АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 33/796/1395/2014
Головуючий в апеляційній інстанції:
Категорія: ст. 294 КУпАП
Доповідач: Бець О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва Бець О.В., за
участю особи, яка подала заяву ОСОБА_3,
прокурора відділу прокуратури м. Києва
АндрущенкоО.С., розглянувши заяву
ОСОБА_3 про перегляд судового рішення, а
саме постанови Апеляційного суду міста
Києва від 12 листопада 2009 р., відносно
ОСОБА_3, якою ОСОБА_3 визнано винним в
порушенні п. «б» ч. 3 ст. 5 Закону України
«Про боротьбу з корупцією»,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Апеляційного суду м.
Києва від 12 листопада 2009 року протест
прокурора Оболонського району м. Києва
на постанову судді Оболонського
районного суду м. Києва від 2 жовтня 2009
року задоволено, апеляційну скаргу
ОСОБА_3, на зазначену постанову,
задоволено частково, постанову судді
Оболонського районного суду м. Києва
від 2 жовтня 2009 року, якою закрито
провадження по справі у зв'язку з
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення -
скасовано, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
працюючого суддею Шевченківського
районного суду м. Києва було визнано
винним в порушенні спеціальних
обмежень спрямованих на попередження
корупції, передбачених п. «б» ч. 3 ст. 5
Закону України «Про боротьбу з
корупцією» та закрито провадження по
даній справі у зв'язку із закінченням
строку накладення адміністративного
стягнення.

Постанова Апеляційного суду м. Києва
від 12.11.2009 р. мотивована тим, що з
урахуванням наявних по справі доказів
і оцінюючи їх у сукупності, апеляційний
суд прийшов до висновку про те, що
ОСОБА_3, будучи суддею Шевченківського
районного суду м. Києва, тобто особою
уповноваженою на виконання функцій
держави, вчинив порушення спеціальних
обмежень, спрямованих на попередження
корупції, передбачених п. «б» ч. 3 ст. 5
Закону України «Про боротьбу з
корупцією», які виразилися у
неправомірному втручанні у діяльність
інших державних органів та посадових
осіб, з метою перешкодити виконанню
ними своїх повноважень, за яке
передбачена відповідальність
відповідно до ч. 1 ст. 8 цього Закону.

24 жовтня 2014 року ОСОБА_3, в порядку ст. 8
КУпАП та ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
звернувся до Апеляційного суду м. Києва
з заявою на перегляд судового рішення,
а саме постанови Апеляційного суду м.
Києва від 12 листопада 2009 року, щодо
нього, вважаючи, що у зв'язку зі змінами
в законодавстві на сьогоднішній день
з'явились законні підстави для
перегляду постанови апеляційного суду,
оскільки ніякого мотиву з його боку,
тим більше корисливого, судом
апеляційної інстанції на той час не
було встановлено.

Крім того, як вважає ОСОБА_3,
апеляційний суд прийняв зовсім нову
постанову, тобто фактично діяв як суд
першої інстанції та в нього не було
можливості, згідно чинного
національного законодавства,
оскаржити її до вищестоящого суду, що,
на його думку, суперечить нормам ст. 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, а також ст. 2
Протоколу № 7 до вказаної Конвенції.

Також заявник в заяві зазначає про те,
що диспозиція норми, визначеної
пунктом «б» частини 3 ст. 5 Закону
України «Про боротьбу з корупцією» від
5.10.1995 р. на час визнання його винним у
вчиненні правопорушення, пов'язаного з
корупцією, була в подальшому
інтерпретована в ст. 172-2 КУпАП у дещо
зміненому вигляді. Проте, 18.04.2013 р.
Верховна Рада України ухвалила Закон
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
приведення національного
законодавства у відповідність із
стандартами кримінальної конвенції
про боротьбу з корупцією», який набрав
чинності 17.05.2013 р. та яким статтю 172-2
було виключено з Кодексу України про
адміністративні правопорушення. А
тому, посилаючись на ст. 8 КУпАП, яка
передбачає, що закони, які пом'якшують
або скасовують відповідальність за
адміністративні правопорушення, мають
зворотну силу, тобто поширюються і на
правопорушення, вчиненні до видання
цих законів, вказує на те, що
вищевказаним Законом від 18.04.2013 р.
скасована норма - правонаступниця тієї
норми, за якою заявника незаконно
притягнули до адміністративної
відповідальності, а за загальними
принципами судочинства людина не може
бути винною в правопорушенні, якого
наразі не існує.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, який
підтримав подану ним заяву та просив її
задовольнити в повному обсязі, а саме
постанову Апеляційного суду м.
Києва від 12 листопада 2009 року щодо
нього скасувати, а справу закрити за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
доводи прокурора, який взагалі
заперечував проти розгляду даної заяви
саме Апеляційним судом м. Києва та
просив закрити провадження без
розгляду по суті, а заяву повернути
ОСОБА_3, оскільки минуло вже 5 років
після винесення постанови, яка
оскарженню не підлягає, перевіривши
матеріали адміністративної справи,
вважаю, що заява про перегляд судового
рішення задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення, а тому суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
розглянути заяву ОСОБА_3 по суті,
надавши йому право в доступі до
правосуддя.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Під час розгляду заяви ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
останнього було притягнуто судом до
адміністративної відповідальності за
пунктом «б» частини 3 ст. 5 Закону
України «Про боротьбу з корупцією» від
5.10.1995 р.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вказав про
те, що диспозиція норми, визначеної
пунктом «б» ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» від 5.10.1995 р. на
час визнання його винним у вчиненні
правопорушення, пов'язаного із
корупцією, була викладена наступним
чином: неправомірне втручання, з
використанням свого посадового
становища, у діяльність інших
державних органів чи посадових осіб з
метою перешкодити виконанню ними своїх
повноважень. У подальшому, з прийняттям
нового антикорупційного
законодавства, ця норма знайшла своє
місце в ст. 172-2 КУпАП у дещо зміненому
вигляді та стала передбачати
адміністративну відповідальність за
порушення обмежень щодо використання
службового становища з одержанням за
це неправомірної вигоди або у зв'язку з
прийняттям обіцянки/пропозиції такої
вигоди для себе чи інших осіб. Тобто, в
якості обов'язкової ознаки
суб'єктивної сторони вказаного
правопорушення законодавець
передбачив корисливий мотив суб'єкта.

Однак з даним твердженням заявника суд
апеляційної інстанції погодитися не
може, оскільки вище наведене
твердження не ґрунтується на нормах
закону, є необґрунтованим та не
відповідає дійсності.

Так диспозицією пункту «б» частини 3 ст.
5 Закону України «Про боротьбу з
корупцією» від 5.10.1995 р. передбачено, що
державний службовець, який є посадовою
особою, не має права неправомірно,
використовуючи своє посадове
становище, втручатися у діяльність
інших державних органів чи посадових
осіб з метою перешкодити виконанню
ними своїх повноважень.

На відміну від диспозиції пункту «б»
частини 3 ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» від 5.10.1995 р.,
диспозицією ст. 172-2 КУпАП передбачено
порушення особою встановлених законом
обмежень щодо використання службових
повноважень та пов'язаних з цим
можливостей з одержанням за це
неправомірної вигоди або у зв'язку з
прийняттям обіцянки/пропозиції такої
вигоди для себе чи інших осіб.

Предметом адміністративного
правопорушення, яке передбачено ст. 172-2
КУпАП, є неправомірна вигода, розмір
якої не повинен перевищувати
встановленої Законом.

З об'єктивної сторони вказане
правопорушення характеризується
діянням у формі прийняття особою
неправомірної вигоди. При цьому
виконання або невиконання в інтересах
іншої особи будь-яких дій з
використанням службового становища не
є обов'язковою об'єктивною ознакою.

Підводячи підсумок та характеризуючи
обидва правопорушення, що містять
ознаки корупції, слід зазначити, що
дійсно як п. «б» ч. 3 ст. 5 Закону України
«Про боротьбу з корупцією» від 5.10.1995 р.,
так і ст. 172-2 КУпАП встановлюють для
суб'єктів відповідальності за
корупційні правопорушення спеціальні
обмеження, однак об'єктивна сторона
кожного із цих правопорушень
кардинально різна.

Таким чином твердження заявника про те,
що ст. 172-2 КУпАП є правонаступницею п.
«б» ч. 3 ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» від 5.10.1995 р. є
безпідставними, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3,
використовуючи свій статус судді,
перешкоджав проведенню обшуку в
приміщенні квартири АДРЕСА_1, в рамках
кримінальної справи № 7700120, відповідно
до постанови Подільського районного
суду м. Києва, обшук проводили
співробітники ДПІ у Подільському
районі м. Києва, спільно зі
співробітниками управління Служби
Безпеки України та висловлював на
адресу працівників правоохоронних
органів погрози, при цьому ключової
характеризуючої ознаки об'єктивної
сторони правопорушення, передбаченого
ст. 172-2 КУпАП в діях ОСОБА_3, яка
проявляється в отриманні
неправомірної вигоди, не встановлено
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції.

Крім того, такого поняття в Кодексі про
адміністративні правопорушення, як
правонаступництво однієї статті після
іншої норми, діюче адміністративне
законодавство не містить.

Отже на підставі вище викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що в діях ОСОБА_3, на час
розгляді апеляції, був відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-2 КУпАП, а тому
виключення ст. 172-2 КУпАП на підставі
Закону № 221-VII від 18.04.2013 р., не може
впливати на застосування до останнього
ст. 8 КУпАП (чинність закону про
відповідальність за адміністративні
правопорушення).

Крім того, як зазначено в постанові
Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2009 р.,
яка винесена більше п'яти років тому
назад, відповідно до ст. 294 КУпАП, вона є
остаточною й оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його
заяви на перегляд судового рішення, а
саме постанови Апеляційного суду міста
Києва від 12 листопада 2009 року, якою
постанову судді Оболонського
районного суду м. Києва від 2 жовтня 2009
року, якою закрито провадження по
справі у зв'язку з закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення - скасовано, а ОСОБА_3 визнано
винним в порушенні спеціальних
обмежень спрямованих на попередження
корупції, передбачених п. «б» ч. 3 ст. 5
Закону України «Про боротьбу з
корупцією» та закрито провадження по
даній справі у зв'язку із закінченням
строку накладення адміністративного
стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва
БецьО.В.