Номер провадження: 33/785/844/14
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю.О.
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2014 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі судді Котелевського Р.І., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 та її захисника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року, -

встановив:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працююча, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1,

була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

З постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона, 01.11.2014 року о 00 год. 50 хв. Керувала автомобілем «Сузукі» д/з НОМЕР_1, в м. Одесі по вул. 7 ст. Люстдорфської дороги, з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду відмовилась в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, будучи незгодною з постановою судді районного суду, зазначає, що при накладенні стягнення суддею не враховано вимоги ст.33 КУпАП, оскільки суддя не мотивував своїх висновків щодо необхідності призначення стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. На думку апелянта, суд при призначенні адміністративного стягнення формально врахував умови та характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, вік соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого та зробив це без повного з'ясування обставин справи. Апелянт вказує, що право керування транспортним засобом для неї є вкрай важливим, фактично це забезпечення нормального кладу життя, можливість відвозити дітей на автомобілі до школи та до дитячого садка. Крім цього, апелянт стверджує, що суддя не врахував визнання провини в повному обсязі та щире каяття. З наведених підстав, апелянт просить постанову судді районного суду в частині призначення адміністративного стягнення змінити, та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу.

В судове засідання ОСОБА_2 з'явилася, підтримала свою апеляційну скаргу та надала суду пояснення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши особу, яка подала апеляційну скаргу та її захисника - адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2, керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння та в присутності двох свідків, не оспорюючи керування транспортним засобом безпосередньо після вживання алкогольних напоїв, власноручно вказала в ньому, що відмовляється від проходження медичного огляду (а.с.3). В судовому засіданні районного суду ОСОБА_2 визнала свою вину в скоєні адміністративного правопорушення (а.с. 6-а, 7)

За таких обставин, суддя районного суду дійшов до обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні, та правильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі та судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтвердила той факт, що на час складання протоколу 01.11.2014 року повідомила інспектору про те, що вжила невелику кількість алкоголю і відмовилася від медичного огляду на стан сп'яніння (а.с.8-11).

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю матеріалами справи.

В той же час, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону, що потягло за собою необґрунтоване призначення найбільш суворого стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

З постанови судді вбачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_2 у вигляді 1 (одного) року позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону і, при наявності альтернативних стягнень, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, призначив покарання, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

При цьому, як встановлено апеляційним судом, мотивуючи своє рішення про позбавлення спеціального права правопорушника, посилаючись на необхідність і достатність накладення саме такого адміністративного стягнення, з метою подальшого запобігання правопорушень, суд першої інстанції, при розгляді справи, про що свідчить сама постанова від 01.12.2014 року, не вияснив у правопорушника, а тому і не міг врахувати при прийнятті рішення тої обставини, що керування ОСОБА_2 транспортним засобом, є джерелом забезпечення нормального укладу життя.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу порушника, для якої керування транспортним засобом є джерелом забезпечення нормального укладу життя, та яка, відповідно до матеріалів адміністративної справи, вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнала себе винною та щиро розкаялася у скоєному.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП, суд вважає за можливе та необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити постанову суду першої інстанції та призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, яке відповідатиме меті адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси, від 01 грудня 2014 року, якою ОСОБА_2 була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - змінити.

Призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у розмірі ста п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - у сумі 2550 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області п/п Р.І. Котелевський

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду Одеської області Р.І. Котелевський