Справа № 145/1261/14-п
Провадження № 33/772/342/2014
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач: Спринчук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 р.
м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької
області Спринчук В.В., при секретарі
Доценко М.І., з участю прокурора Каменяр
С.В., адвоката ОСОБА_2,
адмінпритягуваного ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання в.о. прокурора
Тиврівського району Зубара С.В. на
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області, якою провадження в
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-4 КУпАП - закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення від 05.07.2014 р. ОСОБА_3,
перебуваючи на посаді голови
Тиврівської районної ради (рішення 24
сесії 6 скликання № 421 від 27 лютого 2014 та
розпорядження № 13рк від 14.05.2014), будучи
посадовою особою органу місцевого
самоврядування 5 рангу 3 категорії,
тобто особою, уповноваженою на
виконання функцій місцевого
самоврядування, діючи у власних
інтересах, займається іншою
оплачуваною діяльністю, а саме:
здійснює реалізацію продовольчої
групи товарів в магазині «Продукти» в
с.Яришівка Тиврівського району по вул.
Весела, буд. 10а, а також здійснює
закупівлю товарів з метою їх подальшої
реалізації в магазині «Продукти» за
адресою: Тиврівський район с. Яришівка,
вул. Весела, буд. 10а.

Постановою Тиврівського районного
суду Вінницької області від 15.09.2014 року
провадження в справі про притягнення
до адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-4 КУпАП - закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення.

В поданні в.о. прокурора Тиврівського
району Зубар С.В. просить постанову
суду першої інстанції скасувати як
незаконну та прийняти нову постанову,
якою ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП, та
накласти на нього стягнення у виді
штрафу в розмірі 100 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої
інстанції при прийнятті рішення не дав
належної оцінки доказам, наявним в
матеріалах справи, а саме, поясненням
громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_3, які вказали на факт реалізації
ОСОБА_3 товарів в магазині «Продукти»,
також було встановлено, що TOB «Кондитер
- С» постачає товар у вказаний магазин
ОСОБА_3, про що вказали свідки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9

Таким чином ОСОБА_3 будучи суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення займається оплачуваною
діяльністю, здійснюючи закупівлю
товарів з метою їх подальшої
реалізації, в його діях наявні всі
ознаки зайняття підприємницькою
діяльністю без державної реєстрації,
що відноситься до зайняття іншою
оплачуваною діяльністю.

В своїх запереченнях адвокат ОСОБА_2,
який діє в інтересах ОСОБА_3, просить
подання прокурора Тиврівського району
Вінницької області відхилити,
постанову Тиврівського районного суду
Вінницької області від 15.09.2014 року
залишити без змін, оскільки з доводами
прокурора не погоджується, вважає їх
безпідставними та необґрунтованими.

Показання свідків, про які йдеться в
поданняі прокурора були предметом
розгляду в суді першої інстанції, і їх
оцінка належним чином викладена в
оскаржуваній постанові, отримання
товару ОСОБА_3 мало місце до його вступу
на посаду голови районної ради,
пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10,
ОСОБА_4 викликають сумнів в їх
допустимості як доказів з огляду на
спосіб їх отримання, не доводять факту
зайняття іншою оплачуваною діяльністю.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину не
визнав, зазначив, що з моменту обрання
його на посаду голови районної ради
будь-якою іншою оплачуваною діяльністю
не займався, у вихідні дні допомагав
дружині та ОСОБА_11, які працюють в
магазині, пересовувати ящики з товаром,
прибирати територію навколо магазину,
за що грошей ніколи не отримував.
Заперечив факт продажу товарів з
магазину в с.Яришівка свідкам ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, яких побачив вперше в
суді. Від пояснень, які давав
працівникам міліції під час складання
протоколу відмовився, зазначив, що він
не бажав підписувати ні протокол ні
письмові пояснення, зміст яких був
викладений працівником міліції від
його імені, не бажав їх читати, про що
повідомив особу, яка склала протокол,
після чого працівниками міліції було
вказано про необхідність доставки його
до відділку міліції, незважаючи на
право відмови особи від підпису
протоколу та дачі пояснень. Вважає такі
дії з боку правоохоронних органів ні що
іншим як політичне замовлення,
зведення рахунків через його політичну
діяльність пов'язану з відстоювання
інтересів громади.

Заслухавши думку прокурора, яка
підтримала доводи подання, посилаючись
на обставини викладені в ньому, просила
оскаржувану постанову суду скасувати,
винести нову, якою визнати винним
ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП та
наклавши стягнення, пояснення ОСОБА_3
та позицію його представника, які
вказали на законність постанови суду
першої інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи подання,
вважаю що його слід залишити без
задоволення.

Відповідно до вимог п.1 ч.8 ст.294 КУпАП,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду подання прокурора
має право залишити подання без
задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП,
одним із завдань провадження в справах
про адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови. Орган (посадова
особа) при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, а також з'ясувати
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, встановлений порядок
управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Підставою адміністративної
відповідальності є наявність у
вчиненому особою діянні всіх ознак
складу правопорушення, передбаченого
Законом, тобто наявність усіх
необхідних елементів об'єктивних та
суб'єктивних ознак, які характеризують
дане діяння як адміністративне
правопорушення.

