АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №33/796/1544/2014 Головуючий у місцевому суді - суддя Пруднік О.А.
Категорія: ст. 122 ч.4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва Бєлан Н.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, за участю останнього, на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.4 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

За змістом постанови, суддя встановив, що 25 жовтня 2014 року о 13 год. 20 хв., ОСОБА_3 при керуванні автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, по вулиці Заболотного в напрямку Столичного шосе, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР), під час зміни напрямку руху і перестроюванні ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Черрі», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався по смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого створив аварійну ситуацію, бо водій цього транспортного засобу вимушений був різко загальмувати та подавати звукові сигнали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову судді місцевого суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв'язку з відсутністю в його діях цього складу адміністративного правопорушення і на підтвердження прохання наводить такі аргументи.

На переконання апелянта, свідчення осіб, що зазначені у постанові, можуть бути упередженими, неправдивими та необґрунтованими, бо вони є учасниками дорожньої пригоди і зацікавленими у перекладанні відповідальності за дорожню аварію на нього, а тому їх пояснення не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують фактичні обставини справи.

Також апелянт наполягає на тому, що інші фактичні дані, які прямо зазначені у частині четвертій ст. 122 КУпАП, зокрема дані показань технічних приладів та засобів фото- і відео спостереження, інші документи, у справі відсутні.

Порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апелянт посилається на те, що копію рішення він отримав тільки 17 листопада 2014 року.

Цей факт підтверджується даними у справі, а тому заява ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляцію і просив закрити справу за відсутністю у його діях вказаного складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи, зіставивши їх з доводами, наведеними в апеляції, не вбачаю підстав для її задоволення з наступних підстав.

Твердження в апеляції про порушення суддею вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом не заслуговують на увагу, бо не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як убачається з постанови, на обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні правил дорожнього руху, а саме п.10.1 ПДР, внаслідок чого водій, що рухався по смузі, на яку він перестроювався, і якому не надав перевагу, вимушений був різко загальмувати та подавати звукові сигнали, суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи.

Зокрема, відповідно до вимог вказаного пункту Правил дорожнього руху перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Крім того, згідно до вимог п.10.3 ПДР, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Ці вимоги закону, які є загальними для правил обгону й перестроювання, ОСОБА_3 проігноровані, чим створив аварійну обстановку, що підтвердили свідки.

Так, у своїх поясненнях ОСОБА_4, який за обставинами справи фактично є потерпілим у дорожній аварії, зазначав, що він керував автомобілем НОМЕР_3, рухаючись у лівій смузі дороги зі швидкістю до 65 км/год., коли автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_1, що рухався у попутному напрямку справа зі швидкістю значно меншою, почав різко перестроюватись на його смугу. Внаслідок таких дій водія цього автомобіля він різко загальмував, значно зменшивши швидкість, подавав звукові сигнали, тому зіткнення з цим автомобілем не відбулося, але в нього в'їхав автомобіль, що рухався позаду нього. ОСОБА_4 наполягав на тому, що водієм цього автотранспортного засобу для нього була створена аварійна ситуація.

Саме про такі обставини свідчив ОСОБА_5, водій автомобіля НОМЕР_4, який пояснював, що рухався у крайній лівій смузі за автомобілем «Черрі», якого підрізав автомобіль «Форд», перестроюючись різко з правої смуги на ліву. Внаслідок таких дій водія цього автомобіля, водій автомобіля «Черрі» різко загальмував і зменшив швидкість, що стало причиною зіткнення з його автомобілем.

При цьому, при перевірці матеріалів справи не встановлені підстави піддавати сумніву ці свідчення, бо ні під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо апелянта, ні в апеляції, а також в поясненнях в апеляційній інстанції він не навів переконливих доводів щодо спростування зазначених ними фактів, а також даних вказаного протоколу.

Поряд з цим, як убачається з перших пояснень ОСОБА_3, він не зазначає обставини виконання ним маневру перестроювання, а тільки свідчить про те, що під час руху він почув характерний звук для зіткнення транспортних засобів, а у дзеркало побачив, що позаду дійсно зіткнулися два автомобіля.

В подальшому ОСОБА_3 не заперечував той факт, що змінював смугу руху, але при цьому стверджував, що, увімкнувши лівий поворот та упевнившись у відсутності перешкод, закінчив маневр.

Проте, за свідченнями водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_4, саме вказані порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 при перестроюванні призвело до створення аварійної ситуації, що стало й причиною зіткнення їх транспортних засобів, бо своїми діями він примусив ОСОБА_4 загальмувати та зменшити швидкість, та за їх твердженнями, останній не заперечував цей факт, коли сам зупинився після аварії.

Отже, пояснення свідків є послідовними і ґрунтуються на матеріалах справи, тому доводи в апеляції щодо їх упередженості та необ'єктивності не заслуговують на увагу.

Що стосується вказівок апелянта про відсутність інших доказів, про які йдеться у диспозиції частини четвертої ст.122 КУпАП, зокрема даних показань технічних приладів та засобів фото-, відеоспостереження, то ці засоби для з'ясування обставин правопорушення не застосовувались.

Також апелянт припускає, що працівниками ДАЇ був складений протокол про порушення правил дорожнього руху, крім нього, ще й відносно водія автомобіля «Део Ланос».

За таких обставин, постанова судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування не вбачаю.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року щодо нього - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Н.О. Бєлан