інстанції Мурашко І. А. Провадження №
33/795/263/2014 Категорія - ст.130 ч. 1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
в складі:

головуючого - судді Воронцової С.В. ,

за участі особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 31 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

Зазначеною постановою:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Чернігова, громадянина України, з
середньо – спеціальною освітою, не
одруженого, працюючого водієм, ПАТ
«Чернігівський молокозавод»,
проживаючого в АДРЕСА_1, до
адміністративної відповідальності
раніше не притягувався,

притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з
накладенням стягнення у виді
позбавлення права керувати всіма
видами транспортних засобів строком на
один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 36 гривень 54 копійки.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 30
вересня 2014 року, о 18.45, у м. Чернігові по
вул. Любецька, керував транспортним
засобом «ГАЗ», номерний знак НОМЕР_1, з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
та відмовився від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан сп'яніння, чим порушив п.
2.5 ПДР України та скоїв правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати її та прийняти нову,
закривши провадження по справі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим,
що висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, а при
постановленні рішення суд припустився
порушень норм матеріального та
процесуального права. Стверджує про те,
що суд допустив порушення вимог ст. 268
КУпАП, позбавивши його можливості
доводити свою невинуватість,
користуватись правовою допомогою та
подавати відповідні докази, заявляти
клопотання про виклик свідків у судове
засідання. Зазначає про те, що суд
розглянув справу у відсутності особи,
яка притягується до адміністративної
відповідальності, не переконавшись в
тому, що є дані про своєчасне її
сповіщення про місце і час розгляду
справи. Наголошує на тому, що такі дані
в матеріалах справи відсутні. Просить
прийняти до уваги, що в період з 31
жовтня 2014 року по 06 листопада 2014 року
він знаходився на лікуванні у
Чернігівській міській лікарні № 3.

Вказує на те, що диспозиція ч. 1 ст. 130
КУпАП передбачає три різні склади
адміністративного правопорушення, при
цьому, з мотивувальної частини
постанови суду вбачається, що він
«керував транспортним засобом з явними
ознаками алкогольного сп'яніння», а в
резолютивній частині постанови суд
взагалі не конкретизує, за які саме дії
його визнано винним. Впевнений, що
висновок суду про визнання його вини не
підтверджується ні матеріалами справи,
ні дослідженими доказами, оскільки не
містять даних, які б свідчили про його
перебування в стані алкогольного
сп'яніння. Не заперечує, що дані,
зазначені у протоколі вказують на те,
що він відмовився від проходження
медичного огляду, проте, жодним чином
не встановлюють стан сп'яніння. Вважає,
що своїм рішенням суд визнав його
винним у керуванні транспортним
засобом у стані сп'яніння, а не у
відмові від проходження огляду на стан
сп'яніння.

Посилається на те, що працівник ДАІ
незаконно вимагав від нього
проходження огляду за допомогою
приладу «Драгер», оскільки повинен був
керуватись п. 8 «Порядку направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду»
затвердженим постановою КМУ від 17
грудня 2008 року №1103, яким передбачено
складання протоколу у присутності двох
свідків в закладі охорони здоров'я, а не
на місці зупинки транспортного засобу,
як зробив інспектор в даному випадку.

Звертає увагу, що свідки, пояснення
яких маються в матеріалах справи, не
були допитані в ході судового розгляду,
його вони бачили зі спини і не були
свідками того, що він відмовлявся від
проходження медичного огляду. Отже,
свідки лише поставили свої підписи на
вже заповненому протоколі та не
приймали участі в його складанні, тому
такі показання свідків не можуть бути
достатніми доказами вчинення ним
адміністративного правопорушення.
Крім того, працівниками ДАІ, на його
законну вимогу, не було надано копії
протоколу.

Також, вважає, що судом без належного
повноцінного аналізу було
необґрунтовано формально прийнято
рішення щодо міри відповідальності,
покладеної на нього, в той час, як
санкція частини першої статті 130 КУпАП
передбачає й інші, більш м'які види
стягнень. Наголошує, що він працює
водієм і даний вид заробітку є єдиним
джерелом його доходів, тому
позбавлення його права керування
транспортними засобами позбавить його
родину засобів до існування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
подану до суду апеляційну скаргу з
підстав у ній наведених та просив її
задовольнити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши ОСОБА_1 та дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи та
вирішення її в точній відповідності із
законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд,
при розгляді справи про
адміністративне правопорушення, крім
іншого, зобов'язаний з'ясувати: чи було
вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів
при розгляді справ про адміністративні
правопорушення ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні усіх обставин справи в їх
сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, суд
зазначені вимоги закону виконав у
повному обсязі, достатньо ретельно
перевірив всі обставини, що викладені у
протоколі про адміністративне
правопорушення та постановив законне і
обґрунтоване рішення.

