П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к
р а ї н и

04.08.2014 р.
м. Ужгород

Суддя судової палати у розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Закарпатської області Вотьканич Ф.А.,
за участі секретаря судових засідань
Федич Т.О., прокурора - Льошенко Я.В.,
правопорушника ОСОБА_3, розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу заступника
прокурора Закарпатської області на
постанову судді Тячівського районного
суду від 1 липня 2014 року, якою
провадження в справі відносно ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1,
начальника сектору Державної служби
боротьби з економічною злочинністю
Тячівського РВ УМВС України в
Закарпатській області, про вчинення
ним адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.212-2 ч.1 п.6 КУпАП
закрито за відсутністю складу
адміністративного правопорушення.

В ході запровадження справи про
адміністративне правопорушення
встановлено, що ОСОБА_3, будучи
начальником сектору Державної служби
боротьби з економічною злочинністю, на
якого покладено обов'язок здійснення
контролю за станом охорони державної
таємниці та забезпечення режиму
секретності в даному секторі, що
знаходиться в м. Тячів, вул.. Жовтнева, 1,
в порушення вимог п.п3,217, 283 Порядку 939,
ст.ст.15, 28, 39 Закону України «Про
державну таємницю», протягом тривалого
часу були допущені численні порушення
під час створення, засекречування і
обліку матеріальних носіїв секретної
інформації, а саме: вхідні двері
кабінетів №№41 та 42 (режимні приміщення
СДСБЕЗ Тячівського РВ УМВС, де
зберігаються секретні матеріали) при
відсутності працівників міліції не
опечатані особистими номерними
печатками, що створює реальні загрози
збереженню секретних документів у
вказаному підрозділі, також допущено
численні порушення чинного
законодавства про державну таємницю
під час створення, засекречування та
обліку матеріальних носіїв секретної
інформації, так як в справі
контрольно-спостережного провадження
№4300714 жоден із секретних документів
(близько 50-ти), створених протягом 2012-2014
років, на які ОСОБА_3 покладено
резолюцію, не містить реквізитів
нормативних актів у сфері охорони
державної таємниці, що унеможливлює
юридично визначити секретність
створених матеріальних носіїв
інформації, визначає їх як
незасекреченими і створює реальні
передумови до розголошення відомостей,
що становлять державну таємницю.

На постанову судді прокурор подав
апеляцію, в якій просить постанову
суду стосовно ОСОБА_3 скасувати та
прийняти нову постанову, якою визнати
ОСОБА_3 винним у вчиненні
вищевказаного адміністративного
правопорушення. При цьому посилається
на те, що висновок суду про відсутність
в діях ОСОБА_3 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого п.6 ч.1
ст.212-2 КУпАП суперечить фактичним
обставинам справи, вимогам Закону.

Заслухавши думку прокурора, який
підтримав свою апеляцію, пояснення
ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
без зміни, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування всіх обставин справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Цим вимогам постанова суду першої
інстанції не відповідає.

П.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП передбачена
відповідальність за порушення
законодавства про державну таємницю, а
саме: невжиття заходів щодо
забезпечення охорони державної
таємниці та незабезпечення контролю за
охороною державної таємниці.

Так з матеріалів справи
вбачається, що згідно функціональних
обов'язків ОСОБА_3 здійснює контроль за
станом охорони державної таємниці та
забезпечення режиму секретності в
секторі, протягом тривалого часу
допускав численні порушення вимог
чинного законодавства України про
державну таємницю під час засекречення
документальних матеріалів та
забезпечення режиму секретності у
режимних приміщеннях очолюваного
підрозділу.

Зокрема, згідно функціональних
обов'язків начальника сектору ДСБЕЗ
Тячівського РВ УМВСУ в Закарпатській
області ОСОБА_3 є відповідальним за
забезпечення режиму секретності у
підрозділі. Також, агентурна робота,
яку контролює ОСОБА_3 передбачає
складання довідок про зустріч з
агентами, довіреними особами, тощо, які
містять відомості, що становлять
державну таємницю відповідно до ст.ст.
4.4.3., 4.4.4., 4.4.9 ЗВДТ - 2005 року. Разом з цим,
агентурні матеріали (секретні
документи) за підрозділ СДСБЕЗ
доповідаються керівництву Тячівського
районного відділу УМВСУ виключно
начальником сектору ДСБЕЗ.

Згідно ст.15 Закону України «Про
державну таємницю» засекречування
матеріальних носіїв інформації
здійснюється шляхом надання на
підставі Зводу відомостей, що
становлять державну таємницю
(розгорнутих переліків відомостей, що
становлять державну таємницю),
відповідному документу, виробу або
іншому матеріальному носію інформації
грифа секретності посадовою особою,
яка готує або створює документ, виріб
або інший матеріальний носій
інформації. Гриф секретності кожного
матеріального носія секретної
інформації повинен відповідати
ступеню секретності інформації, яка у
ньому міститься, згідно із Зводом
відомостей, що становлять державну
таємницю, - «особливої важливості»,
«цілком таємно» або «таємно».
Реквізити кожного матеріального носія
секретної інформації складаються із:
грифа секретності, номера примірника,
статті Зводу відомостей, що становлять
державну таємницю, на підставі якої
здійснюється засекречення,
найменування посади та підпису особи,
яка надала гриф секретності.

Відповідно до ст.28 цього ж Закону
громадянин, якому надано допуск до
державної таємниці, зобов'язаний
виконувати вимоги режиму секретності.

Пунктом 153 «Порядку №939» визначено, що
засекречування матеріальних носіїв
інформації здійснюється шляхом
надання їм на підставі ЗВДТ грифа
секретності посадовою особою, яка
готує, створює, підписує чи затверджує
такий матеріальний носій інформації.

