Провадження № 33/792/213/14
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду Хмельницької
області Ващенко С.Є. з участю секретаря
Крисюк В.С., притягнутого до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, розглянувши його апеляційну
скаргу на постанову Хмельницького
міськрайонного суду від 08 жовтня 2014
року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, не працюючого,
жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і
накладено на нього стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 3
(три) роки без вилучення транспортного
засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 36
грн. 64 коп. судового збору.

За постановою суду 08.09.2014 року о 17 год. 20
хв. водій ОСОБА_1, керував транспортним
засобом марки Ауді В5, д/н НОМЕР_1, по вул.
Соборній, 190 в м. Рівне з ознаками
алкогольного сп'яніння (зіниці очей не
реагують на світло, неприродна
блідість обличчя, нечітка мова,
невгамовна поведінка), від проходження
медичного огляду на стан сп'яніння в
медичному закладі відмовився в
присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
чим порушив вимоги п.2.5. Правил
дорожнього руху України та вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки
згідно з постановою Хмельницького
міськрайонного суду від 23.01.2014 року
його визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення процесуального закону при
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення та
розгляді справи в суді, неповноту та
необ'єктивність судового розгляду, а
також на невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
ОСОБА_1 просить постанову суду першої
інстанції скасувати, а справу закрити
за відсутністю в його діях як складу,
так і події правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. При цьому
стверджує, що в дійсності від огляду на
стан алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння він не відмовлявся, а
лише вимагав провести такий огляд
відповідно до вимог закону, тобто, на
місці зупинки і з використанням
спеціальних технічних засобів, у чому
йому було відмовлено; що при складанні
протоколу про адміністративне
правопорушення його з правами не
ознайомили, ознайомитися із змістом
протоколу та внести до нього свої
зауваження можливості не надали, копії
протоколу йому вручили. Зазначає, що
судової повістки про виклик до суду він
не отримував і про час розгляду справи
в суді не знав, а копію постанови
отримав лише 22 жовтня 2014 року. Вважає,
що суд безпідставно розглянув справу
за його відсутності, позбавивши його
права давати пояснення, та не з'ясував
усіх обставин справи шляхом
об'єктивного дослідження усіх доказів.
На його думку, постанова суду
ґрунтується на протоколі про
адміністративне правопорушення,
складеному з порушеннями вимог закону.

Заслухавши ОСОБА_1, який підтримав
апеляційну скаргу, посилаючись на
зазначені у ній доводи, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляції, у
тому числі шляхом допиту апелянта
свідка та дослідження інших доказів,
уважаю, що вона підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

1. Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол
про адміністративне правопорушення, у
разі його оформлення, складається у
двох екземплярах, один з яких під
розписку вручається особі, яка
притягається до адміністративної
відповідальності.

Однак ОСОБА_1 факт вручення йому копії
протоколу заперечив, зазначивши, що її
отримав його захисник ОСОБА_5, який йому
її не передав, змісту протоколу не
повідомив, як не повідомив про час
розгляду справи в суді і сам в судове
засідання не з'явився.

Твердження ОСОБА_1 про отримання копії
протоколу захисником підтверджуються
й відповідним записом у протоколі про
адміністративне правопорушення.

2. Відповідно до ст.268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Однак відомості про виклик ОСОБА_1 в
судове засідання судовою повісткою чи
в інший встановлений законом спосіб у
справі відсутні, а сам ОСОБА_1
стверджує, що в суд на розгляд справи
його ніхто не викликав, працівники ДАІ
при складанні протоколу про час і місце
розгляду справи його не повідомляли.

Що ж стосується запису у протоколі про
адміністративне правопорушення про те,
що ОСОБА_1 „повідомлено, що розгляд
адміністративної справи відбудеться
„08"10.2014 року о 09 год. 00 хв. в суді м.
Хмельницьк", то він не може бути
визнаний належним повідомленням
ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи,
оскільки, в м. Хмельницькому є багато
судів, а Хмельницький міськрайонний
суд, який розглянув справу,
розташований в місті Хмельницькому у
трьох приміщеннях за різними адресами,
але в якому саме приміщенні чи суді,
тобто за якою адресою, повинна була
розглядатися справа, у протоколі не
вказано.

Крім того, час та місце розгляду справи
має визначати суддя, у провадженні
якого знаходиться справа, щонайменше
після виконання вимог п.1 ст.278 КУпАП, і
аж ніяк не працівник ДАІ, який складає
протокол.

Разом з тим, не дивлячись на
відсутність даних про своєчасне і
належне сповіщення ОСОБА_1 про місце і
час розгляду справи, суд розглянув її у
його відсутності, тобто з порушенням
права на захист.

Крім того, як убачається з протоколу
про адміністративне правопорушення,
обвинувачення у керуванні
транспортним засобом з ознаками
алкогольного сп'яніння та відмову у
проходженні огляду на стан
алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 не
висувалося.

Проте суд визнав ОСОБА_1 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, обвинувачення про
вчинення якого йому не висувалося.

Наведені обставин, за аналогією з
положеннями ч.2 п.3 ст.412 КПК України та
згідно з вимогами ст.294 КУпАП, є
безумовною підставою для скасування
постанови суду першої інстанції та
прийняття відповідного рішення за
наслідками апеляційного розгляду
справи.

3. Однією з підстав притягнення особи до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує
транспортним засобом, від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують увагу та швидкість реакції,
а за ч.2 ст.130 - повторне протягом року
вчинення будь-якого з порушень,
передбачених частиною першою цієї
статті.

За змістом цих законів до
адміністративної відповідальності
може бути притягнуто особу тільки тоді,
коли вона відмовилася від проходження
огляду лише у встановленому чинним
законодавством порядку.

Порядок такого огляду визначений ст.266
КУпАП, постановою Кабінету Міністрів
України від 17 грудня 2008 року №1103 про
затвердження Порядку направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
і проведення такого огляду (далі -
Порядок) та Інструкцією про виявлення у
водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують їх
увагу та швидкість реакції,
затвердженої наказом МВС України та
МОЗ України від 9 вересня 2009 року №400/666
і зареєстрованої в МЮ України 06.10.2009 р.
за №931/16947 (далі-Інструкція).

Відповідно до цих нормативних актів
оглядові підлягають лише водії
транспортних засобів, щодо яких в
уповноваженої особи Державтоінспекції
є підстави вважати, що вони перебувають
у стані алкогольного чи іншого
сп'яніння, згідно з ознаками такого
стану, установленими МОЗ і МВС. (Тобто
ознаки, які не установлені МОЗ і МВС, не
можуть бути підставами вважати, що
особа перебуває в стані сп'яніння). Сам
огляд водія проводиться безпосередньо
працівником міліції на місці зупинки
транспортного засобу у присутності
двох свідків з використанням
спеціальних технічних засобів.
Результати огляду, проведеного
уповноваженою особою
Державтоінспекції, зазначаються у
протоколі про адміністративне
правопорушення (ч.ч.1 і 2 ст.266 КУпАП,
пункти 2-5 Порядку).

І лише у разі незгоди водія на
проведення такого огляду працівником
міліції з використанням спеціальних
технічних засобів або в разі незгоди з
його результатами огляд проводиться в
закладах охорони здоров'я, але не
пізніше ніж протягом двох годин з
моменту виявлення відповідних підстав.
Перелік закладів охорони здоров'я, яким
надається право проведення огляду
особи на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують її
увагу та швидкість реакції,
затверджується управліннями охорони
здоров'я місцевих державних
адміністрацій. Проведення огляду осіб
на стан алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або щодо перебування
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
в інших закладах забороняється (ч.3 ст.266
КУпАП, пункти 6-7 Порядку).

Огляд же особи на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
його увагу та швидкість реакції,
проведений з порушенням вимог статті 266
КУпАП, вважається недійсним (ч.5 цієї
статті).

Проте, як видно з матеріалів справи,
зазначені вимоги закону при складанні
протоколу дотримані не були.

Так, викладене у протоколі
обвинувачення ОСОБА_1 у тому, що він
08.09.2014 року о 17 год.20 хв. керував
транспортним засобом з ознаками
наркотичного сп'яніння (зіниці очей не
реагують на світло, неприродна
блідість обличчя, нечітка мова,
невгамовна поведінка) не містить
посилання на докази, які
підтверджували б наявність цих ознак.

