інстанції Левченко А.В.Провадження №
33/780/923/14 Доповідач у 2 інстанції
СвінціцькаКатегорія 429
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської
області Свінціцька О.П., з участю:

прокурора Новікова І.О.,

представника Київської митниці
Міндоходів Захарова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 07 листопада 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 листопада 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Вінниця, приватного підприємця,
проживаючого АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 471 МК України,
та накладено стягнення у виді штрафу в
розмірі 1700 гривень з конфіскацією в
дохід держави України грошових коштів
у розмірі 1330 доларів США та 2422 гривні.

Відповідно до зазначеної постанови, 12
жовтня 2014 року близько 10 години 50
хвилин, під час проходження митного
контролю в зоні митного контролю залу
«Відліт» терміналу «D» ДП МА
«Бориспіль», громадянин України
ОСОБА_2, який відлітав з України до
Азербайджану, м. Баку, літаком
авіакомпанії «Азербайджанські
авіалінії», рейсом №J20684, зі своєю
дружиною ОСОБА_3 і своїми діями обрав
проходження митного контролю по
каналу, позначеному символами зеленого
кольору («зелений коридор»), тим самим,
відповідно до ч.5 ст. 366 МК України
заявивши, що переміщувані ним через
митний кордон товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та/або
обмеження щодо вивезення за межі
території України та засвідчив про
факти, що мають юридичне значення.
Після перетину пасажиром «білої
лінії», яка позначає закінчення зони
спрощеного митного контролю «зелений
коридор», пасажиру було поставлено
питання щодо наявності у нього готівки,
на що він відповів, що має при собі
близько 26 850 доларів США на двох з
дружиною. Після цього пасажира було
запрошено до службового приміщення
митниці залу «Відліт» терміналу «D» ДП
МА «Бориспіль», де ним була видана
готівка в розмірі 26 850 доларів та 2500
гривень, що знаходились у дорожній
сумці пасажира (ручна поклажа).
Зазначена готівка переміщувалась без
ознак приховування. Зі слів ОСОБА_2 вся
готівка належала йому та його дружині
ОСОБА_3 Пасажир обрав проходження
митного контролю «зеленим коридором»,
де передбачено наявність у громадян
готівки у сумі, що не перевищує 10 000 євро
(чи еквівалент цієї суми в іншій
валюті). З виявленої суми пасажиру було
пропущено 12 763 доларів США та його
дружині ОСОБА_2 також було пропущено 12
763 доларів та 78 гривень. За протоколом
про порушення митних правил вилучено 1
330 доларів США та 2 422 гривень.

На момент проходження митного контролю
належним чином оформленої митної
декларації та дозвільних документів
пасажир не надав, до моменту перетину
ним «білої лінії» до інспекторів
митниці з приводу декларування готівки
не звертався.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
змінити в частині накладення
стягнення, замінивши його на менш
суворе, а саме, скасувати конфіскацію
суми вилученої валюти в розмірі 1330
доларів та 2442 гривні. Вважає, що
постанова суду першої інстанції в
частині рішення щодо конфіскації
іноземної та національної валюти
винесена з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, при цьому, суд неповно з»ясував
усі фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам і
обставинам, підійшов формально до
вивчення обставин справи, що потягло за
собою необґрунтоване та занадто суворе
застосування стягнення як виду
покарання за адміністративне
правопорушення, не сприяв повному,
об'єктивному та неупередженому її
розгляду, а тому в цій частині
постанова суду не відповідає фактичним
обставинам справи, є незаконною та
необґрунтованою. Вказує, що суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
ОСОБА_2 несвідомо порушив умови
переміщення іноземної валюти, оскільки
вперше перевозив таку велику суму;
раніше до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил не притягувався; зазначена
готівка переміщувалась без ознак
приховування; джерело одержання і мета
вивезення коштів є законними, що
підтверджується довідкою Укргазбанку
№5-23/02/295/2014; свою вину у вчиненому
правопорушенні визнав повністю, щиро
розкаявся та сприяв розкриттю
правопорушення, що підтверджується
записом державного інспектора в
протоколі про порушення митних правил.
Зазначає, що жодних даних, які б давали
суду підстави вважати, що шляхом
застосування конфіскації буде
попереджена інша незаконна діяльність
- легалізація злочинних доходів,
торгівля наркотиками, фінансування
тероризму, ухилення від сплати
податків, тощо - відсутні.

Крім того, посилається на ст.9
Конституції України, ст.17 Закону
України «Про міжнародні договори» від
22.12.1993 року, Європейську Конвенцію «З
захисту прав людини і основоположних
свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які
є невід»ємною частиною Конвенції та
рішення Європейського суду з прав
людини по всім питанням, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.
Вказує, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції порушує положення
статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «З
захисту прав людини і основоположних
свобод», оскільки вина та шкода не
співрозмірна з призначеним
адміністративним стягненням.

Вислухавши пояснення:

прокурора, який заперечував щодо
задоволення апеляційної скарги, її
доводи вважав необґрунтованими, просив
залишити постанову суду без змін;

представника Київської митниці
Міндоходів, який заперечував щодо
задоволення апеляційної скарги;

вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_2 у порушенні
встановленого порядку проходження
митного контролю в зонах (коридорах)
спрощеного митного контролю, що
виразилось у переміщенні через митний
кордон України в зоні «зеленого»
коридору товарів, переміщення яких
через митний кордон обмежено
законодавством України,
підтверджується зібраними у справі
доказами, а саме протоколом про
порушення митних правил від 12 жовтня 2014
року №0569/125120103/14, доповідними записками
інспекторів Київської митниці, описом
предметів, затриманих у
правопорушника, іншими доказами, що
містяться в справі.

Вказаним доказам судом першої
інстанції була дана належна правова
оцінка, дії ОСОБА_2 за ст. 471 МК України
кваліфіковані вірно.

Посилання апелянта на те, що він
несвідомо порушив умови переміщення
іноземної валюти не можуть бути
підставою для зміни постанови та
звільнення ОСОБА_2 від такого
додаткового адміністративного
стягнення, як конфіскація, оскільки
порушення митних правил, передбачене
ст.471 МК України може вчинятись як
умисно, так і через необережність,
відповідно до вимог ч.1 ст. 458 МК України.

Апеляційний суд критично ставиться до
посилань апелянта на необхідність
накладення на ОСОБА_2
адміністративного стягнення у виді
штрафу без застосування конфіскації
вилученої валюти, оскільки санкція ст.
471 МК України передбачає
безальтернативну санкцію - накладення
штрафу у розмірі 100 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян та
конфіскацією предметів (грошових
коштів), порядок переміщення через
митний кордон України яких було
порушено. За таких умов незастосування
даного виду стягнення прямо
протирічить вимогам чинного
законодавства України, що є
неприпустимим.

Посилання ОСОБА_2на норми Європейської
Конвенції «З захисту прав людини і
основоположних свобод», а також
протоколи №1, 2, 4, 7, 11, є безпідставними,
оскільки доказів порушення прав людини
при накладенні обов»язкового
додаткового стягнення матеріали
справи не містять.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2
накладено з урахуванням вимог ст.ст.461,
462, 464, 465, 466 МК України.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у
порушенні митних правил та
правильності кваліфікації його дій не
спростовують.

Зважаючи на викладене, оскаржувана
постанова відповідає вимогам закону,
підстави для її зміні чи скасування
відсутні, у зв'язку з чим залишає дану
постанову без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст.ст. 366, 461, 462, 464,
465,466, 471 МК України,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 листопада 2014 року відносно ОСОБА_2
залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя