Справа № 447/2828/13-п Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І..
Провадження № 33/783/8/14 Доповідач: Марітчак Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Апеляційний суд Львівської області під головуванням судді апеляційного суду Марітчака Т.М., при секретарях Кіндрат Р.В. та Мельниченко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23.10.2013 року, -

в с т а н о в и в:

цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, пенсіонера, мешканця АДРЕСА_1, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

визнано винним за ст.ст. 1224, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23.10.2013 року ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 09.08.2013 року близько 01.45 год. на автодорозі Київ - Чоп на 582 км 200 м, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107, д.н.з. «НОМЕР_1», під час обгону автомобілем марки Мерседес Віто д.н.з. «НОМЕР_2», в момент виникнення небезпеки для руху, в порушення вимог п.п. 12.3, 14.3, 1.5, 2.10 (а,б,в) Правил дорожнього руху в Україні, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, в результаті чого здійснив зіткнення, спричинивши незначне пошкодження автомобіля та залишив місце ДТП.

Згідно постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23.10.2013 року вина ОСОБА_1 стверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_4, показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є працівниками ВДАІ Миколаївського РВ ГУ МВСУ у Львівській області.

Не погоджуючись з постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить під сумнів покази потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 і працівників ВДАІ Миколаївського РВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Апелянт просить оскаржувану постанову судді Миколаївського районного суду скасувати і провадження закрити у зв'язку з порушеннями вимог КУпАП при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, зокрема з допущеними помилками при складанні схеми ДТП, виправлення у протоколі із ст. 1222 КУпАП на ст. 1224 КУпАП, невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП та у зв'язку з проходженням строку накладення адміністративного стягнення.

Заслухавши доповідача, апелянта ОСОБА_1 про скасування оскаржуваної постанови судді і закриття провадження у справі, потерпілого ОСОБА_3, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення складено у відповідності до вимог ст. 254, 256 КУпАП у 2-х екземплярах, один з яких вручено під розписку ОСОБА_1, якому роз'яснено його права і обов'язки.

Покликання ОСОБА_1 на те, що постанова судді Миколаївського районного суду підлягає до скасування, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП так як не підписаний свідками та потерпілим, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП підписання протоколу свідками і потерпілим, при їх наявності не обов'язок, а право. Твердження ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено в порушення вимог ч. 1 ст. 263 КУпАП, з перевищенням 3-х годинного строку не ґрунтується на вимогах закону і суд не бере його до уваги.

Не дивлячись на часткове невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушень, його вина у їх вчиненні стверджується доказами дослідженими судом першої інстанції, зокрема:

- письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_3 та очевидця події ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 не надав їм переваги в русі, здійснив зіткнення та почав втікати польовою дорогою, а коли вони наздогнали його, то він покинув свій автомобіль і втік;

- показаннями працівників ВДАІ Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що 09 серпня 2013 року вони за викликом приїхали на місце ДТП, де нікого не було, окрім слідів зіткнення. Зателефонувавши до потерпілого, останній їм пояснив, що він знаходиться на польовій дорозі оскільки намагався затримати винуватця ДТП. Після складення схеми ДТП і відібрання пояснення вони поїхали до ОСОБА_1, однак його протягом трьох годин вдома не було. Коли вони згодом відбирали в нього пояснення, він не заперечував щодо факту ДТП та залишення місця пригоди;

- частково показаннями самого ОСОБА_1, написаними ним власноручно, про те що автомобіль під його керуванням ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем Мерседес Віто д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3. Після зіткнення він залишив місце пригоди, оскільки вважав що його життю загрожує небезпека із сторони водія автомобіля Мерседес Віто, звернув на польову дорогу, а коли його наздогнали, покинув свій автомобіль і цілу ніч просидів у кукурудзяному полі.

