Справа № 456/124/14-п
Провадження № 3/456/68/2014
ПОСТАНОВА

іменем України

25 лютого 2014 року Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

не працює, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2

за ст.122-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 29.12.2013 р. о 13.00 год., керуючи автомобілем Ауді-100, д.н.з ВС 2456 СК на стаціонарному пості 501 «Богатирськ» в м. Києві, ОСОБА_1 не виконав вимогу про зупинку працівника ДАІ, а саме інспектора ДПС 4-го взводу роти СП полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві, старшини міліції ОСОБА_2, яка подавалась за допомогою жезла та свистка.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив, та зазначив, що дійсно 29.12.2013 р. перебував у м. Києві, близько 15-16 год. проїжджав стаціонарний пост 501 «Богатирськ», з ним разом в автомобілі перебував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони не рухався в колоні автомобілів майдану, а самостійно рухалися по автодорозі. Із символіки на автомобілі була жовто-блакитна стрічка привязана до антени, жодний працівник ДАІ автомобіль не зупиняв, вважає, що не вчиняв адміністративного правопорушення.

Інспектор дорожньо-патрульної служби 4 взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку ДПС ДАІ ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду заперечення, в якому покликаючись на норми Закону України «Про міліцію», Закону України «Про дорожній рух», КУпАП, Положення про державну автомобільну інспекцію МВС, Правила дорожнього руху, зазначив, що 29 грудня 2013 року він ніс службу по вул. Богатирській,32Є (стаціонарний пост №501) в м. Києві, в напрямку м. Вишгород рухалась колона автомобілів з символікою «Євромайдан», з метою припинення порушення п.32.1 ПДР, ним за допомогою жезла та свистка було подано вимогу про зупинку транспортного засобу Ауді-100, д.н.з ВС 2456 СК, однак останній, в порушення вимог п.2.4 ПДР вимогу про зупинку не виконав та продовжив рух в складі колони. Інформація про вказаний автомобіль відразу була передана в телефонному режимі до чергової частини полку ДПС ДАІ для подальшого орієнтування нарядів та складання відповідних рапортів.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 29.12.2013р. він перебував на Майдані Незалежності у м.Києві близько до 14.00 год. Приблизно в період 15-16 год. він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобілі ОСОБА_3 їхали в сторону м.Вижгород. По дорозі ніхто із працівників ДАІ даний автомобіль не зупиняв і не переслідував. Повертались назад того ж дня і по дорозі автомобіль теж працівники ДВІ не зупиняли.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, покази свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП.

До вказаних висновків суд прийшов виходячи з наступного.

Обєктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП полягає у невиконанні водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №321505 від 10.01.2014 р., ОСОБА_1 ставиться в вину порушення п.2.4 Правил дорожнього руху.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху передбачено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обовязковому технічному контролю.

Даючи пояснення в судовому засіданні, ОСОБА_1 пояснив, що його працівники ДАІ не зупиняли 29.12.2013 р., і будь-які докази про зупинку його транспортного засобу в матеріалах справи відсутні, натомість свідок ОСОБА_4, який допитаний під присягою засвідчив той факт, що в той день жодний працівник ДАІ транспортний засіб в якому він їхав не зупиняв.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, тощо.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б спростовували твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у нього умислу на скоєння правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП. Натомість його твердження про відсутність складу правопорушення обєктивно підтверджується матеріалами справи, при оформленні яких допущено суттєві порушення, а тому докази, які містяться в них не можуть слугувати підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, такі докази здобуті у спосіб та у формі, не передбаченій чинним законодавством, а тому не можуть вважатися з точки зору закону належними та допустимими.

Протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 №321505 від 10.01.2014 р., який може слугувати згідно закону доказом для притягнення особи до адміністративної відповідальності, в даному випадку судом до уваги не береться і оцінюється як неналежний та недопустимий доказ, виходячи з наступного.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №321505 від 10.01.2014 р., протокол особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не підписано. Як вбачається із змісту самого протоколу та долучених до нього пояснень (інформації) ОСОБА_5 та ОСОБА_6, останні засвідчили факт відмови від підпису та пояснення, проте свідками самого правопорушення, як це вимагає закон не були. А тому вказівка на їхні прізвища в протоколі про адміністративне правопорушення, як на свідків самого правопорушення, суперечить змісту ст.256 КУпАП.

Відповідно до ст. 254 КУпАП та пункту 4.1 Наказу МВС №77 від 26 лютого 2009 року «Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху працівник ДАІ МВС складає протокол про порушення, копія якого під підпис вручається особі, яка притягається до відповідальності". Тобто працівник ДАІ може скласти протокол, лише припинивши адміністративне правопорушення та встановивши особу порушника. Навіть, якщо водій не зупиняється на вимогу, то відповідно до п.16 Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС, працівник ДАІ зобов'язаний переслідувати відповідного порушника.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слугував рапорт інспектора дорожньо-патрульної служби 4 взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку ДПС ДАІ, зі змісту якого вбачається що під час несення служби 29.12.2013 р. на стаціонарному пості 501 «Богатирськ» в м. Києві, ОСОБА_1 не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, яка подавалась за допомогою жезла та свистка.

Пунктом 4.2 Рішення КСУ від 22 грудня 2010 року, справа № 1-34/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), встановлено: "Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні."

Тобто, при притягненні до адміністративної відповідальності, посадова особа органу ДАІ зобов'язана діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, частиною другої статті 19 Основного закону.

Крім цього під час виклику осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, працівники ДАІ повинні керуватися нормами ст.256 КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року, справа № 1-34/2010 передбачено обов'язковість встановлення особи порушника та доведення особистої відповідальності, а також неможливість покладання вини на "власника автомобіля", зокрема в пункті 4.3 зазначено: "Згідно із частиною другою ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність...»

Інших фактів та доказів, які б безспірно підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП суду не надано, не містять таких доказів і матеріали справи. Сама по собі вказівка в протоколі та рапорті на факт зупинки працівниками міліції автомобіля, яким керував ОСОБА_1 не може свідчити про наявність в діях останнього складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-2 КУпАП. За своїм змістом склад адміністративного правопорушення за ст. 122-2 КУпАП передбачає умисну форму вини особи, яка не виконує доведену до неї відповідними методами і засобами вимогу про зупинку транспортного засобу.

Докази фото- і відеозаписів факту порушення ОСОБА_8 п.2.4 Правил дорожнього руху, в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, якщо на думку працівника ДАІ ОСОБА_8 було допущено незначне порушення, то незрозумілим для суду є невиконання ним п.16.3.9., яким передбачено, що не проводиться переслідування водіїв, які допустили незначні порушення правил або коли небезпека порушення минула. У таких випадках про порушення повідомляється на наступний за напрямком руху порушника маршрут патрулювання (пост). Про вчинене правопорушення складається рапорт, який по закінченні роботи передається до підрозділу з адміністративної практики для відповідного реагування.

Крім цього, склавши щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст.122-2 КУпАП, працівник ДАЇ не зазначив наявність об'єктивної необхідності зупинки транспортного засобу, та свідків, які б підтвердили вину правопорушника.

Будь-які інші докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, який складений з процесуальними порушеннями та оцінений судом як неналежний та недопустимий доказ у справі, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 247 КУпАП відсутність події правопорушення означає, що відсутнє діяння, яке підпадає під ознаки адміністративного проступку. Відсутність складу адміністративного правопорушення означає, що діяння, яке ставилося в провину правопорушнику, ним вчинено але відсутні обовязкові ознаки, що характеризують субєкт, субєктивну сторону, обєкт і обєктивну сторону цього правопорушення.

Аналіз зазначених вище доказів, переконує суд в тому, що в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, оскільки прямих, безспірних і безсумнівних доказів порушення ОСОБА_1 п 2.4 Правил дорожнього руху, в ході судового засідання не здобуто та вини в судовому засіданні не встановлено. Тому провадження по справі слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 284 КУпАП

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.122-2 КУпАП закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Cуддя ОСОБА_9