А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А
Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2014
м. Ужгород

Суддя апеляційного суду Закарпатської
області Стан І.В.,

за участю представника
правопорушника - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу, яку
подав правопорушник ОСОБА_2,

в с т а н о в
и в :

постановою судді Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 17 жовтня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець
АДРЕСА_1, гр. України, з середньою
освітою, тимчасово не працюючий,

притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП із
накладенням на нього стягнення у виді
позбавлення права керування всіма
видами транспортних засобів строком
на один рік.

Стягнуто із правопорушника ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 36,54 грн. у дохід
держави.

Згідно постанови, ОСОБА_2 визнаний
винним у тому, що 21 вересня 2014 року о 19-й
годині на 68 км автодороги
Мукачів-Львів, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ 2106», реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, порушив правила обгону,
здійснюючи обгін на крутому повороті
на ділянці дороги з обмеженою
оглядовістю, не дотримався безпечного
інтервалу і допустив зіткнення з
автомобілем марки «Фольксваген»,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі правопорушник
ОСОБА_2, не оспорюючи фактичні
обставини справи та кваліфікацію його
дій за ст. 124 КУпАП, вказує на те, що
постанова судді в частині накладення
стягнення є незаконною та
необґрунтованою, оскільки на нього
накладено занадто суворе стягнення.
Посилається на те, суддею не враховано
те, що наслідки ДТП були незначними й,
що в матеріалах справи відсутні дані
про осіб, життю і здоров'ю яких завдано
шкоду. Вважає, що, застосувавши до нього
такий вид адміністративного стягнення
як позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік, суддею були порушені вимоги ч. 1 ст.
30 КУпАП, оскільки скоєне ним
правопорушення та розмір завданої
шкоди не є грубим і скоєне ним уперше, а
не повторно. При цьому вказує на те, що
правопорушник та потерпілий
домовилися, що останньому збитки
відшкодує страхова компанія порушника,
а в разі якщо коштів на відшкодування
шкоди не буде достатньо, то різницю
виплатить порушник, що у свою чергу,
згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 КУпАП, визнається як
обставина, що пом'якшує
відповідальність за адміністративне
правопорушення. Крім того, посилається
на те, що при накладенні на нього
стягнення судом не враховані дані
стосовно його особи, а саме те, що він
проживає однією сім'єю разом із
батьками, мати не працює та не має
постійного заробітку, єдиними
годувальниками в сім'ї є вони з батьком,
на даний момент він також не має
постійного місця роботи, а наявність
автомобіля дозволяла йому в останній
час підробляти таксистом, у зв'язку із
чим, накладене на нього стягнення у
виді позбавлення права керування
транспортним засобом тягне за собою
позбавлення його роботи. Просить
постанову в частині накладення
стягнення змінити та накласти на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 20 (двадцяти)
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Заслухавши пояснення представника
правопорушника - адвоката ОСОБА_1, який
підтримав апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи про
адміністративне правопорушення,
вважаю, що постанова судді місцевого
суду до скасування чи зміни не підлягає
з таких підстав.

Обставини, за яких ОСОБА_2 скоїв
адміністративне правопорушення, у
постанові судді зазначені правильно,
кваліфікація його дій за ст. 124 КУпАП
відповідає наявним у справі про
адміністративне правопорушення та
дослідженим суддею місцевого суду
доказам, апелянтом не оспорюються,
тому, відповідно до ст. 294 цього Кодексу,
викладені в постанові висновки судді
апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 призначено занадто суворе
стягнення до задоволення не підлягають
із таких підстав.

Так, відповідно до ст. 33 - 35 КУпАП
стягнення за адміністративне
правопорушення накладається в межах,
установлених цим Кодексом та іншими
законами України. При накладенні
стягнення враховуються характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність.

З матеріалів справи та постанови судді
вбачається, що вимоги вищевказаних
нормативних актів при прийнятті
рішення про накладення на ОСОБА_2
адміністративного стягнення порушені
не були, що стягнення на ОСОБА_2
накладено відповідно до вимог ст. ст.
33-35 КУпАП, у межах санкції ст. 124 цього
Кодексу.

Враховуючи, що при накладенні на ОСОБА_2
адміністративного стягнення, суддею
враховані характер вчиненого
правопорушення, обставини, за яких
вчинено правопорушення, вимоги ст. ст.
30, 33-35 КУпАП, вважаю, що накладене на
нього стягнення не суперечить
загальним засадам призначення
стягнень, тому постанова судді до
скасування чи зміни не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, доводи
апеляційної скарги про те, суддею не
було враховано те, що наслідки ДТП були
незначними й, що в матеріалах справи
відсутні дані про осіб, життю і здоров'ю
яких завдано шкоду, а також про те, що,
застосувавши до нього такий вид
адміністративного стягнення як
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік, суддею були порушені вимоги ч. 1 ст.
30 КупАП, оскільки скоєне ним
правопорушення та розмір завданої
шкоди не є грубим і скоєне вперше, а не
повторно, визнаються такими, що не
впливають на законність та
обґрунтованість висновків судді при
накладенні на ОСОБА_2 стягнення за
скоєне ним правопорушення.

Доводи апелянта про те, що
правопорушник та потерпілий
домовилися, що останньому збитки
відшкодує страхова компанія порушника,
а в разі якщо коштів на відшкодування
шкоди не буде достатньо, то різницю
виплатить порушник, що у свою чергу,
згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 КУпАП, визнається як
обставина, що пом'якшує
відповідальність за адміністративне
правопорушення, а також про те, що при
накладенні стягнення судом не
враховані дані стосовно його особи, а
саме те, що він проживає однією сім'єю
разом із батьками, мати не працює та не
має постійного заробітку, єдиними
годувальниками в сім'ї є вони з батьком,
на даний момент він також не має
постійного місця роботи, а наявність
автомобіля дозволяла йому в останній
час підробляти таксистом, у зв'язку з
чим, накладене на нього стягнення тягне
за собою позбавлення його роботи, також
не підлягають до задоволення, оскільки
в матеріалах справи відсутні докази,
які б підтверджували вказані доводи
апелянта.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О
В И В :

Постанову судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 17 жовтня 2014
року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а
подану ним апеляційну скаргу - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя
І.В. Стан