У відповідності до п.173 якщо
матеріальному носію інформації
неправильно надано гриф секретності,
керівник або начальник PCO підприємства,
установи, організації повідомляє про
це посадовій особі, яка надала гриф
секретності. Зазначена посадова особа
зобов'язана додатково розглянути
питання щодо ступеня секретності
відомостей, які містяться у
матеріальному носії інформації, та
прийняти відповідне рішення. У разі
потреби керівник підприємства,
установи, організації за поданням
начальника PCO може самостійно привести
гриф секретності створеного на цьому
підприємстві, установі, організації
матеріального носія інформації у
відповідність з установленим ступенем
секретності відомостей, що містяться в
ньому.

Крім того, п.283 «Порядку №939» гриф
секретності, номер примірника та у разі
потреби позначка "Особисто", "Літер "М",
Літер "Ш" чи "СІ" зазначаються на першому
(титульному) аркуші вгорі праворуч
кожного його примірника. На кожному
примірнику надрукованого проекту
секретного документа на зворотному
боці останнього аркуша внизу ліворуч
зазначаються: кількість примірників,
список адресатів (не більш як чотири),
стаття ЗВДТ, на підставі якої
засекречено документ.

Однак в порушення зазначених норм у
справі контрольно-спостережного
провадження № 4300714 (справа знаходиться
у провадженні сектору ДСБЕЗ) на
документах, створених протягом 2012-2014р.р
(близько 50 документів - відомості, що
становлять державну таємницю
відповідно до ст.ст. 4.4.3., 4.4.4., 4.4.9 ЗВДТ-2005
р.) в т.ч. № №120т від 24.03.2014р., 119т від
24.03.2014р., 85т від 8.02.2914р., 84т від 8.02.2014р, 1661т
від 24.12.2013р., 1657т від 24.12.2014р. не було
зазначено статті ЗВДТ-2005 року, на
підставі якої засекречено
вищезазначені документи.

Отже, наявність на таких документах
виразу «ТАЄМНО», на підставі вказаних
нормативних вимог, не є юридичним
свідченням засекречування документу,
як зазначено у постанові судді,
оскільки, гриф секретності надається
виключно на підставі статті ЗВДТ - 2005
року, а кожна стаття ЗВДТ передбачає
можливу наявність грифу секретності
від «таємно» до «особливої
важливості», у зв'язку з чим було
порушено процедуру засекречування
матеріальних носіїв інформації
визначену чинним законодавством
України про державну таємницю.

Також, «Порядком №939» вимоги щодо
забезпечення режиму секретності у
режимних приміщеннях (опечатування
режимних приміщень, сховищ тощо) є
єдиними як для робочого, так і не
робочого часу, оскільки, у
відповідності до п. 217, 220 «Порядку № 939»
режимні приміщення повинні бути
опечатані (у разі відсутності
відповідальних осіб у режимних
приміщеннях) особистими номерними
печатками незалежно від часу доби, для
забезпечення контролю за входом в
режимне приміщення, яке може бути
відчинене тільки особами,
відповідальними за збереження
матеріальних носив секретної
інформації, що зберігаються в таких
приміщеннях, а відповідно до п.п. 221, 222
«Порядку № 939» - за відсутності
відповідальних осіб за режимні
приміщення, незалежно під час робочого
дня чи в неробочий час, такі приміщення
мають право відкривати виключно
комісії, створені керівником установи,
які зобов'язані перед відкриттям (п. 222
«Порядку № 939») перевірити цілісність
відбитків печаток. Також, відповідно до
п.212 «Порядку № 939» доступ у режимні
приміщення надається за посадами
керівнику установи, його заступнику з
питань режиму, начальнику PCO і його
заступнику, а також особам, які мають
безпосереднє відношення до проведення
у приміщеннях секретних робіт.

Разом з цим п.219 «Порядку №939» визначено
лише процедуру здачі під охорону
черговому установи режимних приміщень,
у зв'язку з чим висновок суду про те, що
вказаним порядком не передбачено
опечатування службового кабінету в
робочий час не узгоджується з
положеннями «Порядку №939».

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов невірного висновку про
відсутність в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, а тому
постанова судді першої інстанції
підлягає скасуванню.

Разом з тим, даючи оцінку вчиненому
ОСОБА_3 діянню, апеляційний суд приймає
до уваги те, що вчинені ним порушення
законодавства про державну таємницю
тільки формально підпадають під ознаки
правопорушення, передбаченого п.6 ч.1
ст.212-2 КУпАП і є малозначними, оскільки
такі його дії не спричинили істотної
шкоди суспільним та державним
інтересам, що охороняються законом.

При визнанні вчиненого правопорушення
малозначним, апеляційний суд враховує
характер вчиненого правопорушення,
дані про особу, ступінь вини, вчинення
адміністративного проступку вперше та
приходить до висновку про можливість
звільнення ОСОБА_3 від
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 22 КУпАП та обмежитися щодо
нього усним зауваженням. Таке
стягнення буде необхідним і достатнім
для досягнення визначеної ст.23 КУпАП
мети - виховного впливу та запобіганню
вчинення ОСОБА_3 нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу заступника
прокурора Закарпатської області
задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду
від 1 липня 2014 року про закриття справи
щодо ОСОБА_3 за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого п.6 ч.1
ст.212-2 КУпАП скасувати,

ОСОБА_3 звільнити від адміністративної
відповідальності на підставі ст.22
КУпАП у зв'язку з малозначністю
вчиненого правопорушення, оголосивши
йому усне зауваження.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя: