П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 142/1829/14-п

29 грудня 2014 року смт Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Щерби Н. Л.

з участю секретаря Косован О. В.

прокурора Кічук І. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Піщанка Вінницької області

матеріали, які надійшли від Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України у Вінницькій області

про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого директором Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, -

за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП, -

Права відповідно до ст. 268 КУпАП розяснені, -

ВСТАНОВИВ:

До Піщанського районного суду Вінницької області з Відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління Служби безпеки України у Вінницькій області надійшов протокол № 829 Б про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 09 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1

В даному протоколі зазначено, що ОСОБА_1, перебуваючи на посаді начальника Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області, порушив обмеження, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції - входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України, при наступних обставинах.

ОСОБА_1, займаючи з 27 серпня 2010 року по теперішній час посаду директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області, являючись державним службовцем 6-го рангу 6 категорії посад, одночасно є засновником та власником ПСП Промінь (код ЄДРПОУ-30088220, Піщанський район, с. Трибусівка, вул. Леніна, 72), яке має на меті одержання прибутку. Відповідно до п.п. в п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції ОСОБА_1 являється суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення. Згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції особи зазначені у підп. в п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, не можуть входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законам України. Встановлено, що відповідно до Наказу Вінницького обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України № 358-к від 26 серпня 2010 року, ОСОБА_1 призначено на посаду директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області. При цьому, ОСОБА_1 з 2000 року по теперішній час є засновником та власником ПСП Промінь, що підтверджується даними наданими Реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції вих. № 06.03-11/855 від 07 серпня 2014 року. Вказане підприємство, взяте на облік платника податків Крижопільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області 01.03.2000 року за № 54 (вих. №1812 від 31.07.2014 року Крижопільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області) та у встановленому порядку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (). Відповідно до Статуту ПСП Промінь зі змінами від 16 липня 2013 року зазначено, що засновником і власником підприємства (ПСП Промінь) є громадянин України ОСОБА_1. Відповідно до п.2.1 Статуту ПСП Промінь підприємство створене з метою одержання прибутку засновником шляхом виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки реалізації та здійснення інших видів діяльності. У відповідності до п. 6.1 Статуту управління підприємством здійснює його власник, який самостійно вирішує всі питання виробничо-господарської діяльності, керуючись у своїй діяльності Статутом, законами та іншими нормативними актами України. Згідно з п. 6.2. Статуту власник організовує роботу підприємства, представляє його в усіх установах, організаціях, підприємствах (в тому числі за кордоном), розпоряджається майном і коштами підприємства, укладає договори. Крім цього, згідно п.6.3 Статуту власник здійснює прийом на роботу і звільнення працівників. Відповідно до п. 7.4 Статуту прибуток Підприємства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, на оплату праці. З балансового прибутку підприємства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також: вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після вказаних розрахунків, залишається в повному розпорядженні підприємства та використовується за рішенням Власника. Підтверджуючими ознаками господарської діяльності підприємства протягом 2013-2014 років являється бухгалтерсько-фінансова звітність ПСП Промінь (відповідь з ПСП Промінь від 25.07.14р.). Сума отриманого прибутку ОСОБА_1, як засновника ПСП Промінь з січня 2013 року по 30 червня 2014 року становить 2 790 000 грн., що підтверджується наданими з ПСП Промінь Звітами про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2013 рік та перше півріччя 2014 року (відповідь з ПСП Промінь від 25 липня 2014 року). Отже, ОСОБА_1, на момент перебування на посаді директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області в період з 27 серпня 2010 року по 09 вересня 2014 року, як засновник та власник, входив до органу правління ПСП Промінь, що має на меті отримання прибутку.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 172-4 КУпАП порушення встановлених законом обмежень щодо входження до складу органу управління чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

В судові засідання 18 та 29 грудня 2014 року, ОСОБА_1 не зявився по невідомим суду причинам, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується довідкою про доставку SMS, в якій вказано, що SMS-повідомлення щодо документу Повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій на 29 грудня 2014 року на 12:00:00 по справі № 142/1829/14-п (3/142/642/14) від 18 грудня 2014 року сформоване 23 грудня 2014 року 9:32:09 одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону 16, та було йому доставлено 24 грудня 2014 року 10:33:00.

Проте, суд, бере до уваги усні та письмові пояснення ОСОБА_1 Г, які він надавав суду в попередніх судових засіданнях та повідомив суду, що він дійсно на даний час працює директором Піщанського районного центру зайнятості та являється державним службовцем 6-го рангу 6-тої категорії посад. Відповідно до Статуту Приватного сільськогосподарського підприємства Промінь він також являється засновником та власником ПСП Промінь, метою діяльності якого є одержання прибутку. Проте відповідно статуту ПСП Промінь він як власник підприємства для управління підприємством найняв виконавчого директора, який виконує функції управління підприємством відповідно до статуту ПСП Промінь та укладеного з ним контракту та підзвітний у своїй діяльності йому як власнику підприємства.

