А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05.12.2014 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Животова Є.Г., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника - адвоката ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань, в м. Ужгороді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, запровадженої щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Ш. Луг Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1, за апеляційною скаргою останнього на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 20.10.2014,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї) з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн., за таких обставин.

06.10.2014, біля 19 год. 45 хв., в АДРЕСА_1, ОСОБА_1 вчинив економічне насильство щодо своєї дружини, а саме замінив замки вхідних дверей, чим позбавив її житла.

В апеляційній скарзі та доповненні ОСОБА_1 просить вказану постанову судді щодо нього від 20.10.2014 скасувати, як незаконну, а провадження у справі закрити у зв'язку із відсутністю в його діях складу правопорушення. Як суб'єктом складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і суддею неповно з'ясовано фактичні обставин справи, наведені в оскарженій постанові висновки не відповідають дійсності та не ґрунтуються на вимогах закону; ОСОБА_1 при розгляді справи не надано можливості скористатися правом на захист; суддею дано неправильну оцінку наявним у справі доказам, якими вина ОСОБА_1 у начебто вчинених ним щодо потерпілої діях не підтверджується.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника на підтримання викладених в апеляційній скарзі доводів, потерпілу та її представника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити без змін рішення судді першої інстанції, як законне та обґрунтоване, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом; орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності; при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не в повній мірі дотримався, через що постанова суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про те, що за вказаних в постанові судді від 20.10.2014 обставин ОСОБА_1 вчинив економічне насильство щодо своєї дружини, а саме "замінив замки вхідних дверей, чим позбавив її житла" побудовано виключно на протоколі про адміністративне правопорушення від 09.10.2014 № 014789 (далі - протокол).

З таким висновком погодитись не можна, оскільки викладена в протоколі ДІМ Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області Дорошенко О.Ю. суть адміністративного правопорушення взагалі не розкрита. Сама по собі «заміна замків вхідних дверей» не може свідчити про позбавлення житлом потерпілої ОСОБА_3

Для з'ясування цих обставин судом не було викликано на розгляд справи і не опитано потерпілу всупереч вимог ст.252 КУпАП, в постанові відсутнє посилання на конкретну потерпілу, не зазначено навіть її імені.

В постанові є також посилання на «інші матеріали справи», як на докази вини ОСОБА_1, без зазначення назви та розкриття їх змісту. Такі висновки викликають обґрунтований сумнів з точки зору їх змістовності і безумовно повинні тлумачитись на користь ОСОБА_1, виходячи з положень ст.ст. 62, 129 ч.3 п.3 Конституції України.

На усунення вказаних недоліків, апеляційним судом відібрано пояснення від усіх учасників справи, опитано свідка та вивчено матеріали справи.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що за вказаних у протоколі обставин дійсно замінив циліндровий механізм (серцевину) замка вхідних дверей в квартирі, в якій спільно проживає зі своєю дружиною, потерпілою ОСОБА_3, та їх неповнолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свої дії пояснив тим, що до старої серцевини замка у сім'ї було наявні лише 2 ключі, один з яких був у нього, а інший - у його дружини, ОСОБА_3 Тому він придбав вказаний механізм замка з п'ятьма ключами, один з яких передав сину, а інший мав намір передати дружині, про що сповістив її перед заміною замка, зателефонувавши на її мобільний телефон. Вважає, що оскільки у нього з ОСОБА_3 тривалий час існують неприязні відносини на ґрунті невиконання потерпілою своїх батьківських обов'язків, остання оцінила його вказані дії так, що він нібито має намір позбавити її житлом, що безумовно не відповідає дійсності.

Ці доводи ОСОБА_1, зокрема і щодо його телефонування потерпілій з приводу заміни серцевини замка дверей, повністю підтвердив і син вказаного подружжя ОСОБА_6, додавши, що батько в його присутності повідомляв телефоном матері про намір такої заміни, щоб вона приїхала за одним із ключів для можливості в подальшому її потрапляння у квартиру.

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 добровільно передав один з ключів потерпілій, пояснивши, що в жодному разі не заперечує можливості їх спільного проживання у вказаній квартирі та про відсутність у нього такої можливості напередодні, оскільки ОСОБА_3 всіляко уникала з ним зустрічей, проживаючи у будинку своїх батьків в с. Олександрівка Хустського району.

Таким чином, жодних доказів про те, що ОСОБА_1 виганяв потерпілу зі спільної квартири або умисно не впускав її всередину, позбавляючи її в такий спосіб житла, позбавляв її їжі/одягу, іншого майна або коштів, на які потерпіла має передбачене законом право, про що йдеться в диспозиції ст.173-2 КУпАП, по справі не здобуто. Апеляційним судом перед початком розгляду справи з'ясовувалося у потерпілої наявність доказів про зворотнє, зокрема щодо необхідності виклику на розгляд справи відповідних свідків, що не дало позитивного результату. Тому, з урахуванням наведеного вище, пояснення потерпілої на підтвердження викладених у протоколі даних апеляційний суд оцінює критично.

Отже, суддя першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд визнає, що в даному випадку не встановлено не лише складу, а навіть самої події адміністративного правопорушення, а тому оскаржена постанова судді підлягає скасуванню, а розпочате щодо ОСОБА_1 провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7,251,252,294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 20.10.2014, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. скасувати, а провадження у даній справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя