Справа № 183/7192/14
№ 3/183/2757/14
П О С Т А Н О В А

іменем України

25.11.2014 року суддя Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області Дубовенко І.Г., розглянувши
адміністративний матеріал, що надійшов
з Територіальної державної інспекції
праці в Дніпропетровській області про
притягнення до адміністративної
відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,
працюючого директором ТОВ «АФ
ім..Горького», який проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1,

за скоєння правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 41 КпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2014 року
відносно ОСОБА_1 було складено протокол
про адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 41КУпАП за порушення
вимог законодавства про працю та
охорону праці на підприємстві, яке
виразилося у: виявлене порушення вимог
ч. 10 ст. 10 Закону України «Про
відпустки» та п. 5 ст. 79 КЗпП України в
частині зобов'язання письмово
повідомити кожного працівника
власником або уповноваженим ним
органом працівника про дату початку
відпустки не пізніше чим за дві неділі
до встановленого графіком строку, яке
виразилось в тому, що ОСОБА_2 булла
надана щорічна відпустка з 25.03.2014 року
згідно із наказом від 25.03.2014 року, але
при цьому не має підтвердження щодо
повідомлення працівника про початок
відпустки не пізніше чим за два тижня.

Виявлено порушення вимог
ст.. 80 КЗпП України та ст.. 11 Закону
України «Про відпустки», згідно якої
«Щорічна відпустка за ініціативою
власника або уповноваженого ним
органу, як виняток, може бути
перенесена на інший період за умови, що
частина відпустки тривалістю не менше
ніж 24 календарних днів буде
використана в поточному робочому
році», наприклад ОСОБА_2 відпустка за
робочий період з 05.03.2013 року по 04.03.2014
року була надана з 25.03.2014 року згідно із
наказом від 25.03.2014 року тобто відпустка
була надана за межами робочого року, за
який повинна бути надана відпустка, при
цьому перенос терміну надання
відпустки на інший період здійснювався
без наявних підстав для перенесення
відпустки, без письмової згоди
працівника та без видання наказу про
перенесення відпустки.

Крім того, виявлено
порушення вимог ст.. 5. 15 Закону України
«Про оплату праці» та ст.. 97 КЗпП
України. Відповідно до ст.. 5 Закону
України «Про оплату праці», згідно якої
«Організація оплати праці
здійснюється на підставі: законодавчих
та інших нормативних актів;
генеральної угоди на державному рівні;
галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів. Суб’єктами організації
оплати праці є: … власники, …
працівники». Статтею 15 Закону України
«Про оплату праці» та ст.. 97 КЗпП
України передбачене, що конкретні
розміри тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок робітникам, а також
надбавок, доплат, премій і винагород
встановлюються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з представником трудового
колективу. У Товаристві був погоджений
лише штатний розклад на час розробки
колективного договору, при цьому
тарифні розцінки працівникам, що
працюють за відрядною формою оплати
праці не погоджувались, тобто у
Товаристві питання щодо оплати праці
працівників, що працюють за відрядною
формою оплати праці вирішуються
одноособово директором Товариства.

Виплата заробітної плати
працівникам при вибутті у щорічну
відпустку проводиться одночасно із
виплатою заробітної плати працівникам
Підприємства, що є порушенням ст.. 21
Закону України «Про оплату праці» та
ст.. 115 КЗпП України, згідно якої
«Заробітна плата працівникам за весь
час щорічної відпустки виплачується не
пізніше ніж за три дні до початку
відпустки», наприклад, ОСОБА_2 була
надана щорічна відпустка з 25.03.2014 року
згідно із наказом від 25.03.2014 року, але
виплата заробітної плати при вибутті у
відпустку була нарахована та сплачена
одночасно із виплатою заробітної плати
працівникам Товариства лише 11.04.2014
року.

Викладене повністю підтверджується
матеріалами адміністративної справи:
протоколом про адміністративне
правопорушення, копією ОСОБА_2
перевірки від 10.11.2014 року.

ОСОБА_1 до суду не з’явився, про
необхідність явки був сповіщений
належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 мається
склад правопорушення передбаченого ч. 1
ст. 41 КпАП України і він підлягає
притягненню до адміністративної
відповідальності.

При визначенні виду і розміру
стягнення суд враховує характер
скоєного правопорушення, особу
правопорушника, ступінь його вини,
майновий стан. Обставини, які б
пом’якшували чи обтяжували
відповідальність не виявлено.

З урахуванням викладеного, вважаю за
необхідне накласти на правопорушника
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави, оскільки
такого покарання буде достатньо для
виправлення правопорушника та
запобігання вчиненню нових
правопорушень.

На підставі викладено, керуючись ст. ст.
41 ч. 1, 283, 284, 287 ч. 2 КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41
КпАП України та накласти
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави в розмірі 510
гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на
користь держави у розмірі 36,54 грн.
(тридцять шість гривень п’ятдесят
чотири копійки).

Постанова підлягає пред’явленню до
виконання протягом трьох місяців.

Постанова може бути оскаржена особою,
яку притягнуто до адміністративної
відповідальності, потерпілим або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Суддя

І.Г. Дубовенко