АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року м. Київ

Головуючий у апеляційній інстанції -
суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
м. Києва - Дзюбін  В.В.

з участю потерпілого - ОСОБА_2

особи щодо якої справа закрита - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у
відкритому судовому засіданні
матеріали адміністративної справи за
апеляційною скаргою потерпілого
ОСОБА_2 на постанову судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2014 року,

УСТАНОВИВ:

Цією постановою провадження в
адміністративній справі щодо:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки
України, яка народилася в м. Києві, не
працює, зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, -

про притягнення до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КпАП України
на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України -
закрите у зв'язку з відсутністю в її
діях складу цього адміністративного
правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне
правопорушення від 2.10.2014 р. серія АБ2
№988550 /а. с. 1/, 2.10.2014 р. о 14:35 годині водій
ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки
"Фольксваген Таурег", знак державної
реєстрації НОМЕР_1, вул. Солом'янською,
4/2 в м. Києві, порушивши вимоги п. п. 10.1,
13.1 ПДР України, під час зміни напрямку
руху не переконалася в тому, що це буде
безпечним і не створить небезпеки
іншим учасникам руху, не дотрималась
безпечного бокового інтервалу між
автомобілями, внаслідок чого здійснила
зіткнення з автомобілем марки "БМВ",
знак державної реєстрації НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_2, що спричинило
пошкодження обох транспортних засобів.

Закриваючи провадження в справі, суддя
місцевого суду вмотивував прийняте
рішення відсутністю вини водія ОСОБА_3
у вчиненні даної ДТП.

Такий висновок суддя місцевого суду
обґрунтував поясненнями, які надали
водій ОСОБА_3, свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
зважаючи на те, що вони не суперечать
фактичним обставинам ДТП, що
відображені на схемі ДТП, і показанням
свідка ОСОБА_7

В апеляційній скарзі потерпілий
ОСОБА_2, вважаючи постанову судді
місцевого суду незаконною та
необґрунтованою, просить її скасувати
та прийняти апеляційним судом нову
постанову про визнання ОСОБА_3
винуватою у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України
та накласти на неї адміністративне
стягнення в межах санкції цього
адміністративного закону.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги потерпілий ОСОБА_2 посилається
на неповне з'ясування суддею місцевого
суду обставин, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим висновки в
постанові про закриття в ній
провадження є хибними та ґрунтуються
на неправильному тлумаченні ним вимог
п. п. 10.1, 13.1 ПДР, на порушення положень
яких водій ОСОБА_3, здійснила зіткнення
з керованим ним автомобілем. На думку
апелянта, суддя в постанові не
навів переконливих мотивів, за якими
приймає пояснення свідків ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, а на підставі чого відкидає
інші наявні в справі докази. При
цьому апелянт зазначає й по те, що
суддею місцевого суду не було
з'ясовано, яким чином були встановлені
ці свідки як очевидці ДТП, хто та у який
спосіб їх знайшов і запросив в судове
засідання, оскільки дані справи не
містять будь-яких вказівок про них, як
очевидців, адреси їх місця проживання
та номерів засобів зв'язку. Тому
апелянт вважає, що в діях водія ОСОБА_3,
всупереч висновку судді місцевого
суду, наявний склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду щодо суті оскарженої
постанови та доводів, викладених у
апеляційній скарзі, вислухавши
пояснення потерпілого ОСОБА_2, який
підтримав апеляційну скаргу за
наведених у ній обставин, просив її
задовольнити: визнати ОСОБА_3 винною за
ст. 124 КпАП України та накласти на неї
будь-яке адміністративне стягнення;
особи щодо якої справа закрита, ОСОБА_3
та її захисника ОСОБА_4, які
заперечували відносно задоволення
апеляційної скарги, вважаючи постанову
судді місцевого суду в справі законною
та обґрунтованою, просили про
залишення її без змін; вивчивши та
перевіривши матеріали
адміністративної справи, обміркувавши
доводи апелянта, - суд уважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП
України, завданням провадження в
справах про адміністративні
правопорушення є, зокрема, своєчасне,
всебічне, повне і об'єктивне з'ясування
обставин кожної справи, вирішення її в
точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на підставі яких у визначеному
законом порядку встановлюється
наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інших обставин справи, що мають
значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються
протоколом про адміністративне
правопорушення, поясненнями особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, потерпілих, свідків,
речовими доказами, а також іншими
документами.

Суддя оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення
необхідно належно з'ясовувати питання:
чи було вчинене таке правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Цих вимог закону суддя місцевого суду
приймаючи рішення в даній справі не
дотримався, виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. 124 КпАП України,
підставою для притягнення до
адміністративної відповідальності є
порушення учасниками дорожнього руху
правил дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортних засобів.

Висновки судді місцевого суду в
постанові не відповідають фактичним
обставинам справи та обґрунтовані
неправильним тлумаченням п. п. 10.1., 13.1
ПДР України, що призвело до
необґрунтованого визнання її
невинуватою та закриття щодо ОСОБА_3
провадження в справі на підставі п. 1 ст.
247 КпАП України, за відсутністю в її
діях складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

При цьому суддя місцевого суду в
постанові не зазначив мотиви
відхилення ним усіх зібраних у справі
доказів, віддавши при винесенні
рішення перевагу поясненням особи щодо
якої складено протокол про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_3, поясненням свідків ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, які нібито не суперечать
фактичним обставинам справи та даним,
відображеним на схемі ДТП.

