АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/3063/13-п
Номер провадження 33/786/29/14
Категорія: ст.172-7 КпАП України
Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В.
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м. Полтава
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, з участю прокурора Коннової Н.В., Маклака Ю.П. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року ,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, утриманців не маючий, працюючий на посаді директора Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно каналізаційного господарства «Миргородводоканал», мешканець м. Миргород, вул. Шевченка, 47-а, і.н. 5 ,-

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 170 грн.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_2 працюючи на посаді директора ОКВПВКГ «Миргродводоканал» (юридична адреса: м. Миргород, вул. Шишацька, 82), на підставі контракту від 28 вересня 2011 року, тобто будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та субєктом відповідальності за корупційне правопорушення, відповідно до підпункту «а» пункту 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» достовірно знаючи, що в його безпосередньому підпорядкуванні знаходяться його близькі особи, а саме, діти: ОСОБА_3 прийнята на посаду головного економіста наказом № 1 по підприємству від 03.01.2012 року, в подальшому наказом по підприємству від 21.01.2013 року № 6 переведена на посаду економіста; ОСОБА_4 прийнятий на посаду інженера-електроніка наказом по підприємству № 26 від 03032012 року; ОСОБА_5 - прийнята на посаду контролера водопровідного господарства 3 розряду наказом по підприємству № 2 від 08.01.2013 року, після внесення до Закону України «Про запобігання і протидії корупції» Законом України від 14.05.2013 року № 224-VII відповідних змін, які набрали чинності 9 червня 2013 року, не виконав вимоги ст.ст. 9,14 вище згаданого Закону, яким встановлено обмеження щодо роботи близьких осіб, та не усунув обставини, які порушують цю норму закону, через що виникла суперечність між особистими інтересами та його службовими повноваженнями, наявність якої випливає на обєктивність або неупередженість прийняття рішення, а також не вчинив дій під час виконання наданих йому службових повноважень щодо невідкладного повідомлення свого безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

Не погодившись із рішенням судді, ОСОБА_2 звернувся до апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення строку притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначає, що не був ознайомлений із змінами, внесеними до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», що набрали чинності 09.06.2013 року; вказує на не врахування судом того факту, що його діти були прийняті на роботу ще до внесення відповідних змін до законодавства, а також те, що вони не перебувають у безпосередньому підпорядкуванні скаржника, а накласти дисциплінарне стягнення чи заохочення на них ОСОБА_2 може лише за наявності відповідної службової записки; зазначає, що судом не враховано обставини що помякшують та обтяжують стягнення.

Заслухавши ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, та додатково повідомив, що оскільки між ОКВПВКГ «Миргородводоканал» та Гаркушинською і Попівською сільськими радами укладені договори на обслуговування цих рад, то відповідно до ч.1 ст. 9 вказаного Закону, на нього не поширюються обмеження щодо роботи близьких родичів, так як він та його діти вважаються особами, що працюють у сільській місцевості, заперечення прокурора Коннової Н.В., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачено, що особи, зазначені в п.1 та підпунктах «а», «б» п.2 ч.1 ст. 4 даного закону, зобов'язані вжити заходів щодо недопущення будь - якої можливості виникнення конфлікту інтересів; повідомляти невідкладно безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів.

ОСОБА_2 є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 КУпАП відповідно до підпункту «а» п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі Закон), оскільки він є посадовою особою юридичної особи публічного права. Статусу субєкта він набув після набрання чинності 09 червня 2013 року змін внесених до вказаного Закону. Доводи щодо цього детально наведені у оскаржуваній постанові судді та у апеляційній скарзі скаржником не заперечуються.

Закон визначає конфлікт інтересів, як суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Стаття 9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» передбачає, що особи, зазначені у п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 4 цього закону, не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб.

У разі виникнення обставин, що порушують вимоги ч.1 цієї статті, відповідні особи, близькі їм особи, вживають заходів щодо усунення таких обставин у п'ятнадцятиденний строк.

По справі встановлено і це ніким не оспорюється, що ОСОБА_2 з 12.10.2011 р. займає посаду директора ОКВПТГ «Мигородводоканал» та наділений відповідними повноваженнями, зокрема, розпоряджатися коштами підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства, в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обовязкові для всіх підрозділів та працівників підприємства; укладати трудові договори з працівниками підприємства….

Згідно ст.1 вказаного Закону, безпосереднє підпорядкування - це відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень, контролю за їх виконанням.

Місцевим судом встановлено, що у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_2 перебували його діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки рішення про прийняття їх на роботу прийняті безпосередньо ОСОБА_2 (накази №1 від 03.01.2013 р., №6 від 21.01.2013 р., №26 від 02.03.2012р. а.с.46-48), адже саме йому належить право приймати на роботу та звільнення з роботи працівників, застосування до них заохочень і дисциплінарних стягнень. Про те, що зазначені особи є дітьми ОСОБА_2 свідчить довідка відділу РАЦСу №42/1344 від 11.10.2013 року та не заперечується скаржником.

Відтак твердження скаржника про те, що його діти, працюючи на одному з ним підприємстві не перебувають у його безпосередньому підпорядкуванні, є надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах Закону.

Твердження апелянта про те, що вимоги Закону не поширюються на нього, оскільки працівники підприємства є такими, що працюють у сільській місцевості - є надуманим, оскільки відповідно до Статуту підприємства до складу ОКВПВКГ «Миргородводоканал» входять водопровідно-каналізаційні мережі та споруди м. Миргород та смт ОСОБА_6. Обовязок обслуговувати мережі Гаркушинської і Попівської сільських рад виник на підставі договірних зобовязань, а не в результаті статутної діяльності.

Згідно ч.2 ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обовязки громадян, мають бути доведені до відома громадян у порядку, встановленому законом.

Чинним законодавством передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти доводяться до відома громадян шляхом публікації їх у офіційних виданнях засобів масової інформації.

Відповідно до ч.2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Зміни до Закону, що встановили відповідальність, в даному випадку для ОСОБА_2, були опубліковані у офіційному виданні та набрали чинності 09.06.2013 року. Відтак вважаються доведеними до відома всіх громадян України, в тому числі і апелянта, а тому його доводи про незнання законодавства є безпідставними.

Законом України від 14.05.2013 року №224-VII, який набрав чинності 09.06.2013 року, була встановлена відповідальність, а отже твердження про те, що діти були прийняті на роботу до набрання чинності цим законом і як наслідок, на ОСОБА_2 не поширюється дане положення Закону, не заслуговує на увагу.

Безпідставними є і доводи апелянта про закінчення на момент винесення постанови суду строків притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом 3-х місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

У своїй промові в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що інформація про те, що його діти працюють у його підпорядкуванні стала відома працівникам правоохоронних органів 16 вересня 2013 року день, коли вони отримали відповідні письмові відомості, направлені їм ОСОБА_2 згідно запиту.

Відповідно до постанови судді від 29.10.2013 року були зупинені строки розгляду провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на час його хвороби та відновлені 23 січня 2014 року. Разом з тим вбачається, що ОСОБА_2, у період між наданням йому різного роду медичної допомоги, умисно ухилявся від явки до судді для розгляду справи щодо нього, а саме: відмовлявся отримувати повістки, не реагував на телефонні виклики-повідомлення.

Суддею правильно було використано право, передбачене ст. 277 КУпАП, щодо зупинення строків розгляду справи. Слід зазначити, судове рішення ухвалено у межах встановленого ст. 38 КУпАП строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, коли ОСОБА_2 достовірно знаючи, що в його безпосередньому підпорядкуванні перебувають його діти, не вжив заходів щодо усунення конфлікту інтересів, вважаю правильною кваліфікацію його дій судом першої інстанції за ст. 172-7 КУпАП, та з урахуванням обставин справи, правильним накладення мінімального стягнення, а постанову судді місцевого суду законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 січня 2014 року без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законною сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1