АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДМІСТА КИЄВА
№925
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року
місто Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва
О.О. Журавель, діючи від імені цього
суду, за участю прокурора Свербиуса
А.О., представника Київської
міжрегіональної митниці Дєдєньової
Д.О., представника особи, стосовно якої
винесено оскаржену постанову суду
першої інстанції, ОСОБА_4, розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Солом'янського районного суду міста
Києва від 6 червня 2014 року, якою він
визнаний винуватим у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та на
нього накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 235 444
гривні 12 коп., та матеріали
адміністративної справи, -

в с т а н о в и в :

Постановою Солом'янського районного
суду міста Києва від 6 червня 2014 року
ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та на
нього накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 235 444
гривні 12 коп.

На обґрунтування суд першої інстанції
послався на те, що отримані ТОВ
«ВІВАТІМПОРТ», директором якого був
ОСОБА_5 товари від постачальника «MAXIMUS
BUSINESS LTD» не були забезпечені належними
та дійсними документами, оскільки
надані для проходження митного
контролю, розмитнення і випуску в обіг
договір від 8 травня 2013 року та інвойс
від 30 вересня того ж року були надані
компанією - постачальником «MAXIMUS BUSINESS
LTD», яка з 17 травня 2013 року ліквідована,
тобто вказані документи містять
неправдиві дані щодо відправника та
продавця товарів.

Не погодившись зі вказаним рішенням,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
зауважує, що вказані у згаданих
документах товари були реально
отримані, пройшли належний митний
контроль, випущені у вільний обіг на
території України та реалізовані. У
його, як покупця товарів, обов'язки не
входили питання перевірки дійсного
існування компанії-постачальника, та й
підстав для того, з огляду на реальне
отримання товарів відповідно до
документів про їхню кількість і якість,
у нього не було. До того ж, договір було
укладено ще з'явилися відомості про
можливу ліквідацію постачальника.

Крім того, апелянт вказує, що реальних
доказів саме повної ліквідації
постачальника органом митниці не
надано, бо наявна у справі копія
неофіційного перекладу недосконала і
слово «ліквідована» взято в лапки, що
вказує не на ліквідацію «MAXIMUS BUSINESS LTD»,
а лиш8е на виключення компанії з
реєстру..

Незаконним вважає апелянт і рішення
щодо накладення штрафу в розмірі 100%
вартості товару, оскільки, відповідно
до п. 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про контрабанду та порушення
митних правил», у цьому випадку суд, за
відсутності товарів, міг у постанові
вирішити питання про стягнення їхньої
вартості, втім у справі сама наявність
товару встановлена не була, а лише
зроблено висновок про його розмитнення
та випуск у вільний обіг.

На цих підставах апелянт просить
оскаржену постанову скасувати, а
провадження у справі закрити.

Заслухавши виступ на підтримку
апеляційних вимог представника особи,
щодо якої прийнято оскаржене рішення,
прокурора та представника митниці -
проти задоволення апеляційної скарги,
перевіривши та обговоривши доводи
сторін в сукупності з матеріалами
адміністративної справи, визнаю
наступне.

Висновки протоколу про митне
правопорушення та суду першої
інстанції про те, що товари, які
надійшли від постачальника «MAXIMUS BUSINESS
LTD» на адресу ТОВ «ВІВАТІМПОРТ» були
забезпечені документами, що містять
неправдиві відомості щодо
постачальника, як правильно зауважує
апелянт, не доведені належними,
відносними, допустимими та
достовірними доказами.

Насправді, в основу цих висновків
покладено недосконалий переклад
тексту щодо «MAXIMUS BUSINESS LTD», який був
здійснений головним державним
інспектором ОУБК та МП Толкачевим
М.В.(а.с. 105). При цьому, у перекладі
значиться, що існує «ПОПЕРЕДЖЕННЯ», що
«Даний документ не містить жодної
інформації яких не є вказівка, що
компанія викреслили. Викреслять і
розчиняють».

Фактично цей текст, крім того, що просто
не зрозумілий, ще й не містить
однозначної вказівки про саме
ліквідацію компанії та про те, що її
було ліквідовано ще до того, як
укладено договір про постачання
товару, відвантаження його.

Без перевірки митним органом залишено
і сам факт повної відповідності товару
за асортиментом, кількістю, якістю,
вартістю, іншим характеристикам,
відзначеним у супровідних документах.
Навпаки, оскільки товари були піддані
митному контролю і випущені у вільний
обіг на території України, остільки
більш вірогідним є повна їх
відповідність наданим супровідним
документам.

Без вирішення ж вказаних вище питань
зробити однозначний висновок про
наявність чи відсутність в діях ОСОБА_5
митного правопорушення, передбаченого
ч.1 ст. 483 МК України неможливо.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, оскаржену
постанову суду першої інстанції
скасувати, а матеріали
адміністративної справи повернути до
Київської міжрегіональної митниці для
доопрацювання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Солом'янського районного суду міста
Києва від 6 червня 2014 року, якою він
визнаний винуватим у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та на
нього накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 235 444
гривні 12 коп. задовольнити частково,
вказану постанову суду першої
інстанції скасувати, а матеріали
справи про адміністративне
правопорушення повернути Київській
міжрегіональній митниці для
доопрацювання.

Суддя Апеляційного суду міста Києва
О. Журавель

[1]