Між тим, поза увагою суддею місцевого
суду залишені пояснення потерпілого
ОСОБА_2, надані 2.10.2014 р. /а. с. 3/, дані
протоколу про адміністративне
правопорушення серія АБ2 №988550 /а. с. 1/,
схеми ДТП, складеної співробітником
ДАІ, яку посвідчили своїми підписами
події - учасники ДТП від 2.10,2014 р./а, с. 2/,
та об'єктивності дослідження наявних
на фотознімках /а. с. 18-23/ видимих
(зовнішніх) механічних пошкоджень,
транспортних засобів, характер,
морфолологія та локалізація,
спричинених автомобілям "Фольксваген
Таурег" і "БМВ" внаслідок ДТП, яка мала
місце 2.10.2014 р., у сукупності з
поясненнями очевидця ОСОБА_7

Більш того, пояснення свідків, начебто
очевидців ДТП, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їх
походження у будь-яких процесуальних
документах справи не зафіксовані.

Отже, недотримання суддею районного
суду вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КпАП
України призвело до прийняття щодо
ОСОБА_3 незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

За таких обставин, постанова судді
місцевого суду щодо ОСОБА_3 не може
залишатися чинною та підлягає
скасуванню з прийняттям у даній справі
нової постанови.

В процесі апеляційного розгляду
встановлено наступні обставини.

2.10.2014 р. о 14:35 годині водій ОСОБА_3,
керуючи автомобілем марки "Фольксваген
Таурег", знак державної реєстрації
НОМЕР_1, по вул. Солом'янській, 4/2 в м.
Києві, порушивши вимоги п. п. 10.1, 13.1 ПДР
України, під час зміни напрямку руху не
переконалася в тому, що це буде
безпечним і не створить небезпеки
іншим учасникам руху, не дотрималась
безпечного бокового інтервалу між
автомобілями, внаслідок чого здійснила
зіткнення з автомобілем марки "БМВ",
знак державної реєстрації НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_2, що спричинило
пошкодження обох транспортних засобів.

Винуватість водія ОСОБА_3 у порушенні
водієм вимог п. п. 10.1, 13.1 ПДР України,
яка, керуючи автомобілем, перед зміною
напрямку руху не переконалась, що це
буде безпечним і не створить перешкод
або небезпеки іншим учасникам руху, не
врахувала швидкості руху, дорожньої
обстановки, не дотрималась
безпечного бокового інтервалу,
внаслідок чого здійснила зіткнення,
спричинивши механічні пошкодження цим
транспортним засобам, підтверджується:
протоколом про адміністративне
правопорушення від 2.10.2014 р. серії АБ2
№988550 /а. с. 1/; схемою місця ДТП та
переліком видимих (зовнішніх)
пошкоджень, отриманих автомобілями
"Фольксваген Таурег" і "БМВ" /а. с. 2/, за
даними яких встановлений механізм
дорожньо-транспортної пригоди, на
підставі об'єктивних вихідних даних на
місці ДТП (місця зіткнення автомобілів,
їх розташування після зіткнення та
інших необхідних технічних вимірювань
й параметрів транспортних засобів і
наявної дорожньої обстановки), у
сукупності з характером, морфологією і
локалізацією спричинених транспортним
засобам - учасникам ДТП механічних
пошкоджень; фотознімками місця ДТП /а.
с. 18-23/, які повністю узгоджуються з
поясненням водія ОСОБА_2 /а. с. 3/ і свідка
ОСОБА_7 та, відповідно, повністю
спростовують пояснення водія ОСОБА_3, і
так званих свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за
ст. 124 КпАП України.

У відповідності з вимогами ст. 33 КпАП
України, при накладенні на
ОСОБА_3 стягнення підлягають
врахуванню характер вчиненого ним
правопорушення, особа порушника, який
працює приватним підприємцем, ступінь
його вини, сімейний і майновий стан,
обставин, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, немає.

Враховуючи наведене, конкретні
обставини справи, суд апеляційної
інстанції вважає необхідним накласти
на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у
виді позбавлення права керування
транспортними засобами на мінімальний
строк, визначений санкцією ст. 124 КпАП
України.

Таке адміністративне стягнення за
своїм видом і розміром буде
справедливим, необхідним і достатнім
для її виховання та запобігання
вчиненню нових правопорушень як самою
правопорушницею, так й іншими особами.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд
дійшов остаточного висновку про
задоволення апеляційної скарги
потерпілого.

При цьому на підставі ст. ст. 40-1 КпАП
України з ОСОБА_3 також підлягає
стягненню на користь держави судовий
збір у розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий збір"
від 8 липня 2008 р. №3674-VІ (в редакції
Закону України №590-VІІ від 19.09.2013 р.).

Керуючись ст. ст. 294, 40-1 КпАП України,
Апеляційний суд м. Києва -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 31 жовтня
2014 року про закриття на підставі п. 1 ст.
247 КпАП України провадження в
справі щодо ОСОБА_3 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3
визнати винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України, та
накласти на неї адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на шість місяців.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в справі - 0,03 % розміру
мінімальної заробітної плати, що
складає 36 грн. 54 коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва
В. Д з ю б і н