З моменту укладення між ним як засновником ПСП Промінь та ОСОБА_2, як виконавчим директором, контракту про управління підприємством, поточне (оперативне) управління підприємством перейшло до виконавчого директора керівника, якому в тому числі було надано право розпоряджатися коштами підприємства. А тому він вважає, що не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не входить до органу управління підприємством чи його наглядової ради, ніякого прибутку від його діяльності не отримував та ним не розпоряджався. Крім того, ОСОБА_1 вказав, на те що ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції набув чинності 01 липня 2011 року. Того ж дня набув чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення, яким КУпАП було доповнено главою 13-А Адміністративні корупційні правопорушення. На момент призначення його директором Піщанського районного центру зайнятості 27 серпня 2010 року діяли обмеження передбачені п. в ч. 1 ст. 5 Закону України Про боротьбу з корупцією від 05 жовтня 1995 року, де було вказано, що державний службовець або інша особа, уповноважена на виконання функцій держави не мала права входити самостійно (крім випадків, коли державний службовець здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі, та представляє інтереси держави в раді товариства (спостережній раді) або ревізійній комісії господарського товариства), через представника або підставних осіб до складу правління чи інших виконавчих органів підприємств, кредитно-фінансових установ, господарських товариств тощо, організацій, спілок, обєднань, кооперативів, що здійснюють підприємницьку діяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України Про боротьбу з корупцією обмеження, передбачені у пунктах "б" і "в" частини першої цієї статті, не поширюються на депутатів сільських, селищних, міських, районних у містах, районних, обласних рад, які здійснюють

депутатські повноваження, не пориваючи з виробничою чи службовою діяльністю. ОСОБА_1 посилаючись на те, що закон не має зворотної дії в часі, а він був засновником і власником ПСП Промінь та директором Піщанського районного центру зайнятості до набуття чинності ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції, а тому його дія та дія ч. 2 ст. 172-4 КУпАП на нього не поширюється, і лише в разі прийняття його на роботу директором Піщанського районного центру зайнятості після 01 липня 2014 року та порушень ним обмежень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, він, міг би бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП. На підставі викладеного просить закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Адвокат особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS, в якій вказано, що SMS-повідомлення щодо документу Повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій на 29 грудня 2014 року на 12:00:00 по справі № 142/1829/14-п (3/142/642/14) від 18 грудня 2014 року сформоване 23 грудня 2014 року 9:37:16 одержувачу ОСОБА_3 на номер телефону 62, та було йому доставлено 24 грудня 2014 року 10:30:00.

Проте, суд, бере до уваги позиції адвоката ОСОБА_3 викладені під час розгляду справи в попередніх судових засіданнях, коли він підтримав клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та вважав доповнити його наступним, про що надав суду письмове клопотання. Відповідно ч. З ст. 96 Цивільного кодексу України, засновник юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Ст. 62 Господарського кодексу України, передбачає, що підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки. Одним з видів та організаційних форм підприємства, згідно ст. 63 Господарського кодексу України, є приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян або суб'єкта господарювання - юридичної особи. Ст. 113 кодексу передбачає, що приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Ст. 65 Господарського кодексу України зазначає, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник (не власник) підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Статутом ПСП Промінь в редакції 16.07.2013 р. вказано, що одноосібним учасником (засновником, власником) підприємства являється ОСОБА_1, та зокрема зазначено наступне: П. 6.4 Статуту - за рішенням Власника для управління Підприємством може найматись Виконавчий директор, який виконує функції управління підприємством відповідно до цього Статуту і укладеного з ним контракту; П. 6.5 Статуту - виконавчий директор, який прийнятий на роботу Власником, уповноважений керувати поточними справами Підприємства, представляти його у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори та укладати угоди від імені Підприємства. Питання повноважень, умов діяльності та матеріального забезпечення Виконавчого директора визначаються у Контракті, що укладається між Власником та Виконавчим директором. Із аналізу наведених норм законів та положень Статуту ПСП Промінь не вбачається, що з моменту призначення виконавчого директора власник/засновник вже безпосередньо не здійснює управління поточною діяльністю підприємства, а всі повноваження на здійснення керівних, розпорядчих та управлінських функцій має виконавчий директор. На виконання вищенаведених положень Статуту ПСП Промінь, 7 серпня 2006 року ОСОБА_1 як одноосібним власником підприємства було прийнято рішення № 5 про призначення виконавчим директором ПСП Промінь ОСОБА_2. На виконання цього рішення та Статуту підприємства, 7 серпня 2006 року було укладено контракт на управління підприємством, переукладений 31 грудня 2012 року на підставі відповідного рішення власника. В подальшому, на виконання вимог діючого законодавства України, в зв'язку із зміною керівника підприємства, до реєстраційної служби, податкової адміністрації, банківських установ, були подані відповідні заяви та документи для внесення змін до реєстраційних даних підприємства, а саме про керівника ОСОБА_2. З вказаної дати по даний час, згідно відомостей ЄДРПОУ, виконавчим органом - керівником ПСП Промінь, являється ОСОБА_2. ОСОБА_1, відповідно, залишився лише власником (засновником) ПСП Промінь, та йому належали корпоративні права на підприємство. Ст. 167 Господарського кодексу України чітко визначає, що володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації. Ст.. 7 Закону України Про заходи запобігання та протидії корупції передбачає, що особи, зазначені в підп.. в п. 1 ст. 4 Закону, не можуть входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Практична сторона застосування, в судовій практиці та позиція з питання притягнення до відповідальності за вчинення корупційних дій розкрита Верховним Судом України у постанові пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 р. № 13 Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння та інші правопорушення, пов'язані з корупцією (із змінами та доповненнями). П. 12 вказаної постанови передбачає, що державний службовець або інша особа, уповноважена на виконання функцій держави, не має права самостійно, через представника або підставних осіб входити до складу правління чи інших виконавчих органів підприємств, кредитно-фінансових установ, господарських товариств тощо, організацій, спілок, об'єднань, кооперативів, що здійснюють підприємницьку діяльність. Як було вказано вище, розд. 6 Статуту передбачено, що органом управління ПСП Промінь є його власник. З моменту призначення виконавчого директора саме директор стає органом управління з повноваженнями, зазначеними в Статуті. Відповідно ОСОБА_1 не міг входити до органу правління. Із всього вищенаведеного в адвокат вбачає, що протокол № 892 Б про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП від 09.09.2014 р. є абсолютно безпідставним та необгрунтованим, склад адміністративного правопорушення відсутній. Даний протокол складений виключно на припущеннях, які в силу ст.. 62 Конституції України, не можуть бути підставою для винесення обвинувачення, а відповідно обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вищенаведеного, адвокат просить суд адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП закрити за відсутністю події правопорушення. В подальшому представником ОСОБА_1, ОСОБА_3, до суду було подано заяву про застосування строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі. При цьому свою позицію він обґрунтовував тим, що протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення не відповідає вимогам закону складений без додержання вимог ст.. 256 КУпАП, а саме адвокат вважає, що відсутні матеріали, які необхідні для правильного вирішення справи, докази, що підтверджують склад адміністративного правопорушення. Також адвокат зазначив, що у разі, якщо суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення , хоча такий на його думку відсутній та недоведений жодними доказами, суд зобовязаний закрити провадження по справі, застосувавши статтю 38 КУпАП, так як в матеріалах справи міститься відповідь Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Управління юстиції у Вінницькій області Міністерства юстиції України за вихідним номером 0603-11/1190 від 17 листопада 2014 року на лист (запит) суду, відповідно до якої другий примірник супровідного листа щодо надання Витягу з ЄДР від 08 серпня 2014 року за № 06.03-11/855 з витягом по ПСП Промінь був отриманий представником СБУ у Вінницькій області ОСОБА_4 08 серпня 2014 року. За даними отриманого уповноваженою особою СБУ у Вінницькій області Витяг з ЄДР від 05 серпня 2014 року, що сформований державним реєстратором ОСОБА_5 керівником ПСП Промінь зазначено ОСОБА_1 Г.(сторінка 3, запис 5) зміна керівника відбулася 05 липня 2006 року, коли ОСОБА_1 не являвся державним службовцем. З огляду на викладене вбачається, що річний термін накладення адміністративного стягнення з дня його вчинення за припущеннями органу СБУ сплив 05 липня 2007 року, а трьох місячний термін накладення адміністративного стягнення з дня його виявлення плинув 08 листопада 2014 року. В звязку з вищезазначеним адвокат просить суд закрити адміністративну справу у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, застосувати ст.. 38 КУпАП щодо визначених термінів в межах яких допускається накладення адміністративного стягнення та закрити провадження в справі, про що винести відповідну постанову.

Адвокат ОСОБА_1 ОСОБА_6 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS, в якій вказано, що SMS- повідомлення щодо документу Повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій на 29 грудня 2014 року на 12:00:00 по справі № 142/1829/14-п (3/142/642/14) від 18 грудня 2014 року сформоване 23 грудня 2014 року 9:38:52 одержувачу ОСОБА_6 на номер телефону 48, та було йому доставлено 24 грудня 2014 року 10:33:00

Проте, суд, бере до уваги позиції адвоката ОСОБА_6 викладені під час розгляду справи в попередніх судових засіданнях, в яких він просив суд закрити провадження в справі про адміністративне корупційне правопорушення відносно ОСОБА_1, про що надав суду письмове доповнення до клопотань про закриття провадження в справі, в якому посилається на те, що ч. 1 ст. 167 ГК України визначає корпоративні права як права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в правлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Стаття 14 Податкового кодексу України в пункті 14.1.90 визначає корпоративні права як права особи, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією отримання певної частки прибутку (девідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Адвокат ОСОБА_1 також вказує на те, що корпоративні права можуть бути майнові (право на отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної господарської організації; право на отримання активів даної господарської організації в разі її ліквідації, а також можуть включати інші права, передбачені законом або установчими документами) та особисті немайнові/організаційні права (право на управління господарською організацією. Пункт 14.1.49 статті 14 ПКУ визначає, що дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. Також він посилається на те, що відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а стаття 42 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Відповідно до Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (частина 1, 2 та 4 статті 41). Конституцією України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина 1 статті 24); усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина 4 статті 13). Згідно з частиною 3 статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини 1 статті 100 ЦКУ право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. З огляду на це особи, уповноважені на виконання функцій держави та місцевого самоврядування мають право на придбання акцій (часток, паїв) господарського товариства, управляти ним, беручи участь у загальних зборах учасників (акціонерів), отримувати дивіденди, інформацію щодо діяльності товариства, частину активів у разі ліквідації товариства тощо. Законодавством України не передбачено заборони володіти корпоративними правами для державних службовців, однак встановлено обмеження їх реалізації. Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції передбачено, що державним службовцям заборонено займатися іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України. Частина 2 статті 167 ГК визначає, що володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Пунктом 2 частини 1 статті 7 вказаного Закону передбачено, що державним службовцям забороняється входити до складу органу управління чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді товариства (спостережній раді), ревізійної комісії господарського товариства), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України. Конституційний суд України своїм Рішенням від 13.03.2012 року за № 6-рп/2012 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), положення пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції від 7 квітня 2011 року за № 3206-УІ, згідно з яким особам, зазначеним в пункті 1 частини 1 статі 4 цього Закону, забороняється входити до складу органу управління підприємством або організації, що має на меті отримання прибутку, за винятком встановлення заборони вказаним особам брати участь у загальних зборах такого підприємства або організації. Тобто, встановлена заборона не поширюється на володіння та/або реалізацію державними службовцями корпоративних прав, не пов'язаних з участю (членством) в управлінні поточною діяльністю господарського товариства. Законом України Про державну службу серед обмежень, пов'язаних з прийняттям на державну службу, що встановлено статтею 12, не передбачено обмеження згідно з яким особа, яка володіє корпоративними правами не може бути визначена на посаду в державному органі та його апараті. Тобто необхідність відчуження особою, яка претендує на зайняття посади державного службовця своїх корпоративних прав законодавством не передбачено. Частиною 2 статті 11 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції встановлено, що спеціальний перевірці підлягають відомості, зокрема щодо наявності в особи корпоративних прав. Таким чином, законодавством встановлено проведення перевірки наявності в особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця корпоративних прав, однак встановлення такої наявності не перешкоджає зайняттю такою особою посади державного службовця та проходження державної служби. Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, володіння державними службовцями корпоративними правами та/або реалізація корпоративних прав не порушує обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, встановленими пунктами 1 та 2 частини 1 статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, якщо таке володіння не пов'язане із входженням до складу органів, якими здійснюється безпосереднє управління підприємствами і організаціями, що мають на меті одержання прибутку. Стосовно виконавчого органу, який здійснює управління поточною господарською діяльністю підприємства. Стаття 65 ГК визначає, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. При цьому адвокат ОСОБА_1 вказує, що статутом в редакції 16.07.2013 року ПСП Промінь визначено, що за рішенням Власника для управління Підприємством може найматись Виконавчий директор, який виконує функції управління Підприємством відповідно до цього Статуту і укладеного із ним Контракту; Виконавчий директор, який найнятий на роботу Власником, уповноважений керувати поточними справами Підприємства, представляти його у відносинах із іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори та укладати угоди від імені Підприємства. Питання повноважень, умов діяльності та матеріального забезпечення Виконавчого директора визначаються у Контракті, що укладається між Власником та Виконавчим директором. Стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме пункт 2 вказаної статті зазначає, що якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язані із зміною керівника або осіб, що обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну зазначених осіб та/або примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріатьно засвідчену копію) розпорядчого документа про їх призначення. Пункт 2 статті 17 та пункт 4 статті 21 вказаного Закону визначають, що в Єдиному державному реєстрі містяться, а у Виписці з ЄДР, що видається юридичній особі при реєстрації юридичної особи або внесення відповідних реєстраційних змін окрім іншої інформації, також зазначається: відомості про органи управління юридичною особою: прізвище, ім'я та по батькові осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, їх реєстраційні номери облікових карток платників податків. Згідно пункту 1 статті 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А тому адвокат ОСОБА_1, ОСОБА_6, вважає, що з вищевикладеного вбачається, що виключно особа, відомості про яку містяться в ЄДР, являється уповноваженою особою від власників/учасників/засновників/акціонерів юридичної особи на здійснення управління поточною господарською діяльністю підприємства - керівником такої юридичної особи, тобто представлення інтересів підприємства перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, вчинення будь-яких правочинів (з урахуванням обмежень, визначених законом та статутними документами). Із прийняттям/обранням Виконавчого директора та внесенням відповідних змін до реєстраційних даних, Власник/засновник безпосередньо не здійснює управління поточною господарською діяльністю підприємства; Виключно керівник вправі розпоряджатись майном підприємства. А тому він вважає, що жодним чином не доведено, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, а саме входження останнім до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Єдиним підґрунтям для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, а також дані на яких будується обгрунтування щодо порушення вимоги вказаної норми Закону України Про засади запобігання і протидії корупції є отримання прибутку ПСП Промінь, що підтверджується звітами про фінансові результати за відповідні періоди. Проте піл час розгляду справи не надано доказів отримання ОСОБА_1 доходів від здійснення господарської або іншої діяльності, тобто від діяльності, вчинення (здійснення) якої забороненої статтею 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції. Разом із тим прокуратурою безпідставно прирівняно дохід (прибуток) юридичної особи із доходом (прибутком) фізичної особи. Тому, на думку адвоката, всі доводи прокуратури грунтуються виключно на припущеннях, а оскаржуваний протокол № 892 Б про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, складений 09.09.2014 року є абсолютно безпідставним та необгрунтованим, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення відсутній.

У судовому засіданні прокурор прокуратури Піщанського району Вінницької області ОСОБА_7 вказала, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, повністю доведена, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі відповідно до санкції частини 2 статті 172-4 КУпАП.

Суд беручи до уваги думку прокурора, пояснення осіб, які беруть участь у провадження в справі про адміністративне корупційне правопорушення, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення повністю доведена забраними по справі та дослідженими в судовому засіданні матеріалами. При цьому суд керується наступним.

Відповідно до протоколу № 829 Б про вчинення адміністративного корупційного правопорушення від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1, займаючи з 27 серпня 2010 року по теперішній час посаду директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області, являючись державним службовцем 6-го рангу 6 категорії посад, та будучи відповідно до п.п. в п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення одночасно являється засновником та власником ПСП Промінь, яке має на меті одержання прибутку, чим порушив встановлені згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції обмеження щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законам України.

Із заяви ОСОБА_1 від 16 серпня 2010 року, в якій він просить призначити його на посаду директора Піщанського районного центру зайнятості як такого, що пройшов конкурсний відбір, вбачається, що із встановленими законодавством обмеженнями щодо проходження державної служби, ОСОБА_1 ознайомився.

Відповідно до листа Державного Центру Зайнятості Міністерства праці і соціальної політики від 25 серпня 2014 року Державний центр зайнятості погодив призначення ОСОБА_1 на посаду директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області.

Встановлено, що відповідно до Наказу Вінницького обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України № 358-к від 26 серпня 2010 року Про ОСОБА_1 Г. ОСОБА_1 з 27 серпня 2010 року призначено на посаду директора Піщанського районного центру зайнятості з посадовим окладом 1 404 гривні на місяць, як такого, що пройшов конкурсний відбір.

08 липня 2010 року ОСОБА_1 було підписано попередження про спеціальні обмеження, встановленні Законами України Про державну службу та Про боротьбу з корупцією щодо прийняття на держави службу та проходження державної служби.

27 липня 2011 року, з набранням чинності Законом України Про засади запобігання і протидії корупції 01 липня 2011 року, ОСОБА_1 були підписанні попередження про спеціальні обмеження, встановлені Законами України Про державну службу та Про засади запобігання і протидії корупції щодо прийняття на держави службу та проходження державної служби.

Також судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1, індекс 24710, Вінницька область, Піщанський район, с. Трибусівка, вулиця Шкільна, будинок 4, являється засновником юридичної особи, яка знаходиться за адресою 24710, Вінницька область, Піщанський район, с. Трибусівка, вулиця Леніна, будинок 72 з організаційно-правовою формою приватне підприємство, а саме являється засновником Приватного сільськогосподарського підприємства Промінь. Датою державної реєстрації ПСП Промінь є 15 лютого 2000 року. 05 липня 2006 року до Єдиного державного реєстру було внесено запис про включення 1 162 120 0000 000096 до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу.

Так, дійсно на час призначення ОСОБА_1 на посаду директора Піщанського РЦЗ 27 серпня 2010 року, діяв Закон України Про державну службу в редакції від 01 січня 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 16 якого державний службовець не мав права вчиняти дії, передбачені статтями 1 і 5 Закону України Про Боротьбу з корупцією.

Станом на 27 серпня 2010 року діяла редакція Закону України Про боротьбу з корупцією від 11 березня 2007 року, Стаття 5 якого встановлювала спеціальні обмеження щодо державних службовців та інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, спрямовані на попередження корупції, серед яких зокрема відповідно до п. п. в ч. 1 ст. 5 державний службовець або інша особа, уповноважена на виконання функцій держави, не мала права: входити самостійно (крім випадків, коли державний службовець здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі, та представляє інтереси держави в раді товариства (спостережній раді) або ревізійній комісії господарського товариства), через представника або підставних осіб до складу правління чи інших виконавчих органів підприємств, кредитно-фінансових установ, господарських товариств тощо, організацій, спілок, об'єднань, кооперативів, що здійснюють підприємницьку діяльність. Частина 2 статті 5 Закону України Про боротьбу з корупцією в редакції від 11 березня 2007 року передбачала, що обмеження, передбачені у пунктах "б" і "в" частини першої цієї статті, не поширюються на депутатів сільських, селищних, міських, районних у містах, районних, обласних рад, які здійснюють

депутатські повноваження, не пориваючи з виробничою чи службовою діяльністю.

Відповідно до довідки № 05-01-14 від 12 вересня 2014 року, виданою Піщанською районною радою Вінницької області ОСОБА_1 обраний депутатом Піщанської районної ради 2 скликань та з 2006 року по даний час являється депутатом районної ради.

Закон України Про боротьбу з корупцією від 05 жовтня 1995 року втратив чинність на підставі Закону України Про засади запобігання та протидії корупції № 1506-17 від 11 червня 2009 року.

Закон України Про засади запобігання та протидії корупції № 1506-17 від 11 червня 2009 року втратив чинність на підставі Закону України Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України щодо запобігання та протидії корупції № 2808-17 від 21 грудня 2010 року.

01 липня 2011 року набрав чинності Закон України Про засади запобігання і протидії корупції № 3206-VI від 07 квітня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року, на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" від 07 квітня 2011 року. В частині 1 статті 1 Закону України Про державну службу передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують

заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до положень ст.. 25 Закону України Про державну службу ОСОБА_1 являється державним службовцем шостої категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, дія цього Закону та передбачені ним обмеження поширюються на всіх осіб, визначених суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення, у межах, установлених цим Законом. Перелік субєктів відповідальності за корупційні правопорушення визначений в статті 4 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, серед яких в п.п. в п.1 ч. 1 ст. 4 серед осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування вказано також і державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Частиною 3 ст. 8 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Судом також враховується позиція Конституційного Суду України викладена в Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 в справі № 1-7/99, в якому вказано, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Також у вказаному рішенні КСУ зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 є державним службовцем 6 категорії 6 рангу та на нього поширюється дія Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року, з втратою чинності Законом України Про боротьбу з корупцією та Закону України Про засади запобігання та протидії корупції, на нього як на державного службовця та субєкта відповідальності за корупційні правопорушення почала поширюватися дія Закону України Про засади запобігання і протидії корупції від 07 квітня 2011 року. Тому суд не бере до уваги позицію ОСОБА_1 в якій він вказує на те, що був засновником і власником ПСП Промінь та директором Піщанського районного центру зайнятості до набуття чинності ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції, а тому його дія та дія ч. 2 ст. 172-4 КУпАП на нього не поширюється, і лише в разі прийняття його на роботу директором Піщанського районного центру зайнятості після 01 липня 2011 року та порушень ним обмежень, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, він міг би бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Також, судом встановлено, що відповідно до статуту Приватного сільськогосподарського підприємства Промінь в новій редакції, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 16 липня 2013 року, а саме в. п. 1.3. Статуту вказано, що засновником і власником підприємства є громадянин України ОСОБА_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія АА № 290442, виданий Піщанським РВ УМВС України у Вінницькій області. В пункті 2.1 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року) передбачено, що головною метою діяльності підприємства є отримання прибутку засновником шляхом виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки, реалізації та здійснення інших видів діяльності. Згідно з п. 3.2 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року), майно підприємства утворюється за рахунок в тому числі і внеску власника, яким відповідно до Статуту та відомостей, які містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19107006, являється ОСОБА_1 Відповідно до даних, які містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19107006, вбачається, що розмір статутного капіталу ПСП Промінь становить 8 299 000.00 гривень, та при цьому розмір внеску засновника ОСОБА_1 до статутного капіталу становить 8 299 000.00 гривень.

У Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19107006, сформованого 05 серпня 2014 року, у відомостях про органи управління юридичної особи ПСП Промінь, зазначено, що єдиним органом управління ПСП Промінь є його засновник, тобто ОСОБА_1 В графі даних про осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у відносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19107006, сформованого 05 серпня 2014 року, як підписанта та керівника зазначено ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6.1 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року) управління підприємством здійснює його власник, який самостійно вирішує питання виробничо-господарської діяльності, керуючись у своїй діяльності цим Статутом, законами та іншими нормативними актами України. Разом з тим пунктом 6.4 Статуту передбачено, що за рішенням Власника для управління підприємством може найматися виконавчий директор, який виконує функції управління підприємством відповідно до цього статуту та укладеного з ним контракту та підзвітний у своїй діяльності власнику підприємства. Відповідно до п. 6.5 Статуту, Виконавчий директор, який найнятий на роботу власником, повноважений керувати поточними справами підприємства, представляти його у відносинах з іншими юридичними та фізичними особами, вести переговори та укладати угоди від імені підприємства. Питання повноважень, умов діяльності та матеріального забезпечення Виконавчого директора визначаються у контракті, що укладається між Власником та Виконавчим директором.

Згідно з п. 7.4 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року) прибуток Підприємства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку Підприємства сплачується проценти по кредитних банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджет. Чистий прибуток, одержаний після вказаних розрахунків, залишається в повному розпорядженні Підприємства та використовуються за рішенням Власника.

В пункті 11.1 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року) вказано, що зміни та доповнення до цього Статуту вносяться за рішенням власника підприємства і набувають чинності з моменту їх державної реєстрації.

Відповідно до Рішення №5 від 07 серпня 2006 року, ОСОБА_1 вирішив призначити виконавчим директором приватного сільськогосподарського підприємства Промінь ОСОБА_2, з 07 серпня 2006 року з повною матеріальною відповідальністю. 07 серпня 2006 року засновник ПСП Промінь ОСОБА_1, який називається надалі Вищий орган, і який діє на підставі статуту підприємства, з одного боку, і виконавчий директор ОСОБА_2, якого надалі названо Керівником, з іншого боку, уклали контракт на управління підприємством.

В п. 1.2 контракту на управління підприємством, вказано, що цей контракт є трудовим договором, на підставі контракту виникають трудові стосунки між Керівником і Підприємством, які з боку останнього реалізовуються Вищим органом і працівниками підприємства. Відповідно до п. 1.2 контракту, терміном сторони у цьому контракті позначаються керівник та вищий орган, якщо зі змісту умови не випливає інше. Основи законодавства про працю, Кодекс законів про працю, та інші нормативні акти, які регулюють трудові стосунки державних підприємств з їх працівниками поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом у частині, яка йому не суперечить. Згідно до положень п. 2.1 контракту на управління підприємством, керівник здійснює поточне (оперативне) управління підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань Підприємства, що передбачені Статутом. В пункті 3.2 контракту на управління підприємством передбачено, що серед іншого, керівник розпоряджається майном підприємства та користується правом розпорядження коштами підприємства. При цьому Статут ПСП Промінь виділяє поняття статутного фонду (п. 4.7), резервного фонду (п. 4.8), майна підприємства (п.4.2) та прибутку підприємства (п.7.4).

Суд бере також до уваги положення Господарського кодексу України, а саме норми ч. ст.. 57 ГК України, відповідно до якої установчими документами суб'єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб'єкта господарювання.

В частині 2 ст. 57 ГК України вказано, що в установчих документах повинні бути зазначені найменування суб'єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 57 ГК України статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб'єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб'єктами відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України, суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Стаття 62 ГК України зазначає, що підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.

В частині 1 ст. 63 ГК України передбачено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства різних видів, в тому числі, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи). При цьому унітарним підприємством відповідно до змісту ч. 4 ст. 63 ГК України є підприємство, яке створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника. При цьому увага суду була також звернута на ст.. 64-1 ГК України, де вказано, що підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобовязані встановлювати свого кінцевого вигодоодержувача, регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом. Термін "кінцевий вигодоодержувач" розуміється у значенні, що вживається в Законі України"Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 Закону України"Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, кінцевий вигодоодержувач юридичної особи - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обовязкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого

(через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з повязаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі. При цьому фізичною особою - кінцевим вигодоодержувачем юридичної особи не може бути особа, яка є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого права.

Стаття 65 ГК України визначає основні засади здійснення управління підприємством та передбачає, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до позиції висловленій Міністерством юстиції України в Розясненні Про засади запобігання і протидії корупції від 09 квітня 2012 року, заснування приватною особою унітарного підприємства є господарською діяльністю, яка розглядається як підприємницька діяльність цієї особи. Згідно зі статтею 42 ГКУ підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Засновники та учасники таких підприємств володіють корпоративними правами, які виникають в обмін на майнову участь у господарській організації, отримують право на частку в її статутному фонді (майні), а відтак - і пов'язані з цим можливості, що гарантуються законом.

Визначення поняття "корпоративні права" наводиться у статті 167 ГКУ. Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною другою статті 167 ГКУ визначається, що володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Водночас ГКУ закріплює можливість встановлення на рівні закону обмежень для певних категорій осіб щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Одним з основних корпоративних прав, які визначаються Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України (ст. 116 ЦКУ), є правомочність на участь суб'єкта цих прав в управлінні господарською організацією. Корпоративний порядок управління передбачає наявність відповідної системи органів управління господарського товариства.

Залежно від виду юридичної особи законодавством або установчими документами можуть визначатися види органів управління. Відповідно до статті 97 ЦКУ органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган. На відміну від виконавчого органу, до якого можуть входити учасники товариства на виборчій основі чи наймані працівники, до такого органу управління як загальні збори входять всі без винятку володільці корпоративних прав незалежно від того, чи вони особисто присутні на них, чи уповноважили на це інших осіб.

У випадках, коли форма організації товариств (повні та командитні товариства) не передбачає обов'язкового створення органів управління (ст. 121 ЦКУ), до уваги слід брати вимогу частини сьомої статті 80 ГКУ щодо обов'язкової наявності в учасників повного товариства та повних учасників командитного товариства, які в межах товариства спільно здійснюють підприємницьку діяльність, статусу зареєстрованого суб'єкта підприємництва.

Таким чином, володіння засновником (учасником) корпоративними правами в таких господарських товариствах, як акціонерне товариство, товариство з обмеженою відповідальністю та товариство з додатковою відповідальністю передбачає безумовне входження їх володільців до управлінського органу - загальних зборів, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону забороняється особам, уповноваженим на виконання функцій держави та місцевого самоврядування.

Заснування уповноваженою особою унітарного приватного підприємства або участь у повному товаристві чи в якості повного учасника в командитному товаристві є підприємницькою діяльністю, що в свою чергу є порушенням пункту 2 частини першої статті 7 Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється: входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Однак, положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції щодо заборони особам,зазначеним у пункті 1 частини першої статті 4 цього закону, брати участь у загальних зборах підприємствах або організації, що має на меті одержання прибутку, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012. В указаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що відповідно до Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Конституцією України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи і є рівними перед законом. За ч. 1 ст. 167 ГК України, учасники господарського товариства мають корпоративні права, тобто права особи, частка якої визначається в статутному фонді господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) цієї організації та активів у разі ліквідації останньої. Особи, уповноважені на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, як і інші фізичні та юридичні особи, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у тому числі з метою набуття та реалізації корпоративних прав. Зі змісту цього рішення чітко слідує, що державний службовець може входити до складу загальних зборів товариства, яке має на меті отримання прибутку, виключно, якщо таке входження повязане з реалізацією його права власності на частку у цьому товаристві як корпоративного права особи, і не може суміщати свою посаду державного службовця з участю у будь-яких органах товариства, якщо вони є органом управління відповідного товариства.

Закон України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців визначає Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зміни до установчих документів юридичної особи, а також зміна прізвища та/або імені, та/або по батькові (далі - імені) або місця проживання фізичної особи - підприємця підлягають обов'язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін

до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців технічні та програмні засоби ведення Єдиного державного реєстру повинні забезпечувати, в тому числі, достовірність та повноту відомостей з реєстраційних карток, контроль за проведенням реєстраційних дій, оперативну видачу виписок та довідок з Єдиного державного реєстру, а також документальне відтворення процедур державної реєстрації.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Згідно із нормами закріпленими в ч. 2 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Єдиному державному реєстрі, крім іншого, містяться такі відомості щодо юридичної особи, відомості про органи управління юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; дата та номер запису про проведення державної реєстрації юридичної особи, дати та номери записів про внесення змін до нього; дані про установчі документи, дати та номери записів про внесення змін до них; дата та номер запису про скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Тому суд, оцінює витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, як належний та допустимий доказ по справі, який містить достовірну інформацію проте, що єдиним одноособовим органом правління ПСП Промінь являється засновник підприємства - ОСОБА_1 Аналогічні відомості зазначені і в Статуті ПСП Промінь в редакції від 16 липня 2013 року, де вказано, що управління підприємством здійснює його власник, тобто ОСОБА_1 Як вбачається з матеріалів справи, доказів наданих сторонами, в статуті та Витягу з Єдиного державного реєстру зазначена лише інформація про те, що ОСОБА_2, як керівник та підписант підприємства був обраний до органу правління юридичної особи, але разом з тим в судовому засіданні не доведено та судом не встановлено, що ОСОБА_1 вийшов зі складу органу правління, так як на час складення протоколу про вчинення корупційного адміністративного правопорушення був засновником ПСП Промінь, який являється органом правління.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП повністю доведена в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1, займаючи посаду директора Піщанського районного центру зайнятості Вінницької області, являючись державним службовцем 6-го рангу 6 категорії посад, одночасно є засновником та власником ПСП Промінь, порушив встановлені відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції, обмеження, а саме входив до складу органу правління ПСП Промінь основною метою діяльністю якого відповідно до п. 2.1 Статуту ПСП Промінь (в редакції від 16 липня 2013 року) є отримання прибутку засновником. А тому, немає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4, а тому відповідні клопотання ОСОБА_1 та його адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотань ОСОБА_1 та його адвокатів про закриття провадження у справі у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому суд керується наступним. Виходячи зі змісту статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У статті 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративного стягнення, зокрема, адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. У цих випадках, згідно з приписами пункту 7 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Системний аналіз норм чинного КУпАП дозволяє дійти висновку, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання уповноваженим органом (посадовою особою) протоколу про вчинення особою відповідного адміністративного правопорушення. Крім того, слід звернути увагу, що єдине виключення стосовно зупинення судом строку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 277 КУпАП, стосується випадків, коли особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з'явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо). При цьому, у будь-якому випадку строк накладення адміністративного стягнення на особу, яка вчинила адміністративне корупційне правопорушення, не може перевищувати одного року з дня його вчинення (або двох років якщо особою було вчинене правопорушення, передбачене статтею 164-14 КУпАП).

