався зміст кожного з цих обмежень, у тому числі щодо заборони займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту). Додатково вказувалось про передбачену законодавством відповідальність за вчинення корупційних правопорушень.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Разом з тим, при розгляді справи про корупційне правопорушення, суди повинні забезпечити своєчасне, всебічне, повне та обєктивне дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247, 280 КУпАП.

Суду слід зясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного звязку між діянням і виконанням особою, службових (посадових) повноважень, а у відповідних випадках і мети правопорушення.

При розгляді даної справи судом вказані вимоги належним чином не виконані, до уваги не взято ряд обставин, які могли істотно вплинути на прийняття рішення.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», корупційне правопорушення умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно- правову та дисциплінарну відповідальність;

корупція використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та повязаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та повязаних із цим можливостей.

Як видно з матеріалів справи, діяльність ОСОБА_2 була повязана з охороною Оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей. Дані про те, що він використовував надані йому службові повноваження та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені і в ході розгляду справи у суді не встановлені

Крім того, ОСОБА_2 працюючи на посаді начальника служби державної охорони регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» на 0,5 ставки працював в Оздоровчого комплексу санаторного типу для дітей «Очаків» ПрАТ «Миколаївтурист» протягом лише 3 місяців червня, липня та серпня 2013 року.

Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Суд вважає, що у судовому розгляді справи як судом першої інстанції так і апеляційним судом достовірно встановлено, що до іншої роботи ОСОБА_2 був змушений приступити у звязку із скрутним матеріальним становищем, оскільки на його утриманні перебувала дружина, яка в той час була безробітною, троє неповнолітніх дітей, його заробітна плата не забезпечувало матеріальних потреб сімї.

Отже, хоча дії ОСОБА_2 і містили формальні ознаки правопорушення, передбаченого ст. 172-4 ч. 1 КУпАП, однак, з врахуванням обставин його вчинення, незначною тривалістю та відсутністю шкідливих суспільних наслідків, а також того, що на час розгляду справи судом першої інстанції ці порушення усунуті, такі дії слід вважати малозначними.

За таких обставин, притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності з накладенням на нього стягнення за антикорупційним законом та з подальшими негативними для нього юридичними наслідками з конфіскацією отриманого доходу від підприємницької діяльності є надто суворим видом адміністративного стягнення, що не відповідає характеру вчиненого та основним принципам запобігання і протидії корупції, зазначеним у ст. 3 КУпАП.

З огляду на наведене та зважаючи на пріоритетність запобіжних заходів, суд вважає, що вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення є малозначним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із звільненням ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП за малозначністю правопорушення на підставі ст.22 КУпАП .

Керуючись ст. 22, 294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2014 року відносно ОСОБА_2 скасувати.

На підставі ст. 22, ч. 2 ст. 284 КУпАП провадження по справі закрити, звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП за малозначністю правопорушення, обмежившись оголошенням усного зауваження.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_1