справа № 619/1354/14-п
провадження 3/619/379/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Суддя Дергачівського районного суду

Харківської області ОСОБА_1

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від першого заступника начальника інспекції заступника Головного державного інспектора з питань праці у Харківській області у відношенні:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 127, працює: директором ТОВ „ Компанія Україна СВ,

за ст. 41 ч.1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2014 року при перевірці ТОВ „ Компанія Україна СВ директором якого є ОСОБА_2, що знаходиться за юридичною адресою: Харківська область м.Дергачі вул. Петровського, буд. 163-Г офіс 208, було встановлено, що останній порушив законодавство про працю, а саме: пункт 2.5 глави 2 Інструкції №58 із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівники не ознайомлені під розписку в особовій картці. Так, наприклад, в особовій картці ОСОБА_3 відсутні будь-які записи про призначення на посаду та про звільнення у відповідних розділах; підпункт б абзацу першого пункту 7.1 глави 7 Інструкції №58 книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не ведеться. На підприємстві відсутня книга обліку руху трудових книжок; ч. 1 ст. 38 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, розривається без наявності письмового підтвердження власника або уповноваженого ним органу (крім випадків, встановлених частиною другою статті 38 КЗпП) за два тижні. Так, наприклад, згідно наказу №06 від 02.12.2013 року ОСОБА_3 звільнено з за власним бажанням з 02.12.2013 року на підставі особистої заяви, проте до перевірки не надано особисту заяву ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням. Згідно пояснень, наданих директором ТОВ Компанія Україна СВ ОСОБА_2, в середині листопада 2013 року ОСОБА_3 було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 02.12.2013 року; 02.12.2013 року було видано наказ №06 про звільнення ОСОБА_3 з посади, складено довідку-розрахунок про нараховані при звільненні суми, у тому числі грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, внесено запис в трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення, проте ОСОБА_3 з наказом ознайомитись відмовився, з нарахованими сумами ознайомитись відмовився, отримати нараховані суми теж відмовився, забрав трудову книжку, розірвав заяву про звільнення та покинув приміщення; ч. 2 ст. 30 ЗУ №108 не забезпечений достовірний облік виконуваної працівником роботи. Так наприклад, в табелях обліку робочого часу за 2013 рік відображені лише робочі дні, відпрацьовані працівниками години не відображені; ч. 1, ч. 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ №108 України виплата заробітної плати проводиться менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, наприклад заробітна плата виплачувалась: за 2 половину жовтня 2013 року 14.11.2013 року (ВВГ №20 від 14.11.2013), за листопад 2013 року -19.12.2013 року (ВВГ №21 від 19.12.2013), за грудень 2013 року- 17.01.2014 року; ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, не проводиться в день звільнення. Згідно пояснень, наданих директором ТОВ Компанія Україна СВ ОСОБА_2, в середині листопада 2013 року ОСОБА_3 було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 02.12.2013 року; 02.12.2013 року було видано наказ №06 про звільнення ОСОБА_3 з посади, складено довідку розрахунок про нараховані при звільненні суми, у тому числі грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, внесено запис в трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення, проте ОСОБА_3 з наказом ознайомився, від підпису в наказі відмовився, з нарахованими сумами ознайомитись під підпис відмовився, отримати нараховані суми теж відмовився, забрав трудову книжку, розірвав заяву про звільнення та покинув приміщення; ч. 1 ст. 47 КЗпП України належно заповнена трудова книжка видається працівникові у день звільнення і проводиться з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно пояснень, наданих директором ТОВ Компанія Україна СВ ОСОБА_2, в середині листопада 2013 року ОСОБА_3 було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 02.12.2013 року; 02.12.2013 року було видано наказ №06 про звільнення ОСОБА_3 з посади, складено довідку розрахунок про нараховані при звільненні суми, у тому числі грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, внесено запис в трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення, проте ОСОБА_3 з наказом ознайомився, від підпису в наказі відмовився, з нарахованими сумами ознайомитись під підпис відмовився, отримати нараховані суми теж відмовився, забрав трудову книжку, розірвав заяву про звільнення та покинув приміщення; ст. 83 КЗпП при звільненні працівника йому нарахована, проте не виплачена грошова компенсація за всі використані ним дні щорічної відпустки. Згідно пояснень, наданих директором ТОВ Компанія Україна СВ ОСОБА_2, в середині листопада 2013 року ОСОБА_3 було написано заяву про звільнення за власним бажанням з 02.12.2013 року; 02.12.2013 року було видано наказ №06 про звільнення ОСОБА_3 з посади, складено довідку розрахунок про нараховані при звільненні суми, у тому числі грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, внесено запис в трудову книжку ОСОБА_3 про звільнення, проте ОСОБА_3 з наказом ознайомився, від підпису в наказі відмовився, з нарахованими сумами ознайомитись під підпис відмовився, отримати нараховані суми теж відмовився, забрав трудову книжку, розірвав заяву про звільнення та покинув приміщення

Правопорушник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення про отримання ним судової повістки 25 березня 2014 року. Про поважні причини неявки суду не повідомив, в звязку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності правопорушника.

Вина ОСОБА_2 в скоєнні вищевказаного правопорушення повністю підтверджена зібраним матеріалом. Його дії правильно кваліфіковані за ст. 41 ч.1 КупроАП, як порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці.

Згідно до ст. 33 КУпроАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Керуючись ст. 41 ч. 1 КУпроАП суд , -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1 КУпроАП, і піддати адміністративному штрафу в розмірі 510 гривень на користь держави .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 36 грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Якименко Л.О.