Справа № 163/2450/14-п Провадження №33/773/250/14
Суддя в 1 інстанції: Войтюк Л.В.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю представника митниці -
Пікалюка М.С.,

особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 25 вересня
2014 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин України, житель АДРЕСА_1,
працює водієм-експедитором ПАТ
«Укртранс», закордонний паспорт
НОМЕР_4, виданий 24.07.2008 року, РНОКПП
НОМЕР_1,

визнаний винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст.472
Митного кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.472 МК
України і на нього накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 19413,93 грн. з
конфіскацією автомобіля
«Мерседес-Бенц А160» номер кузова
НОМЕР_2, сидіння до легкових
автомобілів 6 штук, шини до легкових
автомобілів 2 штуки та 21 колесо з
металевими дисками, загальною вартістю
19413,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь
Ягодинської митниці 9323,76 грн. витрат за
зберігання товарів та 36,54 грн. судового
збору в користь держави.

ОСОБА_3 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
те, що він 04 серпня 2014 року близько 03
год. 30 хв. слідуючи з Республіки Польща
в Україну через митний пост "Ягодин"
Ягодинської митниці в якості водія
автомобіля «ДАФ» р.н. НОМЕР_5/НОМЕР_6 із
вантажем «труби та обладнання для
бурильних робіт» не задекларував за
встановленою формою товар, а саме:
автомобіль «Мерседес-Бенц А160», шість
сидінь до легкових автомобілів, дві
шини до легкових автомобілів та
двадцять одне колесо з металевими
дисками, загальною вартістю 19413,93 грн.,
які знаходились у автомобілі без ознак
приховування разом із заявленим
вантажем та були виявлені під час
проходження митного контролю шляхом
огляду, чим вчинив правопорушення,
передбачене ст.472 МК України.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції ОСОБА_3 16 жовтня 2014
року подав апеляційну скаргу в якій
зазначає, що при розгляді справи в суді
першої інстанції не був, оскільки
знаходився у відрядженні, а повістку
отримала його мати о 14 годині 25 вересня
2014 року.

Просить поновити строк на апеляційне
оскарження постанови Любомльського
районного суду від 25 вересня 2014 року.

Також вказує, що митні правила порушив
через складне матеріальне становище
сім'ї, а тому законно розмитнити
завезений товар він не мав можливості.
Зазначає, що має борги за виконавчими
листами на суми 37 000 грн. та 23 000 грн.
Самостійно по виконавчих листах
щомісячно сплачує по 300 грн. Також тяжко
хворіє батько, а син закінчує школу, на
що потрібні гроші.

Просить прийняти справедливе рішення.

Заслухавши ОСОБА_3, який апеляцію
підтримав, просив поновити строк на
апеляційне оскарження постанови суду
першої інстанції, постанову в частині
призначеного стягнення змінити,
представника митниці, який апеляцію
заперечив, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, приходжу до
висновку, що строк на апеляційне
оскарження постанови апелянту слід
поновити, а сама апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не був
присутній під час розгляду справи щодо
нього в суді першої інстанції, даних
про отримання ним копії постанови від 25
вересня 2014 року в матеріалах справи
немає, а копію постанови на його адресу
було відправлено лише 04.10.2014 року, про
що свідчить відмітка на конверті (а.с.64),
а тому строк на апеляційне оскарження
постанови Любомльського районного
суду від 25 вересня 2014 року ОСОБА_3 слід
поновити, так як він пропущений із
поважних причин.

Доводи скаржника про те, що він не був
повідомлений про час і місце розгляду
справи у зв'язку з чим справа була
розглянута у його відсутності, чим було
порушено його право на захист, не
заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що 18
вересня 2014 року на адресу ОСОБА_3 було
надіслане повідомлення про те, що 25
вересня 2014 року у Любомльському
районному суді відбудеться розгляд
справи щодо нього. Однак, в судове
засідання ОСОБА_3 не з'явився, причини
неявки не повідомив, клопотання про
відкладення розгляду справи не
подавав. Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП та
ст.498 МК України участь правопорушника
при розгляді даної справи в суді не є
обов'язковою. За таких обставин суд
першої інстанції правомірно розглянув
справу у його відсутності.

Висновок суду першої інстанції про
вчинення ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 472 МК
України, за обставин вказаних у
постанові, ґрунтується на досліджених
в суді першої інстанції доказах. Факт
вчинення правопорушення не
заперечується у апеляції і самим
апелянтом.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст. 472 МК
України є правильною і ним в апеляції
не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, при
накладенні стягнення враховується
характер вчиненого правопорушення,
особа правопорушника, ступінь його
вини, майновий стан та обставини, що
пом'якшують та обтяжують
відповідальність.

При накладенні стягнення ОСОБА_3 суд
першої інстанції врахував характер
вчиненого правопорушення, особу
винного ступінь його вини та інші
обставини.

Оскільки санкція ст.472 МК України
передбачає крім штрафу обов'язкову
конфіскацію не задекларованих товарів,
тому суд першої інстанції у
відповідності з вимогами
вищевказаного закону правомірно обрав
стягнення в межах санкції ст.472 МК
України.

З письмових пояснень ОСОБА_3 (а.с.12-13) та
доводів апеляційної скарги вбачається,
що він був обізнаний з правилами
перетину митного кордону, а
переміщуваний через митний кордон
України товар він не задекларував
свідомо, що свідчить про умисне
вчинення інкримінованого йому
правопорушення. Тому доводи ОСОБА_3 про
його важкий матеріальний стан сім'ї
через боргові зобов'язання і
неможливість сплати мита через надто
велику вартість митних платежів, не
впливають на суспільну небезпечність
вчиненого ним діяння, правильність
кваліфікації його дій та прийняте
судом рішення.

За таких обставин постанова
Любомльського районного суду
Волинської області від 25 вересня 2014
року щодо ОСОБА_3 є законною та
обґрунтованою і підстав для її зміни
немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Любомльського
районного суду Волинської області від
25 вересня 2014 року щодо нього - без змін.

Постанова остаточна й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області
В.Н. Оксентюк