Справа № 363/3548/14-п Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 33/780/891/14 Доповідач у 2 інстанції
СвінціцькаКатегорія 147
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Апеляційного суду Київської
області Свінціцька О.П., з участю особи,
що притягується до адміністративної
відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову судді Вишгородського
районного суду Київської області від 06
жовтня 2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Вишгородського
районного суду Київської області від 06
жовтня 2014 року на

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, уродженця м.
Києва, працюючого на посаді водія ТОВ
«Фірма «Фавор», зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130
КУпАП накладено адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування всіма видами транспортних
засобів на строк два роки.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної
відповідальності за те, що він 07 серпня
2014 року близько 05 години 00 хвилин по
вулиці Набережній в м. Вишгород
Київської області керував автомобілем
марки «DAEWOO NOBIRA» державний номерний
знак НОМЕР_1 в стані алкогольного
сп'яніння. Огляд на стан алкогольного
сп'яніння проводився за допомогою
приладу «Драгер» ARBL 0651, висновок
огляду: стан алкогольного сп'яніння 2,10%,
чим порушив п.2.9 ПДР України, тобто,
вчинив правопорушення, передбачене ч.2
ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
застосувати до нього більш м»яку міру
покарання, не пов»язану з позбавленням
права керування транспортними
засобами. На думку ОСОБА_1, судове
рішення винесене з грубим порушенням
норм процесуального права, що потягло
за собою однобічне та не повне
з»ясування судом першої інстанції усіх
фактичних обставин справи, їх не
дослідження та не надання їм належної
оцінки, при цьому, суд лише формально
підійшов до встановлення обставин
справи, що є наслідком
необґрунтованого та надто суворого
застосування міри адміністративного
стягнення за вчинене правопорушення.
Зазначає, що судом першої інстанції
неправильно встановлено кваліфікацію
адміністративного правопорушення, а
саме, за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки його
не було притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та
не накладено стягнення за вказаною
статтею. При цьому, не слід брати до
уваги картку обліку адміністративних
правопорушень від 09.10.2013. Також звертає
увагу на положення статті 34 КУпАП.
Вказує, що суд першої інстанції не взяв
до уваги його пояснення щодо причин
застосування більш м»якої міри
покарання, в судовому засіданні не
було заслухано те, що на його утриманні
перебувають батьки пенсіонери, за
якими він постійно доглядає, батько
нещодавно переніс тяжку форму
інсульту, після чого має проблеми з
пересуванням, тому в будь-який момент
може знадобитись транспортний засіб.
Крім того, зазначає, що він є єдиною
працюючою особою в сім»ї.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану
апеляційну скаргу підтримав, просив
перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 130
КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП та пом»якшити
накладене на нього стягнення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, вивчивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
наступного висновку.

Згідно із ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень.

У відповідності до ст. 251 КУпАП
доказами в справі про адміністративні
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Висновки судді про доведеність
факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог
п.2.9а ПДР України, а саме, керування
транспортним засобом в стані
алкогольного сп»яніння, стверджуються
зібраними у справі доказами. З цих
підстав суддя дійшов до обґрунтованого
висновку про необхідність притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності та накладення на
нього адміністративного стягнення.

Разом з тим, суддя припустився
помилки щодо правильності
кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130
КУпАП.

Так, кваліфікуючою ознакою
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є повторне
протягом року вчинення будь - якого з
порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів
справи, будь - яких об»єктивних доказів
того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення,
передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП матеріали
справи не містять. Суд не приймає до
уваги картку обліку адміністративного
правопорушення від 09.10.2013р., надану
відділенням ДАІ (а.с.3), оскільки вона не
є належним доказом, який свідчить про
факт вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
необхідності перекваліфікації його
дій з ч.2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП є
обґрунтованими і підлягають до
задоволення.

Також суд вважає обґрунтованими
доводи апеляційної скарги щодо
необхідності пом»якшення накладеного
на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою
адміністративного стягнення є
виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, а також
запобігання вчиненню нових
правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність.

Так, суд першої інстанції,
врахувавши характер вчиненого
правопорушення, особу правопорушника,
ступінь його вини, майновий стан,
обставини, що пом»якшують та обтяжують
відповідальність, дійшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами.

Однак, з урахуванням обставин
вчинення адміністративного
правопорушення, даних про особу
правопорушника, який позитивно
характеризується за місцем роботи, те,
що ОСОБА_1 раніше до адміністративної
відповідальності за ст. 130 КУпАП не
притягувався, суд вважає за можливе
пом»якшити накладене на ОСОБА_1
адміністративне стягнення,
застосувавши щодо нього стягнення у
виді позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік, оскільки саме такий вид та розмір
стягнення буде сприяти досягненню
вказаній у ст.23 КУпАП меті
адміністративного стягнення. Підстав
для застосування іншого виду
адміністративного стягнення суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 130, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Вишгородського районного
суду Київської області від 06 жовтня 2014
року, щодо ОСОБА_1 змінити.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та
накласти на нього адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на 1 рік.

В іншій частині постанову судді
Вишгородського районного суду
Київської області від 06 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя