Провадження № 3/487/2011/14
Заводський районний суд міста
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.12.2014 суддя Заводського районного
суду міста Миколаєва Кузьменко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Миколаєві матеріали справи про
адміністративне правопорушення, що
надійшли від ВДАІ Миколаївського МУ
УМВС України в Миколаївській області
про притягнення до адміністративної
відповідальності,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1

за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,

встановив:

20.09.2014 інспектором ДПС Взводу з ОСП №1
ОСОБА_2 було складено протокол про
адміністративне правопорушення, суть
якого полягає в тому, що о 22:30 год. 20.09.2014
ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом
марки “Honda” модель “Accord” із номером
державної реєстрації ВЕ7993АХ,
здійснюючи рух в селищі Рибаківка
Березанського району Миколаївської
області мав явні ознаки алкогольного
сп'яніння (різкий запах алкоголю з
порожнини рота, млява мова, тремтіння
пальців рук) та в порушення вимог
пункту 2.5 Правил дорожнього руху,
відмовився від проходження медичного
огляду в присутності двох свідків.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, яка
склала протокол про адміністративне
правопорушення за частиною 1 статті 130
КпАП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1, його
захисник ОСОБА_3 із складеним
протоколом не погодились, заперечували
вину ОСОБА_1 у вчиненні діяння за яким
здійснено правову кваліфікацію
матеріалів справи про адміністративне
правопорушення через відсутність
складу останнього. Позицію мотивували
тим, що ОСОБА_1 не здійснював керування
транспортного засобу перед зупинкою
останнього працівниками ДАІ, а від
проходження медичного огляду у
встановленому законом порядку
відмовився зопалу, про що згодом
пожалкував.

Так, зі слів особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності
вбачається, що останній, в день,
вказаний як дата складання протоколу
про адміністративне правопорушення
разом із сином та дружиною був на
відпочинку, займаючись рибною ловлею,
під час якої вживав алкогольні напої,
зокрема, пиво в кількості однієї
пляшки. В подальшому, він сів за кермо
транспортного засобу автомобіля марки
«Honda» модель «Accord» в якості водія, тоді
як члени родини були пасажирами.
Розпочавши рух вказаного
транспортного засобу, ОСОБА_1
запропонував здійснювати керування
своєму сину ОСОБА_4, оскільки
періодично навчає останнього навичкам
водіння. В подальшому, рух
транспортного засобу здійснював син
ОСОБА_4 Побачивши працівників ДАІ,
ОСОБА_1, розуміючи загрозу складання у
відношенні нього протоколу про
адміністративне правопорушення за
частиною 2 статті 126 КпАП України
(передача керування транспортним
засобом особі, яка не має права
керування таким транспортним засобом),
надавши сину вказівку призупинити рух
автомобіля, сам пересів за кермо.

На підтвердження своїх слів ОСОБА_1
надано запис відео реєстратора із
салону автомобіля, вказаного у
протоколі, з якого вбачається, що після
передачі керування транспортним
засобом ОСОБА_4, ОСОБА_1 дійсно надав
вказівки водію щодо його керування,
здійснюючи інструктаж, та в подальшому,
після того як на горизонті з’явились
працівники ДАІ пересів на водійське
місце.

Не зважаючи на невизнання вини, суд
знаходить ОСОБА_1 таким, що підлягає
притягненню до відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП
України, з огляду на наступне.

Так, однією з форм об’єктивної сторони
вказаного діяння є зокрема ухилення
осіб, які керують транспортними
засобами від проходження медичного
огляду, що в свою чергу є порушенням
пункту 2.5 Правил дорожнього руху,
відповідно до яких водій повинен, на
вимогу працівника міліції пройти в
установленому порядку медичний огляд
для визначення стану алкогольного
сп’яніння, впливу наркотичних чи
токсичних речовин.

Під керуванням транспортним засобом
слід розуміти виконання функцій водія
під час руху такого засобу або
інструктора-водія під час навчання
учнів-водіїв, незалежно від того, керує
особа транспортним засобом, який
рухається своїм ходом чи за допомогою
буксирування. (абзац 3 пункту 27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» від 23.12.2005 №14).

При цьому, законодавство не містить
визначення понять «інструктор-водій»
чи «учень-водій». Лише пунктом 3
«Порядку підготовки, перепідготовки і
підвищення кваліфікації водіїв
транспортних засобів», що затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.05.2009 №487 встановлено, що
підготовка, перепідготовка і
підвищення кваліфікації водіїв
транспортних засобів, що
експлуатуються на вулично-дорожній
мережі загального користування,
проводяться акредитованим у
визначеному законодавством порядку
закладом, що зареєстрований в
управліннях (відділах)
Державтоінспекції за його
місцезнаходженням.

В той же час, з положень пунктів 24.1 - 24.3
Правил дорожнього руху, що затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 №1306 (Правил) вбачається,
що проводити навчання водінню
автомобілем дозволяється будь якій
особі, яка досягла 16 років та знає
вимоги Правил за умов передбачених
пунктом 24.4 Правил, яким встановлено, що
початкове навчання водінню
транспортного засобу повинно
проводитися на закритих майданчиках,
автодромах або місцях, де відсутні інші
учасники дорожнього руху.

З оглянутого в судовому засіданні
відео запису з реєстратора та зі слів
ОСОБА_1 вбачається, що навчання
відбувалося поза межами населеного
пункту, за відсутності інших учасників
дорожнього руху.

Вказане, в сукупності з іншими
доказами, що наявні в матеріалах
справи, зокрема протоколом про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №525761, поясненнями свідків, в
присутності яких ОСОБА_1 відмовився від
проходження медичного огляду тощо,
свідчить про те, що ОСОБА_1 на момент
керування ОСОБА_4 транспортним засобом,
фактично виконував функції
інструктора-водія, був суб’єктом
передбаченого статтею 130 КпАП України
правопорушення та вчинив діяння, що є
однією із форм об’єктивної сторони
останнього.

Вирішуючи питання про накладення
адміністративного стягнення, суд,
відповідно до положень статті 33 КпАП
України, із додержанням принципів
законності та індивідуалізації,
приходить висновку, що для виховання
ОСОБА_1 в дусі додержання законів
України, запобігання вчиненню ним
нових правопорушень, його покарання та
виправлення достатнім буде накладення
адміністративного стягнення, в межах
санкції статті, у вигляді штрафу у
розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Згідно положень пункту 5 частини 2
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 36.54 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 221, 268, 283, 284 КпАП України, суд -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
правопорушення передбаченого частиною
1 статті 130 КпАП України, наклавши на
нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі двухсот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 3 400 (три тисячі
чотириста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 36 (тридцять
шість) грн. 54 коп.

Тимчасово вилучене посвідчення водія
серії НІА №165505 від 25.10.2012 - повернути
власникові після набрання постановою
законної сили за наявності копій
документів, які підтверджують сплату
штрафу.

Постанова набирає законної сили через
десять днів з моменту винесення та може
бути оскаржена до апеляційного суду
Миколаївської області, у строк та
порядок, передбачений статтею 294 КпАП
України.

Строк пред'явлення постанови до
виконання, згідно пункту 1 частини 1
статті 22 Закону України “Про виконавче
провадження” - три місяці.

СУДДЯ
В.В. КУЗЬМЕНКО