Зокрема, у протоколі відсутні
відомості про те, яким чином
перевірялося реагування очей на світло
і чи проводилася така перевірка
взагалі.

Не зазначено у протоколі і того, що саме
давало підстави вважати, що блідість
обличчя ОСОБА_1 є неприродною, та у чому
полягала його невгамовна поведінка.

Що, стосується посилання у протоколі на
нечітку мову, то, як встановлено під час
апеляційного розгляду, ОСОБА_1 має
очевидну мовну ваду у вигляді сильного
заїкання, чого працівники ДАІ не могли
не бачити і не розуміти, що вона не
пов'язана з наркотичним сп'янінням.

Відсутні у протоколі відомості й про
те, у якому конкретно медичному закладі
ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан
сп'яніння, і чи уповноважений цей
заклад на проведення такого огляду.

Крім того, у викладеному в протоколі
обвинуваченні наявні виправлення,
правильність яких належним чином, у
тому числі особою, яка складала
протокол, не засвідчена. Це, зокрема,
стосується виправлення слова
„алкогольного" на слово
„наркотичного" (за змістом - сп'яніння),
що вже саме по собі дає підстави для
обґрунтованих сумнівів в
достовірності викладеної у протоколі
інформації про керування ОСОБА_1
автомобілем з ознаками будь-якого
стану сп'яніння.

Про невідповідність протоколу вимогам
ст.256 КУпАП свідчить і та обставина, що у
викладеному у протоколі обвинувачені
не зазначено, що вказані у ньому дії
ОСОБА_1 вчинив повторно, а
кваліфіковано його дії за тією
частиною ст.130 цього Кодексу, яка
передбачає відповідальність за
вчинення таких дій саме повторно.

За показаннями ж ОСОБА_1 в апеляційному
суді, зупинивши його за вказаною у
протоколі адресою, працівники ДАІ
спочатку звинуватили його в тому, що
він порушив вимоги знаку 3.2. „Рух
механічних транспортних засобів
заборонено", і почали складати про це
протокол. Однак після того, як він
написав у протоколі, що працівники
міліції не ознайомили його з його
правами, не дали йому окремого аркуша
для написання пояснень та відмовилися
зазначити у протоколі у якості свідків
осіб, які їхали у його автомобілі,
зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_2, інспектори
запитали, чи згоден він пройти огляд на
виявлення стану алкогольного
сп'яніння. Отримавши його згоду на
такий огляд на місці зупинки і з
використанням спеціальних технічних
засобів, працівники міліції пішли до
свого автомобіля, не надавши йому
дозволу продовжувати рух. Згодом
працівники ДАІ черговий раз підійшли
до його автомобіля з якимось приладом
та свідками, яких викликали по
телефону, однак його огляду з
використанням цього приладу не провели
і без будь-яких пояснень знову
повернулися до свого автомобіля.
Порадившись там між собою та з
свідками, працівники міліції у своєму
автомобілі склали протокол, із змістом
якого його не ознайомили і копію якого
йому не вручили, віддавши її адвокату,
після чого забрали у нього посвідчення
водія, а його автомобіль доставили на
штрафний майданчик.

У своїх поясненнях апеляційному суду
ОСОБА_1 також стверджував, що упродовж
всього спілкування з працівниками ДАІ
та складання протоколів, тобто, від
моменту зупинки і до того, як його
відпустили, вони жодного разу не
висували йому обвинувачення у
керуванні транспортним засобом у стані
наркотичного сп'яніння, про таке
обвинувачення йому не відомо взагалі,
адже копії протоколу про
адміністративне правопорушення у
нього немає до цього часу.

Допитана під час апеляційного розгляду
свідок ОСОБА_6 дала аналогічні
пояснення.

Не вірити зазначеним поясненням
апелянта та свідка ОСОБА_6 щодо
фактичних обставин справи підстав
немає, оскільки вони в подробицях
співпадають між собою, до того ж їх
пояснення про висунення працівниками
ДАІ первинного обвинувачення ОСОБА_1 в
порушенні вимог дорожнього знака 3.2.
підтверджується наявними у справі
поясненнями свідка ОСОБА_7

Натомість наявні у справі і досліджені
апеляційним судом пояснення ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 керував
автомобілем з явними ознаками
наркотичного сп'яніння і відмовився
від огляду в медичному закладі,
викликають обґрунтовані сумніви у їх
достовірності з таких підстав.

По-перше, у пояснення цих свідків
відображена така їх обізнаність щодо
ознак наркотичного сп'яніння та
реквізитів нормативних актів, якими ці
ознаки визначено, врегульовано порядок
огляду на стан сп'яніння та встановлено
відповідальність за вчинення
адміністративного правопорушення, яка
може бути відома лише особам, які
постійно мають справу з водіями у стані
сп'яніння і складають відповідні
протоколи тощо, що вже саме пособі дає
підстави для сумнівів стосовно того, що
вказані свідки не є зацікавленими
особами на стороні інспекторів ДАІ, які
складали протокол про адміністративне
правопорушення. Про це, зокрема,
свідчать однакові (слово в слово)
записи у їх поясненнях, наприклад:

„У водія ОСОБА_8 були явні ознаки
наркотичного сп'яніння, а саме: звужені
зіниці, які не реагують на світло,
порушення мови та жвавість, неприродна
блідність, поведінка що не відповідає
обстановці.

Відповідно до пункту 8 постанови КМУ
від 17.12.2008 р. №1103 інспектор в моїй
присутності склав протокол про адмін.
правопорушення за ст.130 КУпАП, п. правил
2.5."

По-друге, пояснення вказаних свідків не
узгоджуються з первинним записом у
протоколі (до його виправлення) про
керування водієм транспортним засобом
з ознаками алкогольного сп'яніння.

По-третє, відповідно до пояснень
апелянта та свідка ОСОБА_6, які
узгоджуються між собою, жодного
обвинувачення в керуванні автомобілем
у стані наркотичного сп'яніння
працівники ДАІ ОСОБА_1 не висували,
свідків викликали по телефону, а коли
ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан
алкогольного сп'яніння на місці
зупинки з використанням спеціальних
технічних засобів радилися з цими
свідками з приводу своїх подальших дій.

По-четверте, не дивлячись на наявність
у справі пояснень свідка ОСОБА_7 про
обвинувачення працівниками ДАІ ОСОБА_1
в порушенні вимог знаку 3.2., у яких,
доречі, цей свідок нічого не говорив з
приводу обвинувачення ОСОБА_1 в
керуванні автомобілем у стані
будь-якого сп'яніння, у поясненнях
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відсутня
будь-яка інформація про порушення
ОСОБА_1 вимог вказаного знаку, що їм
мало б бути відомо, якщо б вони були на
місці події з моменту його зупинки.

Підстави для сумнівів щодо
достовірності інформації, викладеної у
протоколі про адміністративне
правопорушення та в поясненнях свідків
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, дає і та обставина, що у
справі відсутні будь-які відомості про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог знаку 3.2., хоча, як видно
з пояснень апелянта та свідків ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, обвинувачення у вчиненні цього
правопорушення ОСОБА_1 висувалося, і,
більше того, за його твердженнями у
протоколі, складеному працівниками ДАІ
з цього приводу, він робив відповідні
записи.

Наведене в сукупності свідчить про те,
що працівники ДАІ при порушенні щодо
ОСОБА_1 провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, діяли не у
відповідності до своїх повноважень та
способу, що передбачені чинним
законодавством.

За таких обставин викладені у
протоколі про адміністративне
правопорушення відомості та пояснення
свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_3, про те, що
ОСОБА_1 керував транспортним засобом з
явними ознаками наркотичного сп'яніння
і відмовився від проходження огляду на
стан сп'яніння відповідно до
встановленого порядку, не можуть бути
визнані ні достовірними, ні
допустимими доказами.

Будь-які ж інші належні, допустимі та
достовірні докази, які з достатністю
вказували б на наявність у діях ОСОБА_1
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130
КУпАП, у справі відсутні, апеляційним
судом такі докази не встановлені.

З урахуванням зазначеного та вимог ч.1
п.1 ст.247 КУпАП уважаю, що постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
а порушене щодо ОСОБА_1 провадження у
справі про адміністративне
правопорушення - закриттю за
відсутності в його діях складу
адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.8
п.2 ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову судді Хмельницького
міськрайонного суду від 08 жовтня 2014
року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
провадження у справі закрити за
відсутністю у його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченогоч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили
негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
С.Є.Ващенко