Не можуть бути прийняті до уваги
твердження ОСОБА_1 про те, що суд
позбавив його можливості особисто
давати пояснення у справі, порушивши
вимоги статті 268 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що
особа, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, однак, у
судове засідання не з'явився у
призначений час, причини своєї неявки
не повідомив, тому суд розглянув справу
за його відсутності.

Крім того, в матеріалах справи мається
судове повідомлення на ім'я ОСОБА_1 та
зворотнє повідомлення про те, що ОСОБА_1
його отримав 18 жовтня 2014 року. Отже, суд
першої інстанції дотримався вимог
Закону та своєчасно повідомив особу
про час та день розгляду справи , що
передбачено вимогами ст. 277- 2 КУпАП. (а.с.
10,11).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що на день розгляду справи він
перебував на лікуванні у Чернігівській
міській лікарні № 3 не можуть бути
прийняті до уваги. З копії листка
непрацездатності, що був наданий самим
ОСОБА_2, вбачається, що останній
перебував на амбулаторному лікуванні в
поліклінічному відділенні
Чернігівської міської лікарні № 3, а
отже лише 31 жовтня 2014 року звернувся за
медичною допомогою, тому не був
позбавлений можливості повідомити суд
першої інстанції про причини своєї
неявки, або звернутись з клопотанням
про відкладення розгляду справи на
іншу дату.

З протоколу про адміністративне
правопорушення вбачається, що ОСОБА_1
30.09.14р. о 18 год. 45 хв. керував
автомобілем НОМЕР_2 по м. Чернігів, вул.
Любецька з явними ознаками
алкогольного сп'яніння (різкий запах
алкоголю з ротової порожнини, нечітка
хода). Від проходження медичного огляду
на стан сп'яніння в мед. закладі та
продуття приладу «Драгер» відмовився у
присутності двох свідків, чим порушив
п. 2.5 Правил дорожнього руху України та
вчинив правопорушення, передбачене ч. 1
ст. 130 КУпАП.

Так, згідно п.5.4. Інструкції з
оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху",
затвердженої Наказом Міністерства
внутрішніх справ України 26.02.2009 N 77 та
зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 24 квітня 2009 р. за N
374/16390, слідує що у разі відмови водія
транспортного засобу від проведення
огляду в закладі охорони здоров'я
посадова особа Державтоінспекції МВС в
присутності двох свідків складає
протокол про адміністративне
правопорушення, у якому зазначає
ознаки сп'яніння і дії водія щодо
ухилення від огляду. Що дає підстави
апеляційному суду вважати про
відповідність протоколу про
адміністративне правопорушення
вимогам ст. 256 КУпАП.

Мотивувальна частина постанови суду
першої інстанції відповідає вимогам
чинного Кодексу України про
адміністративні правопорушення
України та даним, що містяться у
протоколі. Крім того, відповідає,
наведеній в апеляційній скарзі ОСОБА_1,
диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме
відмова особи яка керує транспортним
засобом, від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо вживання лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції. Зазнаючи у своїй
апеляційній скарзі те, що суд визнав
його винним у тому, що він «керував
транспортним засобом з явними ознаками
алкогольного сп'яніння», ОСОБА_1, на
думку суду, навмисно не навів іншої
частини речення мотивувальної частини
оскаржуваної постанови, яке дослівно
відповідає диспозиції частини першої
статті 130 КУпАП.

Не може суд погодитись і з тим
твердженням ОСОБА_1, де він вказує, що
висновки суду про його винуватість у
вчиненні інкримінованого
правопорушення, не підтверджуються
зібраними у справі доказами та даними
протоколу.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за
зазначених у постанові обставин
ґрунтується на зібраних у справі та
перевірених у судовому засіданні
доказах.

