інстанції Мурашко І.А. Провадження №
33/795/287/2014 Категорія - ст. 130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
в складі:

Головуючого судді - Демченка О.В.,

за участю особи адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не працююча, студентка
заочного відділення Національної
академії внутрішніх справ,
зареєстрована АДРЕСА_1, фактично
проживає АДРЕСА_2,

притягнута до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) та
накладено на неї адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у сумі 36,54 грн.

Судом ОСОБА_2 було визнано винною в
тому, що вона 15 жовтня 2014 року о 06 год. 50
хв. по проспекту Науки у м. Києві,
керувала транспортним засобом
«Сітроен», номерний знак НОМЕР_1, з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
та відмовилась від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан сп'яніння, чим порушила
вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху
України та скоїла правопорушення,
передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі, вказуючи про
безпідставність та незаконність
прийнятого судом рішення, проте не
заперечуючи фактичних обставин справи
ОСОБА_2 та факту вживання алкогольних
напоїв напередодні зупинки
транспортного засобу працівниками
міліції, просить змінити оскаржувану
постанову та накласти стягнення у виді
штрафу в розмірі 3400 грн. На думку
автора скарги, місцевий суд обираючи
вид покарання мав врахувати ряд
пом'якшуючих обставин, а саме: повне
визнання вини, наявність на утриманні
неповнолітньої дитини та той факт, що
ОСОБА_2 працює торговим представником
торгівельної фірми із роз'їзним
характером роботи, що залишилось поза
увагою суду та призвело до винесення
незаконної постанови, яка підлягає
зміні. Крім того, в апеляційній скарзі
стверджується, що ОСОБА_2 була
притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення п. 2.9
Правил дорожнього руху, приведений
зміст даного пункту Правил та як
аргумент скарги, переписано
диспозицію частини 1 ст. 130 Колексу
україни про адміністративні
правопорушення.

ОСОБА_2 була належним чином
повідомлена про час і місце розгляду
її скарги як письмово, так і
телефонограмою, в засідання
апеляційного суду не прибула. Її
інтереси в суді представляв адвокат
ОСОБА_1

В засіданні апеляційного суду адвокат
ОСОБА_1, представляючи інтереси ОСОБА_2,
просив задовольнити апеляційну скаргу,
мотивуючи це наведеними в ній
обставинами.

Дослідивши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення адвоката, суд приходить до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Місцевим судом при розгляді справи про
адміністративне правопорушення було
правильно встановлено фактичні
обставини справи та дано їм вірної
правової оцінки.

Доводи апеляційної скарги про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
порушення п.2.9 Правил дорожнього руху
не заслуговують на увагу, оскільки, як
вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення та
постанови місцевого суду, вона була
притягнута за порушення вимог п. 2.5
Правил, який передбачає обов'язок водія
пройти медичне освідування на стан
алкогольного сп'яніння на вимогу
працівника міліції.

Як в засіданні місцевого, так і
апеляційного суду не було надано
будь-яких документів про те, що ОСОБА_2
взагалі працевлаштована і їй
необхідний автомобіль для роботи. Не
надано будь-яких доказів про хворобу
дитини скаржниці, на що вона акцентує
увагу в скарзі. Натомість керування
нею автомобілем в стані алкогольного
сп'яніння та відмова від проходження
медичного освідування свідчать про
свідоме нехтування нею вимогами
закону.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 в цілому не
містить достатніх підстав для зміни
судового рішення, а в судових
засіданнях ніяких доказів від ОСОБА_2
на підтримку своєї позиції не надійшло.

Будь-яке порушення чинних на
транспорті правил може призвести до
тяжких наслідків, включаючи загибель
людей. Тому адміністративне стягнення
у вигляді позбавлення права на
керування транспортним засобом
апеляційний суд не вважає занадто
суворим, а постанову місцевого суду
щодо ОСОБА_2 - такою, що підлягає зміні.

Порушень, які б були безумовною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції при апеляційному
розгляді не встановлено.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26
листопада 2014 року про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й подальшому оскарженню не
підлягає.

Суддя О. В. Демченко