Провадження № 33/792/88/14
Справа № 686/6875/14-п
інстанції Лунь Р.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької
області в складі:

- головуючої судді Бондар В.В.,

з участю секретаря судового
засідання Лук»янчук О.М.,

особи, що притягується до
відповідальності, ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Хмельницькому справу за
апеляційною скаргою захисника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 16 квітня
2014року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1,

19 липня 1984року народження,

мешканця
АДРЕСА_1, не працює,

визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено штраф в сумі
340грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави
судовий збір в сумі 36грн.54коп.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 3
січня 2014року о 18год.10хв., керував
автомобілем «Шевроле», номерний знак
НОМЕР_1, рухався по вул. Львівське
шосе в м. Хмельницькому, порушив
вимоги п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього
руху України, перед поворотом
ліворуч не переконався в його
безпечності, не надав дорогу
зустрічним транспортним засобам,
внаслідок чого відбулось зіткнення з
автомобілем «Мерседес», номерний
знак НОМЕР_3, автомобілі були
пошкоджені, чим вчинив
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі захисник
ОСОБА_2 просить постанову суду щодо
ОСОБА_1 скасувати, закрити
провадження в справі в зв»язку з
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги вказував, що
висновки суду про наявність в його
діях порушення відповідних пунктів
Правил дорожнього руху, є передчасними
та необґрунтованими, суперечать
фактичним обставинам справи, вважає,
що він не повинен був надавати
переваги в русі автомобілю під
керуванням ОСОБА_3, так як не був
спроможним виявити автомобіль, який
знаходився на значній відстані
від нього та значно перевищив
швидкість, внаслідок чого відбулось
зіткнення, про що, на думку апелянта,
вказує відстань, яку автомобіль під
керуванням ОСОБА_3 подолав після
зіткнення з його автомобілем, також
ОСОБА_3 був зобов»язаний негайно
вжити заходів при виявленні
небезпеки, яким був автомобіль ОСОБА_5,
мав можливість об»їхати його.
Вважає, що саме порушення ОСОБА_3
порушень п.п. 11.2,12.3,12.4 Правил
дорожнього руху стало причиною
дорожньо-транспортної пригоди, та
перебуває в прямому причинному
зв»язку з наслідками, що настали.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1,
ОСОБА_3, свідка ОСОБА_6, експерта
ОСОБА_7, дослідивши зібрані по
справі докази, перевіривши доводи
апеляції, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Як видно з складеного протоколу
про адміністративне правопорушення
3 січня 2014 року біля 18год.30хв.
ОСОБА_1 в м.Хмельницькому керував
автомобілем «Шевроле», номерний знак

НОМЕР_1, по вул. Львівське шосе, в
порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил
дорожнього руху, при виконанні
маневру лівого повороту до
районної лікарні, не надав дорогу
автомобілю «Мерседес», номерний знак
НОМЕР_2, який рухався в зустрічному
напрямку прямо, та здійснив з ним
зіткнення, після чого автомобіль
«Мерседес» відкинуло за межі
проїзної частини дороги, де відбувся
наїзд на огорожу лікарні,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобілі були
пошкоджені, також була пошкоджена
огорожа районної лікарні( а.с. 1).

Суд першої інстанції дійшов до
обгрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні правопорушення, що
підтверджується також даними
протоколу про адміністративне
правопорушення, даними схеми пригоди,
де зафіксовані розташування
автомобілів після зіткнення, дорожня
обстановка, дані про пошкодження
автомобілів, які узгоджуються між
собою, показаннями ОСОБА_8 та свідка
ОСОБА_9 про обставини
дорожньо-транспортної пригоди, даними
висновку автотехнічної експертизи №
119а від 26 березня 2014року про
технічну можливість в водія ОСОБА_1
уникнути зіткнення при виконанні ним
вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху.