Статтею 172-4 КУпАП, яка ставиться у
провину ОСОБА_3, передбачено
адміністративну відповідальність
осіб, які порушили обмеження щодо
здійснення підприємницької чи іншої
оплачуваної діяльності. При цьому дана
норма Закону, так само як і Закон
України "Про засади запобігання і
протидії корупції» встановлює, що
корупційним правопорушенням є
виключно умисне діяння, спрямоване на
отримання протиправної винагороди.

Тобто обставини встановлення
отриманого доходу (чи його неотримання
в силу певних обставин) є обов'язковими
для уповноваженої на складання
протоколу про адміністративне
корупційне правопорушення особи.

Як встановлено з матеріалів справи, ні
в ході досудового слідства, ні в
протоколі про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення не встановлено та не
надано доказів, що ОСОБА_3, будучи
посадовою особою органу місцевого
самоврядування вчинив суміщення з
підприємницькою чи іншою оплачуваною
діяльністю, таким чином його дії не
підпадають під ознаки диспозиції
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП.

Задля забезпечення об'єктивності у
розгляді справи, суд повинен оцінювати
докази, які досліджені безпосередньо.
Показання учасників суд отримує усно, а
тому покази саме ті, які надавались
безпосередньо у суді ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
обставини справи покладено в основу
постанови, які узгоджуються із
показаннями свідка ОСОБА_11,
відповідають матеріалам справи,
зокрема факт продажу товарів 31.05.2014
року саме ОСОБА_4 підтверджено товарним
чеком (а.с. 97), наданим працівниками
міліції, з огляду на що посилання
прокурора на їх суперечливість не
грунтуються на вимогах закону.

Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 судом обґрунтовано оцінено
критично, з огляду на сумнівний спосіб
їх отримання та подальше фіксування,
при чому останній із свідків, будучи
належним чином повідомленим до суду
першої інстанції для дачі показань не
з'явився, про повторний його виклик
учасниками не заявлялось, клопотання
про його виклик до апеляційного суду
також не надходило.

Показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9
підтверджується факт договірних
відносин, які існували між ОСОБА_3 та
ТОВ «Кондитер» до зайняття ним посади
голови Тиврівської районної ради, і не
підтверджують наявності корупційних
дій, що детально описано в оскаржуваній
постанові.

Європейська конвенція про захист прав
і основних свобод людини, яка
ратифікована Україною і є частиною її
національного законодавства, гарантує
кожній людині право на справедливий
суд. Суд повинен відповідати вимогам
незалежності та безсторонності.

Право кожного на справедливий розгляд
його справи - дуже важлива складова
статті 6 Конвенції. У пункті 1 статті 6
перелічуються елементи справедливого
судочинства відповідно до
європейської моделі права.

Судовий розгляд визнається
справедливим за умови забезпечення
рівного процесуального становища
сторін, що беруть участь у спорі.

Для підтвердження необхідності
додержання цього принципу
Європейський суд, встановлюючи
відсутність процесуальних і фактичних
привілеїв у сторін, перевіряє: фактичну
змагальність сторін у процесі,
законність методів одержання доказів.

Судом першої інстанції в ході розгляду
справи про адміністративне
правопорушення забезпечено принцип
змагальності сторін та свободи в
поданні ними суду своїх доказів.

Докази, зазначені та надані сторонами
по даній справі судом першої інстанції
дослідженні в повному обсязі, обставин,
які б завадили сторонам скористатися
своїми правами в надані інших доказів
не встановлено.

Виконання ОСОБА_3 робіт, пов'язаних із
допомогою дружині по прибиранню
території навколо магазину,
переміщення товарів в його приміщенні
не носили оплачуваного характеру,
вчинялись поза робочим часом у вихідні
дні, і виконувалися вони під час
відпочинку, який громадяни України
вправі використовувати на свій власний
розсуд, належних та допустимих доказів
здійснення підприємницької чи іншої
оплачуваної діяльності не здобуто,
тому висновок суду першої інстанції
про відсутність в діях
адмінпритягуваного складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП та
закриття провадження у справі на
підставі п.1 ст.247 КУпАП є вірним.

При розгляді справи судом першої
інстанції дотримано вимоги ст.ст. 279, 280
КУпАП, докази перевірені на їх
допустимість, належність та
достатність відповідно до ст. 252 КУпАП,
всі обставини, що мають значення для
вирішення справи, суд з наведенням
відповідних мотивів встановив,
неправильного застосування норм КУпАП,
які б були підставою для скасування
постанови суду, апеляційним переглядом
не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Подання в.о. прокурора Тиврівського
району Зубара С.В. залишити без
задоволення, а постанову Тиврівського
районного суду Вінницької області від
15 вересня 2014 року, якою провадження в
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ч.1 ст.172-4 КУпАП закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя : /підпис/

Копія вірна.