Справа № 466/7388/14-п
Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т..
Провадження № 33/783/537/14
Доповідач: Валько Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
м.Львів

Суддя Судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Львівської
області Н.М. Валько, з участю адвоката
ОСОБА_1, потерпілої ОСОБА_2, адвоката
ОСОБА_3, правопорушника ОСОБА_4,
розглянувши апеляційну скаргу
адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
постанову судді Шевченківського
районного суду м.Львова від 20 листопада
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського
районного суду м.Львова від 20 листопада
2014 року адміністративну справу
відносно ОСОБА_4 закрито у зв'язку з
відсутністю у його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне
правопорушення ЛВ № 244848 від 13 жовтня 2014
року ОСОБА_4 05 жовтня 2014 року приблизно
о 19.30 год., знаходячись у АДРЕСА_1, вчинив
сімейний конфлікт, висловлював на
адресу своєї дружини словесні погрози
в присутності малолітньої доньки,
своїми діями вчинив насильство в сім'ї
психологічного характеру.

У поданій апеляції адвокат ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, не погоджуючись з
постановою суду 1-ї інстанції, вважає її
незаконною і такою, що підлягає
скасуванню. При цьому, покликається на
те, що суд порушив строк розгляду
адміністративної справи визначений, ч.1
ст.277 КпАП України; судом, в порушення
вимог ст.280 КпАП України, з точки зору
апелянта, не були з'ясовані фактичні
обставини події, не опитано малолітню
потерпілу - ОСОБА_5, не досліджено
письмовий доказ - її щоденник; в
судовому засіданні не відтворювався
звукозапис між ОСОБА_2 та адвокатом
ОСОБА_6 про події насильства в сім'ї
05.10.2014 року. Зазначає, що оскаржувана
постанова ґрунтується лише на
поясненнях ОСОБА_4; не було надано інших
належних та допустимих доказів на
спростування його вини у вчиненні
адміністративного правопорушення;
судом не враховано пояснення
потерпілої ОСОБА_2 Просить оскаржувану
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.173-2
КпАП України та накласти на нього
адміністративне стягнення.

У запереченнях на апеляційну скаргу
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4
вказує на те, що вважає таку
безпідставною і такою, що до
задоволення не підлягає. При цьому,
покликається на те, що у матеріалах
справи відсутні докази вини ОСОБА_4 у
вчиненні вказаного правопорушення, а
суд 1-ї інстанції, повно, всебічно і
об'єктивно дослідивши матеріали справи
прийшов до правильного висновку про
закриття даної адміністративної
справи на підставі п.1 ст.247 КпАП
України. Просить постанову суду
залишити без змін, а подану апеляційну
скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, позицію
адвоката ОСОБА_1 та його довірительку
ОСОБА_2, які повністю підтримали подану
апеляційну скаргу, просять її
задоволити, адвоката ОСОБА_3 та його
довірителя ОСОБА_4, які таку заперечили,
дослідивши матеріали справи № 466/7388/14-п
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, вважаю, що така підлягає до
часткового задоволення.

До даного висновку приходжу, виходячи
із наступного.

Відповідно до ст. 245 КпАП України,
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність особи у його вчиненні та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи
встановлюється наявними у справі
доказами.

Відповідно до ст. 251 КпАП України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, які встановлюються протоколом
про адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта та інші. Найважливішим
джерелом доказів у справах про
адміністративні правопорушення є саме
протокол про вчинення
адміністративного правопорушення.

Статтею 256 КпАП України встановлені
вимоги щодо змісту протоколу про
адміністративне правопорушення.
Зокрема, закон детально регламентує
питання, пов"язані зі складанням
протоколу, так, у протоколі
зазначаються: місце, час вчинення і
суть адміністративного
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є; інші
відомості, необхідні для вирішення
справи. Якщо правопорушенням заподіяно
матеріальну шкоду, про це також
зазначається у протоколі.

Як вбачається із протоколу про
адміністративне правопорушення серії
ЛВ №244848 відносно ОСОБА_4, суть
правопорушення, яке кваліфікується за
ч.1 ст.173-2 КпАП України належним чином не
виписана. В такому, зокрема, зазначено,
що ОСОБА_4, 05 жовтня 2014 року близько 19.30
год. знаходячись у АДРЕСА_1, вчинив
сімейний конфлікт, висловлював на
адресу своєї дружини словесні погрози
в присутності малолітньої доньки,
своїми діями вчинив насильство в сім'ї
психологічного характеру.

Однак, диспозиція зазначеної статті
передбачає вчинення особою, насильства
в сім'ї, тобто умисного вчинення
будь-яких дій фізичного,
психологічного чи економічного
характеру, внаслідок чого могла бути чи
була завдана шкода фізичному або
психологічному здоров'ю потерпілого.

Відповідно до настанов п.24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 23
грудня 2005 року № 14 «Про практику
застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» із подальшими змінами та
доповненнями, визнано правильною
практику тих суддів, які вмотивованими
постановами повертають протоколи про
адміністративні правопорушення,
складені не уповноваженою на те
посадовою особою або без додержання
вимог ст. 256 КпАП, відповідному
правоохоронному органу для належного
оформлення.

Оскільки норма закону про необхідність
перевірки суддею правильності
складання протоколу про
адміністративне правопорушення
дотримана не була, а при складанні
протоколу допущені порушення вимог
закону, що вплинуло на законність
рішення, вважаю, що оскаржувана
постанова районного суду підлягає
скасуванню з поверненням матеріалів
органу, який склав протокол про
адміністративне правопорушення для
належного оформлення.

Керуючись ст.ст. 294; 295 КпАП
України,-

постановив:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на постанову
Шевченківського районного суду
м.Львова від 20 листопада 2014 року
задоволити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м.Львова від 20 листопада 2014 року
відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.173-2 КпАП
України скасувати, матеріали справи
відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.173-2 КпАП
України повернути у Шевченківський РВ
ЛМУ ГУМВС України у Львівській області
через Шевченківський районний суд м.
Львова для належного оформлення.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Суддя Судової палати у

кримінальних справах

Апеляційного суду Львівської області

Н.М.Валько