АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 433/1554/14-п Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 33/790/715/14 Ляшенко М.А.
Категорія : ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2014 року м. Харків

Суддя судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Харківської області Шевченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 17 листопада 2014 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2014 року постановою судді Троїцького районного суду Луганської області Короп Леоніда Васильовича визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддано стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Як встановлено судом першої інстанції, 25 жовтня 2014 року о 16 год. 30 хв. по вул.Леніна в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ-2121 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 17 листопада 2014 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Оскаржувану постанову судді апелянт вважає незаконною та необґрунтованою. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 заперечував факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп*яніння . На його думку, в постанові взагалі не наведено будь-яких доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Апелянт зазначає, що довести невинуватість у суді йому завадило те, що суд не повідомив його про дату, час та місце розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, а тому він був позбавлений можливості надати докази та свої пояснення з цього приводу. На переконання ОСОБА_2, адміністративне стягнення йому було визначено без врахування даних щодо його особи, оскільки мотивів застосування такого суворого за видом та розміром стягнення постанова не містить. Також апелянт вказує на невірне зазначення у постанові його по-батькові «Васильович».

В апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення. В обґрунтування необхідності поновлення цього строку ОСОБА_2 посилається на те, що жодних викликів до суду (судових повісток) він не одержував, справа про адміністративне правопорушення розглянута без його участі, а копія постанови надійшла на його адресу поштою 04 грудня 2014 року

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню, оскільки доводи апелянта щодо поважності причин пропуску цього строку матеріалами справи не спростовуються.

В судове засідання апелянт не з*явився; про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Дружина правопорушника у телефонному режимі повідомила апеляційний суд про те, що ОСОБА_2 перебуває у лікарні, з*явитись в судове засідання не може, не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП України, неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, за викладених обставин не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, суддя в повному обсязі вказані вимоги закону не виконав .

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за:

- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції ;

- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АВ2 №049097 від 25 жовтня 2014 року (а.с.1), 25 жовтня 2014 року о 16 год. 30 хв. в с. Лантратівка Троїцького району Луганської області по вул. Леніна ОСОБА_2 керував автомобілем ВАЗ-2121 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння (різкий запах алкоголю з порожнини роту, незв'язна мова, нестійка хода), від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Формулюючи фактичні обставини адміністративного правопорушення, як керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, та зазначивши про порушення ним вимог п.2.9а ПДР України, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам правопорушення, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії АВ2 №049097 від 25 жовтня 2014 року.

Так, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, тоді як наявні в матеріалах справи докази підтверджують лише факт відмови ОСОБА_2 від проходження медичного огляду для встановлення такого стану, тобто порушення водієм вимог п.2.5 ПДР України, відповідальність за що також передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Пункт 2.5 ПДР України передбачає обов'язок водія на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А стан сп'яніння у водія транспортного засобу може бути встановлений лише в порядку, передбаченому Інструкцією від 09.09.2009 року № 400/666 Про виявлення у водіїв транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Але протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять доказів щодо встановлення у ОСОБА_2 стану алкогольного сп'яніння.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 факт відмови від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп'яніння не спростовував, тому апеляційний суд, враховуючи докази, що містяться у справі, вбачає у діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі , як це вчинив суд першої інстанції, не узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП, яка регламентує загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Так, при накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Врахування судом першої інстанції, як обтяжуючої відповідальність правопорушника обставини - скоєння правопорушення в стані алкогольного сп*яніння є безпідставним, оскільки такий стан у ОСОБА_2 не встановлений у визначеному законом порядку.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 вперше притягується до адміністративної відповідальності, а також відсутність в матеріалах справи обставин, передбачених ст.35 КУпАП, що обтяжують його відповідальність за адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що законним та обґрунтованим буде застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови суду. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову судді Троїцького районного суду Луганської області від 17 листопада 2014 року відносно ОСОБА_2 скасувати.

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддати стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 250-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме - у розмірі 4250 (чотирьох тисяч двохсот п*ятидисяти ) гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 36 грн.54 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду В.В.Шевченко