Справа № 464/1470/14-п Головуючий у 1 інстанції - Чорна С.З..
Провадження № 33/783/194/14 Доповідач - Калиняк О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді - Калиняк О.М.

з участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністравтине пропорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова Чорної С.З. від 17 лютого 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, працює

директором ТзОВ "Бренд-С",

проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, та на нього накладено стягнення - штраф у розмірі 510 (п'ятсот десять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 36 грн. 54 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, будучи директором ТзОВ "Бренд-С" (фактична адреса: вул. Бузкова, 2, м. Львів), допустив порушення законодавства про працю, а саме: працівника підприємства ОСОБА_2 (звільнений на підставі наказу № 93-к від 19.07.2012 року) не повідомлено письмово про нараховані йому при звільненні суми, в тому числі компенсації, які належні йому до виплати; нараховані ОСОБА_2 кошти при звільненні станом на 20 січня 2014 року не виплачені, чим порушив вимоги ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що 31 березня 2014 року йому з Єдиного реєстру судових рішень стало відомо про постанову судді; повісток на судове засідання та копії постанови судді він не отримував. ОСОБА_2 було викликано для проведення з ним розрахунку та станом на сьогоднішній день з ним повністю проведено розрахунок. З висновком акту перевірки не погоджується, оскільки 19 липня 2012 року ОСОБА_2 викликали в телефонному режимі з проханням прийти та ознайомитись з наказом про звільнення та одночасно було б проведено з ним розрахунок, але ОСОБА_2 прийти та ознайомитися з наказом про звільнення відмовився, що підтверджується актом від 19 липня 2012 року; ОСОБА_2 було надіслано повідомлення з'явитися до ТзОВ "Бренд-С" для отримання трудової книжки, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення 27 липня 2012 року, проте ОСОБА_2 не з'явився, що стало причиною неотримання ним розрахункових коштів на місці й кошти було депоновано в банк.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що до березня 2014 року ОСОБА_2 в ТзОВ не приходив і вимоги про розрахунок не пред'являв ні усно, ні письмово. З'явився ОСОБА_2 в ТзОВ 20 березня 2014 року і отримав розрахунок. Просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 слід поновити, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи ОСОБА_1 щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя в порушення вимог ст. 280 КУпАП допустив істотну неповноту з'ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення.

Допущена судом першої інстанції неповнота з'ясування обставин усунута при розгляді справи апеляційним судом шляхом дослідження доказів.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст. 41 КУпАП настає за порушення вимог законодавства про працю.

ОСОБА_1 у вину поставлено порушення вимог ст. ст. 47, 83, 116 КЗпП України, а саме те, що ОСОБА_2 не повідомлено письмово про нараховані йому при звільненні суми й такі кошти станом на 20 січня 2014 року йому не виплачені.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а статтею 83 КЗпП України передбачено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у разі звільнення працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 93-К від 19 липня 2012 року ОСОБА_2 звільнений з роботи з 22 червня 2012 року за прогул без поважних причин, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України; ОСОБА_2 були нараховані належні йому при звільненні кошти.

У день звільнення ОСОБА_2 не працював, тому нараховані йому при звільненні кошти повинні були бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як пояснили директор ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_3 - юрисконсульт ТзОВ "Бренд-С", до березня 2014 року вимогу про розрахунок ОСОБА_2 не пред'являв; звернувся до ТзОВ за розрахунком 20 березня 2014 року й кошти йому були виплачені.

З оглянутих під час апеляційного розгляду книг реєстрації вхідної кореспонденції ТзОВ "Бренд-С" вбачається, що за період з червня 2012 року по 21 січня 2014 року з вимогами про проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_2 не звертався.

Таким чином будь-яких доказів того, що станом на 21 січня 2014 року (дату складення протоколу про адміністративне правопорушення) ОСОБА_2 пред'являв до ТзОВ "Бренд-С" вимогу про розрахунок, у справі не представлено. Відповідно виплата коштів ОСОБА_2 проведена не була й обов'язку письмово повідомити ОСОБА_2 про нараховані суми (що належить робити перед виплатою зазначених сум) у власника чи уповноваженого ним органу на той час не виникло.

Отже висновки судді першої інстанції про порушення директором ТзОВ "Бренд-С" ОСОБА_1 вимог ст.ст. 47, 83, 116 КЗпП України (а саме: не повідомлення письмово про нараховані при звільненні ОСОБА_2 суми та невиплату нарахованих сум станом на 21 січня 2014 року), на вимогах закону не ґрунтуються.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Тому постанова судді підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Калиняк