Так, суд першої інстанції вірно взяв до
уваги дані протоколу про
адміністративне правопорушення № 1656 А
від 30 вересня 2014 року (а.с.4).

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП підтверджується поясненнями
ОСОБА_3 від 30 вересня 2014 року, згідно з
якими останній повідомив, що був
запрошений інспекторами ДАІ в якості
свідка. Засвідчив, що в його
присутності водій автомобіля ГАЗ
ОСОБА_1 відмовився від проходження
медичного огляду на стан сп'яніння в
медичному закладі, а також відмовився
від його проходження на місці, за
допомогою приладу «Драгер». Свідок
також зазначив, що ОСОБА_1 відмовився
від дачі пояснень та від підпису в
протоколі (а.с.6).

З пояснень свідка ОСОБА_4 від 30 вересня
2014 року вбачається, що вона була також
запрошена інспектором ДАІ та в її
присутності водій автомобіля ГАЗ
ОСОБА_1 відмовився від проходження
медичного огляду на стан сп'яніння в
медичному закладі та відмовився від
такого проходження за допомогою
приладу «Драгер» на місці. ОСОБА_1 також
відмовився від підпису в протоколі
(а.с.7).

Поясненнями свідка ОСОБА_5
підтверджується, що 30 вересня 2014 року
він зобов'язався доставити автомобіль,
яким керував ОСОБА_1, до місця постійної
стоянки та не передавати йому право на
його керування до повного витрезвленя
останнього (а.с.8).

На думку апеляційного суду, суд першої
інстанції вірно прийняв до уваги
пояснення вищевказаних свідків до
уваги та поклав їх в основу постанови
про визнання винуватості ОСОБА_1 у
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1
про те, що вказані особи не були
свідками його відмови від проходження
огляду на встановлення стану сп'яніння,
а лише поставили свої підписи у
заповнених протоколах, не заслуговують
на увагу та суперечать даним, що
містяться у матеріалах справи.

Під час апеляційного перегляду було
встановлено, що свідки давали
пояснення на бланках з назвою
«Пояснення», крім того, всі три свідки
давали пояснення власноручно, а не
просто ставили свої підписи, що
свідчить про розуміння ними того,
свідками чого вони стали та про, що
написали у своїх поясненнях. Також, у
матеріалах справи наявний лише один
бланк документу з назвою «Протокол»,
однак жодна особа, окрім уповноваженої
особи Державтоінспекції, не має права
заповнювати даний документ, в свою
чергу особа щодо якої його складено
може написати у відповідній графі свої
пояснення та поставити свій підпис.

Доводи апелянта про те, що інспектор
ДАІ Глушко О.П. у своїй роботі керувався
Інструкцією, яка на даний час втратила
чинність, а тому він неправомірно
вимагав від нього пройти тест
технічним приладом «Драгер», натомість
мав керуватися пунктом 8 «Порядку про
направлення водіїв транспортних
засобів для проведення огляду» від 17
грудня 2008 року, не можуть бути прийняті
судом до уваги, як безпідставні та не
обґрунтовані.

На даний час працівники
Державтоінспекції у своїй роботі
керуються Інструкцією про виявлення у
водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції,
затвердженої Наказом міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
охорони здоров'я України 09 вересня 2009
року № 400/666, та Порядком направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду,
затвердженого Постановою КМУ від 17
грудня 2008 року № 1103. Дані два документи
являються дублюючими, а саме на
підставі Порядку, було розроблено
Інструкцію для інспекторів
Державтоінспекції та працівників
медичних закладів.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції та
пункту 3 Порядку огляд на стан сп'яніння
проводиться уповноваженою особою
Державтоінспекції МВС на місці зупинки
транспортного засобу з використанням
спеціальних технічних засобів,
дозволених до застосування МОЗ та
Держспоживстандартом або лікарем
закладу охорони здоров'я (у сільській
місцевості за відсутності лікаря -
фельдшером фельдшерсько-акушерського
пункту, який пройшов спеціальну
підготовку). Отже, інспектор ДПС Глушко
О.П., пропонуючи ОСОБА_1 пройти тест за
допомогою технічного засобу «Драгер»
діяв у відповідності до вимог
Інструкції, яка є чинною. Окрім того,
ОСОБА_1 пропонувалось на тільки пройти
огляд на встановлення стану сп'яніння
на місці зупинки транспортного засобу,
але й проїхати для такого огляду до
медичного закладу, на що ОСОБА_1
відмовився, за що на нього і був
складений відповідний протокол про
адміністративне правопорушення. На
ряду з цим, у протоколі про
адміністративне правопорушення
інспектором відповідно до діючого
законодавства викладено суть
правопорушення та ознаки стану
сп'яніння, на підставі яких інспектор
запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на
стан сп'яніння. Таким чином, вказувати
на незаконність дій працівника
Державтоінспекції у ОСОБА_1 відсутні
будь-які, а тим більше, законні
підстави. Окрім того в матеріалах
справи відсутні будь - які дані про
оскарження особою дій співробітників
ДАЇ, та відомостей про визнання їх
незаконними.