Суд погоджується з такими
висновками місцевого суду та вважає,
що своїми діями ОСОБА_1 порушив
п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху,
згідно яких перед початком руху,
перестроюванням та будь-якою зміною
напрямку руху водій повинен
переконатись, що це буде безпечним і
не створить перешкод або небезпеки
іншим учасникам дорожнього руху;
перед поворотом ліворуч водій має
дати дорогу зустрічним транспортним
засобам. Саме порушення

ОСОБА_1 п.п.10.1,10.4 Правил дорожнього
руху перебуває в прямому причинному
зв»язку з дорожньо-транспортною
пригодою та наслідками, що настали.

Суд не приймає до уваги
твердження апелянта про відсутність
в його діях складу правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, як такі,
що не узгоджуються з дослідженими в
суді доказами. Наведені судом
докази повністю спростовують доводи
апеляції про необгрунтованість
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності.

Допитаний в апеляційному суді
ОСОБА_1 вказував, що перед початком
маневру повороту ліворуч він
переконався, що його маневр буде
безпечним, зустрічних автомобілів в
межах видимості дороги(100-150метрів) не
було, він здійснював поворот
ліворуч, коли передні колеса його
автомобіля вже перетнули середину
проїзної частини дороги, яку він
перетинав, в його автомобіль на
швидкості в»їхав автомобіль ОСОБА_8,
якого відкинуло на огорожу лікарні, а
автомобіль ОСОБА_1 розвернуло.
ОСОБА_1 вважав, що
дорожньо-транспортна пригода сталась
внаслідок перевищення обмеження
швидкості ОСОБА_8 та невчинення тим
дій, спрямованих на уникнення
зіткнення.

Суд критично ставиться до таких
його показань в апеляційному суді та в
суді першої інстанції про
відсутність в його діях порушень
п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, та
вважає, що їх ОСОБА_1 дав з метою
уникнення настання
відповідальності.

Суд вважає, що його показання
про те, що він перед початком
маневру повороту ліворуч
впевнився в безпечності
здійснюваного ним маневру та не міг
бачити автомобіль ОСОБА_1, про що
зазначав в апеляційній скарзі
захисник, не узгоджуються з
іншими дослідженими в суді доказами,
яким суд першої інстанції дав належну
правову оцінку.

Як видно з матеріалів справи
схема пригоди(а.с.7), протокол огляду
місця події (а.с. 5-6) підписані
понятими, співробітником органу
внутрішніх справ. При цьому ніхто з
присутніх жодних зауважень з приводу
змісту складених документів не
висловлював, про що підтвердив в
суді слідчий ОСОБА_6.

Згідно даних висновку
автотехнічної експертизи №269а від 29
липня 2014року є ймовірним, що місцем
зіткнення автомобілів «Шевроле
Авео», номерний знак НОМЕР_1, та
«Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_3
є місце ймовірного перетину слідів
шин автомобілів, що мають довжину 3,3
м та 12м, тобто на відстані біля 3.5 м
від правого краю проїзної частини
вул.. Львівське шосе(по напрямку до
вул.. Толстого) та на відстані 17,8м від
електроопори(а.с. 120-122).

ОСОБА_3 в суді першої інстанції
та в апеляційному суді, зразу ж після
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди давав послідовні показання,
з яких видно, що він рухався біля
55 км/год по вул.. Львівське шосе від
вул. Західної Окружної в напрямку
вул. Толстого, в лівій смузі свого
напрямку руху, під»їжджаючи до
повороту, який веде до районної
лікарні, він побачив автомобіль
«Шевроле», який рухався по зустрічній
смузі та мав намір повертати, при
цьому пропускав його, а коли між
ними залишилась відстань близько 10-20
метрів, той розпочав рух, ОСОБА_8
застосував гальмування, а коли
зрозумів, що уникнути зіткнення не
вдасться, вивернув кермо вправо, та
зразу ж відбулось зіткнення, після
якого його автомобіль винесло на
зелену зону, де він, зупинився.