Міністерство юстиції України в Листі від 01.12.2003 № 22-34-1465 "Щодо скоєння особою триваючого правопорушення" висловило позицію, згідно з якою триваючими правопорушеннями є проступки, пов'язані з тривалим, безперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою. Такі правопорушення припиняються або виконанням установлених обов'язків, або притягненням винної особи до відповідальності. Зокрема в даному листі вказано, що продовжуваним адміністративним проступком називають ряд ідентичних проступків, які вчиняються неодноразово з однаковою метою, формою вини, тими ж субєктами, засобами дії і які складають у сукупності єдине правопорушення (наприклад, дрібне розкрадання державного або колективного майна). Проте триваючими адміністративними проступками є проступки, повязані з тривалим, неперервним невиконанням обовязків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обовязків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу...

У листі від 17.07.2007 № 22-14-493 Міністерство юстиції України повідомляє про те, що діючий Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) не містить визначення понять "разового" і "тривалого" правопорушення, обмежуючись загальною нормою, у відповідності до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше чим через два місяця з дня здійснення правопорушення, а при тривалому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення (частина перша статті 38 КУпАП).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 17.07.2007 N 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 02.08.2013 року № 6802-0-4-13/11 щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.При цьому інші строки накладення адміністративного стягнення передбачені частинами другою - четвертою вказаної статті КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді) та у разі закриття кримінального провадження, коли в діях порушника наявні ознаки адміністративного правопорушення. Також в листі зазначено, що КУпАП не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Також, суд враховує розяснення викладенні постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 року Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення. В п. 11 вказаної постанови вказано, що судам слід дотримуватись вимог статей 277, 277-2, 278 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення. При цьому необхідно звернути увагу на те, що статтею 277 КУпАП встановлено строки розгляду справи про адміністративні правопорушення і справа має бути розглянута навіть у разі порушення такого строку, а строки накладення адміністративного стягнення, передбаченістаттею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені. Разом з тим, в пункті 12 постанови передбачено, що перебіг строку розгляду справи про адміністративні правопорушення здійснюється за загальними положеннями КУпАП. У випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв'язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 277 КУпАП, строк розгляду адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з'явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо). Відповідно до ухвали Піщанського районного суду Вінницької області 23 вересня 2014 року строк розгляду справи був зупинений, а відновлений був 12 листопада 2014 року відповідно до ухвали суду від 12 листопада 2014 року. Ухвалою суду від 26 листопада 2014 року строк розгляду справи був знову зупинений знову, а відновлений 18 грудня 2014 року. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, з дня його виявлення, тобто з дня складення протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення 09 вересня 2014 року, враховуючи, що строк розгляду справи двічі зупинявся судом, тримісячний строк накладення адміністративного стягнення не закінчився, підстав для закриття провадження відносно ОСОБА_1 у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що за результатами розгляду справи, ОСОБА_1, слід притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП в межах санкції статті, яка передбачає накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією доходу отриманого від такої діяльності.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини. Обставин, що помякшують відповідальність або обтяжують відповідальність судом не встановлено. Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за корупційні діяння, за місцем роботи та проживання характеризується з позитивної сторони.

А тому, суд вважає що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без конфіскації доходу отриманого від такої діяльності, так як застосування саме такого стягнення найбільше відповідатиме меті адміністративного стягнення та сприятиме перевихованню особи, яка вчинила корупційне правопорушення. Також, суд враховує, що в судовому засіданні було встановлено факт отримання прибутку ПСП Промінь, що підтверджується звітом про фінансовий стан від 31 грудня 2013 року, звітом про фінансові результати (звітом про сукупний дохід) за 2013 рік, звітом про фінансовий стан 30 червня 2014 року, звітом про фінансові результати (звітом про сукупний дохід) за перше півріччя 2014 року.

Той факт, що в судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_1 не отримував під час перебування на посаді директора Піщанського РЦЗ доходу з ПСП Промінь не має впливу на склад вказаного правопорушення, оскільки його склад є формальним. Однак відсутність даних про це унеможливлює застосування до ОСОБА_1 стягнення в частині конфіскації отриманого доходу, що передбачена санкцією ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.

Керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 172-4,ст.. 38, 247, 277, ст..ст.283, 284 КУпАП, ст.. 121 ЦК України, ст..ст. 57, 58. 62- 65, 80, 116, 167 ГК України, Законом України Про засади запобігання і протидії корупції, Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Рішенням Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 ,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 150 ( ста пятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 550 (дві тисячі пятсот пятдесят) гривень без конфіскації отриманого доходу.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 36 (тридцять шість) гривні 54 копійки (Одержувач: УДКСУ у Піщанському районі, 22030001, , Банк одержувача: ГУДКУ у Вінницькій області м. Вінниця; МФО 802015, р/р 0453).

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Піщанський районний суд.

Суддя :