А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

04.08.2014 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Животова Є.Г., з участю секретаря судового засідання Габані І.І., прокурора Малицького С.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Водиця Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 працюючого начальником Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, за апеляцією захисника - адвоката ОСОБА_3 на постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2014,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою судді ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів) з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 гривень, а також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 36,54 гривень.

В оскарженій апелянтом постанові судді від 01.07.2014 йдеться про вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення за таких обставин.

Так, ОСОБА_1, обіймаючи посаду начальника Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, в м. Тячів по вул. Армійській 6, будучи суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення - державним службовцем 13 рангу, з травня 2013 по 13.05.2014, не повідомив безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів, тобто про те, що у його безпосередньому підпорядкуванні працює ОСОБА_4, з якою він спільно проживає в її власній квартирі, у АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що зазначена вище постанова судді є незаконна та необґрунтована, оскільки суддею неповно з'ясовано обставини справи, а наведені у ній висновки є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.

Так, згідно ст.9 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI, особи, зазначені у підпунктах «а», «в»-«ж» пункту 1 та пп. «а» п.2 ч.1 ст.4 цього Закону, не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути безпосередньо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Стаття 1 цього ж Закону визначає осіб які є близькими, а саме: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки із суб'єктом, зазначеним у частині першій статті 4 цього Закону, в тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Висновки судді, на думку захисту, є помилковими, оскільки спростовуються наступним.

27.02.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб, від якого у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6

12.08.2011 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду, про що в матеріалах справи наявне відповідне свідоцтво.

Наказом ДМС України № 1168-к від 11.12.2012 та наказом ГУ ДМС України в Закарпатській області № 157-с від 11.12.2012 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області (далі - Тячівський РВ ГУ ДМС).

28.03.2013 ОСОБА_5 переведено на посаду головного спеціаліста з централізованого оформлення документів Тячівського РВ ГУ ДМС.

Як пояснив ОСОБА_1, з квітня 2011 року він та ОСОБА_8 почали проживати окремо, а в подальшому розірвали шлюб. Щоб не травмувати малолітню доньку, ОСОБА_1 продовжував приходити до неї за адресою: АДРЕСА_2

Проте, в зазначеному будинку він не проживає, оскільки перебуває у фактичному шлюбі з ОСОБА_9 та постійно проживає в с. Чумалево (Тячівський район). При цьому зауважив, що декілька разів, підвозячи свою дочку до дитячого садка, він підвозив і ОСОБА_8 до роботи.

ОСОБА_1 визнає ту обставину, що виїжджав за кордон разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 через необхідність виїзду доньки до лікаря.

Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з поясненнями ОСОБА_8, яка показала, що після розірвання шлюбу вони не проживають разом із ОСОБА_1 Останній часто буває в своєї дочки, привозить-відвозить її до садочка.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що довгий час перебувають у дружніх стосунках із ОСОБА_1 і останній понад півтора року проживає з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_9 показала, що у неї з ОСОБА_1 близькі стосунки, про які нікому невідомо. Вони зустрічаються з липня 2013 року і він постійно приїжджає до неї додому в с. Чумалево (Тячівський район).

В матеріалах справи йдеться про те, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується поясненнями свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, однак такі не можуть бути взяті до уваги.

Так, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_24 пояснили, що точно бачили разом ОСОБА_1, ОСОБА_5 та їх дочку, коли ті приходили або виходили з дому. Вказаного не заперечує і сам ОСОБА_1, оскільки часто буває в дочки, забирає і відвозить її з садка, а деколи і в супроводі ОСОБА_5 На запитання, чи проживають разом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 свідки пояснили, що про цю обставину вони стверджувати не можуть.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що бачила як ОСОБА_1 приходив до дочки додому. Щодо ОСОБА_1 та його колишньої дружини свідок пояснила, що не бачила їх разом деякий час.

Особливої уваги, на думку захисту, заслуговують пояснення свідка ОСОБА_25, який стверджував факт проживання ОСОБА_1 в будинку його колишньої дружини. Проте, в судовому засіданні цей свідок пояснив, що йому не відомо, де проживає ОСОБА_1, а попередні пояснення він підписав на вимогу працівників СБУ. Крім того, свідок ОСОБА_25, який є батьком свідка ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_14 теж не може сказати, де проживає ОСОБА_1, оскільки проживає в іншому кінці міста разом з ним.

Судом першої інстанції не вжито заходів щодо допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_26, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 з метою з'ясування всіх обставин справи в деталях. Як вбачається з письмових пояснень цих свідків, останні повідомляли тільки ту інформацію, яка була потрібна правоохоронним органам та не висвітлювала справжніх обставин справи, а в судове засідання відмовились з'явитись, щоб не говорити неправду відносно ОСОБА_1

25.06.2014 за клопотанням прокурора суддею відкладено розгляд справи для представлення додаткових доказів; в наступному судовому засіданні прокурор надав пояснення свідків ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які вказують, що не бачили ОСОБА_1 у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 Вказані свідки не могли бачити ОСОБА_1 оскільки останній приходив пізно ввечері, а уходив рано-вранці.

Отже, захисник вважає, що суд не мав підстав ставити під сумнів пояснення опитаних в судовому засіданні свідків та надавати перевагу письмовим поясненням осіб, які не були допитані в суді, а тим більше, як слідує з матеріалів справи, мали місце незаконні дії працівників правоохоронного органу щодо примусу в наданні (свідками) певних пояснень.

Ніхто зі свідків або працівників правоохоронних органів не можуть стверджувати про спільне або окреме проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8, крім них самих.

Це свідчить про те, що ОСОБА_1 помилково притягують до адміністративного корупційного правопорушення через те, що останній є хорошим батьком, піклується про свою дитину, часто провідує її за місцем проживання у матері, відвозить привозить її додому, піклується про її здоров'я. При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, щоб не спричинити їх доньці моральну травму, не повідомляють їй про реальні відносини, які між ними склалися.

Отже, оскільки захисник ОСОБА_1 вважає, що в даному випадку відсутній склад корупційного адміністративного правопорушення, просить скасувати постанову судді від 01.07.2014, а провадження в справі закрити.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскарженої постанови судді від 01.07.2014, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_27, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнає, що апеляція підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не в повній мірі дотримався, через що постанова суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.172-7 КУпАП адміністративна відповідальність настає за неповідомлення особою безпосереднього керівника у випадках, передбачених законом, про наявність конфлікту інтересів. Згідно примітки 2 до цієї статті, у цій статті під конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями, наявність яких може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень

Згідно абз.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI (далі - Закон) конфлікт інтересів - це суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.1 Закону особи, які не перебувають у шлюбі вважаються близькими, якщо вони спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки.

Відсутність будь-якої з цих трьох ознак, за змістом зазначеного Закону, унеможливлює визнання осіб близькими в розумінні абз.3 ч.1 ст.1 Закону.

З протоколу про адміністративне корупційне правопорушення (далі - протокол) вбачається, що усі 3 вищезазначені ознаки, за якими особи визнаються близькими, поставлені ОСОБА_1 за вину.

В той же час, суддя місцевого суду встановив лише одну із вказаних ознак - спільне проживання ОСОБА_1 з його колишньою дружиною.

За таких обставин склад правопорушення, передбачений ст.172-7 КУпАП в діях ОСОБА_1 відсутній, оскільки дві з трьох вищезазначених ознак, за якими особи визнаються близькими,-пов'язаність спільним побутом і наявність взаємних прав та обов'язків,- не встановлені суддею місцевого суду.

Крім того, суддя місцевого суду відкинув пояснення свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, дані ними на користь ОСОБА_1 через нібито бажання вказаних свідків допомогти ОСОБА_1

При цьому, будь-яких доводів на ствердження такого висновку суддя не зазначив та не встановив причин, з яких вказані свідки дали пояснення «з метою допомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене правопорушення», зіславшись лише на письмові пояснення свідків, які не були безпосередньо опитані в суді.

Апеляційним судом двічі вживалися заходи з виклику для допиту останніх, з оголошенням перерв в апеляційному розгляді, однак такі не з'явилися, сторона обвинувачення також не забезпечила їх безпосередньої участі в суді.

До того ж, як вбачається з оскарженої постанови, суддя не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_25, на які орган, що склав протокол посилався, як на доказ, оскільки вказаний свідок в суді заявив, що первісні пояснення не відповідають дійсності і він їх написав на вимогу працівника правоохоронного органу.

За вказаних обставин виникають сумніви щодо доведеності факту навіть сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4, і такі, згідно ст.62 Конституції України, тлумачаться на користь особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду справи опитано ОСОБА_1, який пояснив, що за 2 місяці до розлучення з ОСОБА_4 виїхав проживати за місцем реєстрації - в АДРЕСА_1, де проживав один, що стверджується також довідкою про склад сім'ї (а.с. 111), ніколи після розлучення (з 12.08.2011 (а.с.31) не мав з колишньою дружиною спільний побут, спільно не сплачував ніякі платежі, а лише виконував батьківський обов'язок з утримання їх спільної дитини, також за 2 місяці до і після цього ніколи не ночував в квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 а лише навідував дитину.

Також апеляційним судом опитано свідків ОСОБА_9, ОСОБА_27 Перший свідок підтвердила пояснення ОСОБА_1 про те, що він дійсно проживає з нею в цивільному шлюбі з середини липня 2013 року, ночує у неї в АДРЕСА_3 Сусіди могли не помітити цього, оскільки про їх стосунки їм нічого не відомо, а ОСОБА_1 приїжджає до неї пізно, виїжджає з самого ранку на роботу; свій автомобіль «Нива» постійно залишає в гаражі та в більшості випадків їздить на її автомобілі.

Другий свідок пояснив, що як дільничний інспектор міліції лише опитував сусідів ОСОБА_4 щодо проживання з нею ОСОБА_1, однак особисто не володіє цією інформацією. При цьому ніхто з опитаних ним сусідів не конкретизував, з якого саме часу бачать їх разом в АДРЕСА_2

Пояснення цих свідків, які суд визнає достовірними, не спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що він та ОСОБА_4 після розлучення разом не проживали.

Письмові пояснення інших свідків, які суддя першої інстанції визнав такими, що нібито спростовують ці доводи, не містять конкретних даних щодо факту спільного проживання і сумісного побуту.

Повідомлені ОСОБА_1 обставини щодо його участі разом з колишньою дружиною у вихованні та утриманні дитини, в тому числі й щодо виїзду з останньою для її лікування за межі України свідчать про виконання ним, як батьком, батьківських обов'язків, що узгоджується з положенням ст.ст. 121,141,150,153,180 СК України; згідно ч.2 ст.157 цього Кодексу той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Посилання прокурора на письмові пояснення свідків, деякі з яких зазначили, що їм нібито відомі обставини не лише щодо спільного проживання вказаного колишнього подружжя, а і про ведення спільного побуту (а.с. 10-14), судом не може братися до уваги, а вказані пояснення - розцінюватись, як достатні докази, оскільки такі голослівні, не містять посилань на конкретні обставини, а також реально не відображають і не підтверджують ведення колишнім подружжям ОСОБА_1 спільного побуту та підтримання шлюбних стосунків. Пояснення дільничного інспектора міліції ОСОБА_27, який опитував свідків, також не заслуговує на увагу, оскільки цей свідок вказував, що особисто йому не були відомі ці обставини. Тобто дане пояснення, як і письмові пояснення інших свідків, які часто бачили колишнє подружжя з їх дитиною в дворі будинку, де проживає ОСОБА_4 не є безумовним підтвердженням факту їх спільного проживання.

Таким чином, жодних прямих, допустимих і беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4, яка перебуває в підпорядкуванні ОСОБА_1 є близькою йому особою, що як наслідок створює конфлікт інтересів, матеріали справи не містять.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що хоч ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають спільну дитину, однак не проживають у фактичних шлюбних відносинах, не ведуть спільного господарства та не мають взаємних прав і обов'язків, як подружня пара, а пов'язані виключно передбаченими Сімейним кодексом України батьківськими правами і обов'язками щодо їх спільної дитини.

Отже, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку про те, що зазначений в протоколі факт спільного проживання колишнього подружжя ОСОБА_4 підтверджений допустимими, належними та достовірними доказами, однак правильно не встановив двох інших притаманних близьким особам ознак (їх пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків), про які йдеться в протоколі, хоч і не виклав з цього приводу свої мотиви в оскарженій захисником постанові.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2014 щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя