АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Делікатна В.Ф. Провадження №
33/789/144/14 Доповідач - Комендат
Р.Т.Категорія - ст.41 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 р. Суддя апеляційного
суду Тернопільської області Комендат
Р.Т., за участі апелянта ОСОБА_1.,

розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 12 серпня 2014
року,-

встановив:

Постановою судді Тернопільського
міськрайонного суду від 12 серпня 2014
року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП і накладено
на неї стягнення у виді штрафу в
розмірі 510 грн. в доход держави.

Як визнав суд, генеральний директор
ТЗДВ «Будівельні матеріали» ОСОБА_2 в
порушення вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП про зміну
істотних умов праці (встановлення
неповного робочого часу) працівники не
повідомленні більше ніж за 2 місяці.
Так, згідно наказу від 02.01.2014 року № 1/01 з
02.01.2014 року працівникам встановлено
неповний робочий час без повідомлення
за 2 місяці.

В порушення вимог ч. 2 ст. 97 КЗпП, ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оплату праці»,
умови оплати праці не визначені,
питання оплати праці не погоджені з
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом.

В порушення вимог ч. 1 та 2 ст. 115 КЗпП, ч. 1
ст. 24 Закону України «Про оплату праці»
заробітна плата на підприємстві у
продовж 2014 року виплачується без
виплати авансу, через проміжок часу, що
перевищує шістнадцять календарних
днів. Аванс працівникам у 2014 році не
виплачувався.

В порушення вимог п. 22 Порядку ПКМУ №
1266. ПКМУ № 937 від 18.07.2007 року, довідка про
середню заробітну плату (дохід) на
вимогу застрахованої особи для
призначення страхових виплат фондами
соціального страхування видається.
Так, на день перевірки ОСОБА_3 довідка
про середню заробітну плату не надана
для подання та оформлення документів
для призначення пільгової пенсії.

На посаду «маркшейдера» не проведена
атестація робочих місць для
встановлення права працівників на
пільги та компенсації за роботу в
несприятливих умовах праці, що є
порушенням ст. 7 Закону України «Про
охорону праці», ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», ст. 7
Закону України «Про відпустки» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 01 серпня 1992 року № 442.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
поновити строк для подачі апеляційної
скарги, постанову суду першої
інстанції від 12.08.2014 року скасувати, а
провадження у справі закрити,
посилаючись на те, що дана постанова є
незаконною і прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, зокрема, адміністративну справу
суд розглянув у її відсутність, не
повідомивши належним чином про дату і
час розгляду. Постанова суду була їй
видана лише 17 жовтня 2014 року (за її
заявою), що унеможливило оскаржити її у
встановлені законом строки.

Крім цього, рішення суду побудовано на
підставі двох документів, а саме: акта
перевірки державного інспектора праці
від 11.06.2014 року та протоколу про
адміністративне правопорушення. Суд не
врахував того, що вона не погоджується
з висновками інспектора праці,
викладеними у вказаному акті і
розглянув справу в її відсутності, чим
порушив вимоги ст.268 КУпАП.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1, яка
підтримала подану апеляційну скаргу з
підстав викладених у ній та письмових
поясненнях, долучених до апеляційної
скарги, проаналізувавши підстави
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, в тому числі письмові пояснення
та додатки до апеляційної скарги,
вважаю, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення, виходячи з
таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Як свідчать матеріали справи, суд
першої інстанції не дотримався вимог
ч.1 ст.268 КУпАП, зокрема, направляючи
повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи
за домашньою адресою 04.07.2014 року та
22.07.2014 року не переконався в тому, що
дані повідомлення не були вручені
ОСОБА_1, оскільки як вбачається з
довідок поштового відділення від 14.07.2014
року та 29.07.2014 року рекомендовані
повідомлення повернулися в суд за
закінченням терміну їх зберігання.

Таким чином, суд першої інстанції
порушив право особи на захист, що є
підставою для поновлення пропущеного
строку для подачі апеляційної скарги.

Разом з тим, з аналізу пояснень ОСОБА_1 в
суді апеляційної інстанції та з
матеріалів справи, зокрема: - протоколу
№19-01-024/0264 від 11.06.2014 року
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Тернопільській області;
- витягу з акту перевірки Товариства з
додатковою відповідальністю
«Будівельні матеріали» (далі ТЗДВ
«Будівельні матеріали») додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №19-01-024/0410; не
вбачаю підстав для задоволення
апеляційної скарги щодо скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та закриття провадження у
справі, як цього вимагає апелянт,
виходячи з наступного.

Працівники ТЗДВ «Будівельні
матеріали» про зміну істотних умов
праці (встановлення неповного робочого
часу 02.01.2014р.) за два місяці, відповідно
до ч.3 ст.32 КЗпП не повідомлені, що
випливає з наказу від 02.01.2013 року №1/01, з
02.01.2014 року всім працівникам
встановлено неповний робочий час без
повідомлення за два місяці.

Умови праці працівників ТЗДВ
«Будівельні матеріали» визначені, але
питання оплати праці не погоджені з
уповноваженим на представництво
трудовим колективним органом, як
передбаченого ч.2 ст.97 КЗпП та ч.1 ст.15
Закону України «Про оплату праці».

Так, ч.2 ст.97 КЗпП передбачено, що форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити ці
питання з виборним органом первинної
профспілкової організації
(профспілковим представником), що
представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності -
з іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Аналогічна норма закладена у ч.1 ст.15 ЗУ
«Про оплату праці».

Дані вимоги закону ОСОБА_1, як
генеральним директором ТЗДВ
«Будівельні матеріали» не виконані.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.115 КЗпП
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Дана вимога закону також відображена у
ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Однак, як встановлено судом, заробітна
плата на підприємстві упродовж 2014 року
виплачується без виплати авансу, через
проміжок часу, що перевищує
шістнадцять календарних днів. Аванс
працівникам у 2014 році взагалі не
виплачується, що є порушенням вимог
чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 «Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці» (далі порядок)
затвердженого Постановою КМУ від 01
серпня 1992 року №442 - атестація робочих
місць за умовами праці (надалі
атестація) проводиться на
підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності та
господарювання, де технологічний
процес, використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих і небезпечних
виробничих факторів, що можуть
несприятливо впливати на стан здоров'я
працюючих, а також їхніх нащадків як
тепер, так і в майбутньому.

А згідно пункту 4 Порядку - атестація
проводиться атестаційною комісією,
склад і повноваження якої визначається
наказом по підприємству, організації в
строки, передбачені колективним
договором, але не рідше одного разу на 5
років.

Відповідність за своєчасне та якісне
проведення атестації покладається на
керівника підприємства, організації.

Позачергова атестація проводиться у
разі докорінної зміни умов і характеру
праці з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу,
профспілкового комітету, трудового
колективу або його виборного органу,
органів Державної експертизи, умов
праці з участю установ
санітарно-епідеміологічної служби МОЗ.

Не проведення атестації робочих місць
на посаду «маркшейдера» порушує право
працівника на пільги та компенсації за
роботу в несприятливих умовах праці, що
є порушенням ст.7 Закону України «Про
охорону праці»та ст.13 Закону України
«Про відпустки».

Враховуючи вищенаведене, вважаю
пояснення апелянта ОСОБА_1 викладені в
апеляційній скарзі та суді такими, що
не спростовують висновки акта
перевірки державного інспектора праці
від 11.06.2014 року та суду першої
інстанції про доведеність її
винуватості у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Накладаючи стягнення на ОСОБА_1 суд
першої інстанції взяв до уваги
характер вчиненого правопорушення,
обставини справи, ступінь вини особи,
що притягається до адміністративної
відповідальності, її майновий стан,
відсутність обставин, що обтяжують та
пом'якшують відповідальність за
вчинене правопорушення, а тому
обґрунтовано наклав мінімальне
стягнення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП у
виді штрафу.

На підставі наведеного та керуючись
ст.294 КУпАП,-

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Поновити строк для подачі апеляційної
скарги на постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 12 серпня 2014
року.

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 12 серпня 2014
року про визнання ОСОБА_1 винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП і накладення штрафу в розмірі 510
грн. 00 коп. без задоволення, а постанову
- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя - підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Р.Т. Комендат