Суддя першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги покликання ОСОБА_1 на те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього є сфальсифікованим так як спочатку він складений за ст. 1222 КУпАП, а пізніше переправлено на ст. 1224 КУпАП, оскільки з матеріалів справи і з пояснення ОСОБА_5 вбачається що ним була допущена описка при кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, однак відповідно до супровідного від 19.08.2013 року дані матеріали повертались суддею Миколаївського районного суду Г.М. Березюком для дооформлення і після усунення недоліків матеріали повторно були скеровані до суду.

Відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Згідно п. 14.3 Правил дорожнього руху України водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.

Однак, як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, показань потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 водій автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. «НОМЕР_1» ОСОБА_1 цих вимог Правил дорожнього руху в Україні не виконав, чим вчинив правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов'язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п. 2.10 Правил дорожнього руху в Україні, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Однак водій ОСОБА_1, після вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди цих вимог Правил дорожнього руху в Україні не виконав, залишив місце пригоди, чим вчинив правопорушення за ст. 1224 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона з чоловіком та дитиною-інвалідом їхали в Закарпаття, біля 24.00 год. в районі м. Миколаїв Львівської області вона відчула удар зі сторони пасажира, дитина впала із сидіння і вдарилась головою, водій ОСОБА_1 не надав їм переваги в русі та здійснив ДТП, втікав з місця пригоди в поле і знаходився у нетверезому стані.

Потерпілий ОСОБА_3 пояснив в засіданні апеляційного суду, що 08.08.2013 року він з дружиною та дитиною інвалідом їхали в Закарпаття, біля 24.00 год. в районі м. Миколаїв Львівської області, водій автомашини «жигулі» не пропустив його по головній дорозі, перетнув головну дорогу і повернув вліво їдучи обочиною, внаслідок чого він змушений був прийняти вліво, пригальмувати, а коли повернувся на свою полосу і проїхав декілька метрів, автомобіль марки ВАЗ-2107 вдарив його в задню праву частину бампера. Оскільки водій не зупинився і почав втікати польовою дорогою, він наздогнав його і коли відкрив дверцята автомашини, виявилось, що водій ОСОБА_1 знаходиться стані алкогольного сп'яніння, було чути запах і він говорив неадекватно.

Працівник ВДАІ Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що після направлення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 до суду, матеріали були повернуті для дооформлення і повторно ним направлені до суду. Схема та протокол складено правильно, у відповідності до показів потерпілого ОСОБА_3, оскільки на час складання протоколу ОСОБА_1 визнавав свою вину і не бажав їхати на місце події, з якого втік напередодні.

Таким чином, з показань опитаних в апеляційному суді потерпілого ОСОБА_3, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 вчинив ДТП у місці зазначеному на схемі доданій до протоколу про адміністративне правопорушення і цими доказами спростовуються покликання апелянта про те, що місце ДТП вказано у протоколі неправильно.

Апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 можна завершити без участі ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які не були очевидцями події, а були лише понятими при складанні схеми місця ДТП та переліку видимих пошкоджень транспортного засобу, отриманих у ДТП, які визнані та підписані як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3. Апеляційним судом дані поняті викликались в судове засідання на 16 січня 2014 року, однак на виклик суду як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 в судове засідання не з'явились.

Таким чином, на думку апеляційного суду, дослідженими в апеляційному суді доказами спростовуються покликання ОСОБА_1 про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення, а тому суд не надає віри показанням ОСОБА_1 в цій частині, і приходить до висновку, що всі його дії направлені на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення.

Суд першої інстанції прийняв обґрунтоване і законне рішення у справі, на підставі досліджених ним доказів правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 1224 КУпАП та наклав за їх вчинення адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 36 КУпАП.

Під час перевірки апеляційної скарги, допиту потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 судом не встановлено порушень прав і обов'язків учасників процесу, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

На підстав наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1, на думку апеляційного суду, є безпідставною та необґрунтованою і в її задоволенні необхідно відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 38, 130, 294 КУпАП апеляційний суд, -

постановив:

відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, а постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 23.10.2013 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ст.ст. 1224, 124 КУпАП залишити без змін.

Суддя Апеляційного

суду Львівської області підпис Т.М. Марітчак.

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду Т. Марітчак