Згідно з роз'ясненнями до ст. 121 КУпАП
під транспортними засобами у статтях
121-126,127-1-128-1, 129, ч.1-ч.4 ст.130, статтях
132-1,133-1,132-1,139,140 слід розуміти всі види
автомобілів, трактори та інші
самохідні машини, трамваї і тролейбуси,
а також мотоцикли та інші транспортні
засоби.

Згідно п.2.5 розділу 2 ПДР України
(обов'язки і права водіїв механічних
транспортних засобів) - водій
механічного транспортного засобу
повинен на вимогу працівника міліції
пройти в установленому порядку
медичний огляд з метою визначення
стану алкогольного сп'яніння , впливу
наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає
в разі керування транспортними
засобами особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння так
само, як і відмова особи, яка керує
транспортним засобом, від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння, а
також в разі передачі керування
транспортними засобами особами в стані
такого сп'яніння.

Викладені обставини вказують на те, що
місцевий суд повно і всебічно дослідив
матеріали адміністративної справи, дав
вірну оцінку доказам та обґрунтовано
визнав ОСОБА_1 винним в порушенні п.2.5
ПДР України та у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Метою адміністративного стягнення
відповідно до ст. 23 КУпАП є виховання
особи, яка вчинила правопорушення в
дусі додержання законів України,
поваги до правил співжиття, а також
запобігання вчиненню нових
правопорушень, як самим
правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, згідно з
вимогами передбаченими ст. 33 КУпАП
України враховуються характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини що пом'якшують та
обтяжують відповідальність.

Проте, обираючи зазначене стягнення
ОСОБА_1 суд не переконався в тому, що
призначене стягнення дійсно буде
відповідати усім завданням Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (ст. 1 КУпАП), буде
сприяти його вихованню в дусі
дотримання закону, а не поставить
особу, яку притягнуто до
відповідальності, в скрутне
матеріальне становище та позбавить
його та членів його родини будь-яких
доходів.

З тих підстав, що особа, яка
притягується до адміністративної
відповідальності працює водієм
автотранспортного засобу відділу
транспортної логістики ПАТ
«Чернігівський молокозавод», що
підтверджується виробничою
характеристикою з місця його роботи №
167-К від 27 жовтня 2014 року, і це є єдиним
джерелом доходу його та його родини,
створив молоду сім'ю, апеляційний суд
вважає, що застосоване ОСОБА_1 судом
першої інстанції стягнення в виді
позбавлення права керування
транспортними засобами суперечить
вимогам ст.ст. 23, 33 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

При призначенні ОСОБА_1 виду і міри
адміністративного стягнення
необхідно врахувати дані про його
особу, який вперше притягується до
адміністративної відповідальності,
його молодий вік, має цивільну дружину,
відсутність тяжких наслідків, його
позитивну характеристику з місця
роботи.

Таким чином, за відсутності перешкод
для застосування до останнього іншого,
більш м'якого, виду адміністративного
стягнення, враховуючи тяжкість та
суспільну небезпечність вчиненого
адміністративного правопорушення, суд
вважає за необхідне, відповідно до п.4
ч.8 ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
змінити постанову суду першої
інстанції в частині накладеного
стягнення, і призначити ОСОБА_1
стягнення у виді штрафу, передбаченого
санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно
мінімальної межі санкції вказаної
статті.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 293, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 31 жовтня 2014 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності -
змінити.

Призначити ОСОБА_1 стягнення у виді
штрафу в розмірі 3 400 (три тисячі
чотириста) гривень.

В іншій частині постанову суду першої
інстанції залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя С. В. Воронцова