АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/1515/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду міста Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову судді
Дарницького районного суду м. Києва від
12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва,
громадянина України, який мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, не працюючого, - про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_2 18 жовтня 2014 року о 05 годині 35
хвилин по вул. С. Петлюри у м. Києві
керував автомобілем «Део Ланос», д. н.
з. НОМЕР_2, з ознаками наркотичного
сп'яніння, а саме: порушення
координації рухів, зіниці очей не
реагують на світло. Від проходження
огляду на стан сп'яніння у
лікаря-нарколога, у встановленому
законом порядку, водій відмовився у
присутності двох свідків, чим порушив
п. 2.5 ПДР України.

Постановою судді Дарницького
районного суду м. Києва від 12 листопада
2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, та до нього застосовано
адмінстягнення у виді штрафу в доход
держави в розмірі двохсот
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян в сумі 3.400 гривень. Також із
ОСОБА_2 в доход держави стягнуто 36,54
грн. судового збору.

На зазначене рішення судді, ОСОБА_2
подав до Апеляційного суду м. Києва
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, на неповне
з'ясування судом усіх фактичних
обставин справи, просить постанову
суду скасувати та закрити провадження
по справі.

При цьому, апелянт зазначає, що суддя, в
порушення норм процесуального права,
розглядаючи дану справу, відмовився
заслухати його заперечення та
пояснення, тим самим позбавивши його
права на захист та інших прав,
передбачених ст. 268 КУпАП.

Також ОСОБА_2 вказує, що висновки судді
не відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки у цей же день о 7:55 год.
він пройшов медичний огляд у
лікаря-нарколога, за результатами
якого ознак сп'яніння не виявлено, а
отже він керував транспортним засобом
у тверезому стані.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
подану апеляційну скаргу та просив про
її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає її такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновок судді в постанові про
винуватість ОСОБА_2 в порушенні ним п. 2.5
ПДР України є обґрунтованим,
відповідає фактичним обставинам подій
та підтверджений наявними у справі
доказами у їх сукупності, зокрема
даними протоколу про адміністративне
правопорушення, який підписаний
відповідною посадовою особою та
особою, відносно якої складений
протокол, а також пояснення свідками
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які засвідчили своїми
підписами ту обставину, що ОСОБА_2
фактично відмовився від проходження
огляду на стан сп'яніння у
встановленому законом порядку та про
відсутність у ОСОБА_2 зауважень до
протоколу.

При цьому доводи ОСОБА_2 про порушення
судом першої інстанції його прав,
передбачених ст. 268 КУпАП, є
безпідставними, оскільки повністю
спростовуються наявними у справі
доказами.

Виходячи із змісту оскаржуваної
постанови, ОСОБА_2 був присутнім в
судовому засіданні, висловив свої
заперечення та пояснення з приводу
складеного відносно нього
адміністративного протоколу, на
підтвердження яких в судовому
засіданні, звернувшись із відповідним
клопотанням, надав судді два висновки
щодо медичного огляду з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції від 18.10.2014 року, які
були перевірені судом першої інстанції
і долучені до матеріалів справи.

Що стосується посилань апелянта на те,
що він за самозверненням 18 жовтня 2014
року провів освідування свого стану на
стан сп'яніння, та за висновками лікаря
такий стан виявлений не був, а тому
вважає, що існують беззаперечні докази
його невинуватості, то вони є
неспроможними та не можуть бути
враховані судом апеляційної інстанції,
оскільки відносно ОСОБА_2 працівниками
міліції був складений протокол про
притягнення до адмінвідповідальності,
а у суді першої інстанції доведено
винуватість особи у вчиненні
адмінправопорушення не за порушення п.
2.9 ПДР, а за порушення саме п. 2.5 ПДР,
тобто безпосередньо за відмову від
проходження медичного огляду.

Більш того, як вбачається із пояснень
самого ОСОБА_2, він дійсно відмовився
їхати до лікаря, з протоколом був
ознайомлений та згоден, надавши
одночасно зобов'язання протягом доби
не керувати транспортним засобом, чим
фактично не заперечував, що порушив
вимоги ПДР, відмовившись у присутності
свідків від пропозиції працівника
міліції пройти медичний огляд на стан
сп'яніння.

Що стосується заяв ОСОБА_2 у суді
апеляційної інстанції про те, що
працівник ДАІ при оформленні протоколу
відбирав пояснення свідків не у своєму
службовому транспортному засобі, а на
вулиці; що ОСОБА_2 підписував бланк
протоколу, який не був заповнений, а
пояснення писав на вимогу інспектора
ДАІ, то вони є неспроможними, оскільки
повністю спростовуються наявними у
справі матеріалами, у тому числі і з
огляду на зміст пояснень особи, яка
притягнута до адмінвідповідальності,
за якими ОСОБА_2 був не тільки
ознайомлений з протоколом, а й
власноручно зазначив про свою згоду з
ним. При цьому будь-яких заборон на
оформлення відповідних протоколів
біля автомобілю закон не встановлює.

За таких обставин, суддя районного
суду, повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність винуватості ОСОБА_2 у
вчиненні ним адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції або були підставою для зміни
чи скасування постанови від 12
листопада 2014 року до апеляційного суду
не надано.

Вид адмінстягнення визначений ОСОБА_2 у
відповідності до вимог ст. 33 КУпАП та є
найменшим згідно із санкцією ч. 1 ст. 130
КУпАП.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2 та
скасування постанови судді
Дарницького районного суду м. Києва від
12 листопада 2014 року.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294
КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову судді
Дарницького районного суду м. Києва від
12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_2 -
залишити без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва
СтрижкоС.І.