Суд вважає, що обставини дорожньо
-транспортної пригоди, на які він
вказував безпосередньо після
дорожньо-транспортної пригоди, давав
послідовні показання в суді,
відповідають фактичним обставинам
справи та механізму
дорожньо-транспортної пригоди,
узгоджуються з іншими дослідженими в
суді доказами, яким суд першої
інстанції дав належну правову
оцінку.

Про ті обставини, що з
зустрічної смуги на смугу руху, по
якій рухався ОСОБА_8, виїхав
автомобіль червоного кольору, після
чого практично зразу ж відбувся
удар, після чого автомобіль став
некерований та виїхав на узбіччя
та в подальшому в»їхав в бетонну
огорожу лікарні, вказувала свідок
ОСОБА_9 в суді першої інстанції та в
своїх поясненнях після
дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8,
32-33).

З послідовних показань свідка
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в суді першої
інстанції (а.с. 32-33) видно, що на
зупинці в напрямку руху

ОСОБА_3 стояли маршрутки, що пояснює
рух ОСОБА_3 в лівій смузі руху, та
спростовує твердження апеляційної
скарги захисника, що
дорожньо-транспортна пригода сталась
внаслідок руху ОСОБА_3 в лівій смузі
руху, який, на думку апелянта, при
умові руху в правій смузі руху мав
би можливість уникнути зіткнення.
Також твердження апелянта про те, що
ОСОБА_3 мав можливість уникнути
зіткнення шляхом проїзду, без зміни
напрямку свого руху, не можуть бути
прийняті до уваги, позаяк як видно з
показань ОСОБА_1, ОСОБА_8 в суді
першої інстанції та в апеляційному
суді видно, що автомобіль ОСОБА_1
перегородив йому проїзну частину
дороги, також в суді першої
інстанції (а.с. 32 зворот) та в
апеляційному суді ОСОБА_3 вказував,
що в зустрічному напрямку рухались
автомобілі, в зв»язку з чим він не
мав можливості об»їхати автомобіль
ОСОБА_1 зліва з виїздом на зустрічну
смугу руху. Як видно з висновку
автотехнічної експертизи №119а від
26 березня 2014року питання технічної
можливості уникнення в водія

ОСОБА_3 уникнути зіткнення шляхом
застосування маневру не може
вирішуватись з тих підстав, що
системне тлумачення норм п.12.3, 1.10
Правил дорожнього руху України,
давало експерту підстави вважати, що
при виникненні небезпеки для руху
можливість застосування маневру, як
заходу по уникненню
дорожньо-транспортної пригоди, не
передбачається, що підтверджував в
апеляційному суді експерт ОСОБА_7

Суд враховує, що згідно п.11.5
Правил дорожнього руху на дорогах з
двостороннім рухом, які мають дві і
більше смуги руху для руху в одному
напрямку, виїзд на крайню ліву смугу
руху для руху в цьому напрямку
дозволяється, якщо праві зайняті.

Згідно висновку автотехнічної
експертизи №119а від 26 березня 2014року
в заданій дорожній ситуації водій
автомобіля «Шевроле», номерний знак
НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти
відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.4
Правил дорожнього руху, в умовах
даної пригоди технічна можливість в
водія автомобіля ОСОБА_1 уникнути
зіткнення з автомобілем «Мерседес»,
номерний знак НОМЕР_2, залежала від
виконання ним вимог п.п.10.1, 10.4 Правил
дорожнього руху, тобто виконуючи
вимоги вказаних пунктів Правил
дорожнього руху України водій
автомобіля «Шевроле», номерний знак
НОМЕР_1, мав технічну можливість
уникнути зіткнення з зустрічним
автомобілем «Мерседес Бенц»,
номерний знак НОМЕР_2.

Підстав сумніватись в показаннях
ОСОБА_3, свідка ОСОБА_9, про що вказує
апелянт, в суду немає. При цьому суд
враховує, що такі їх показання є
послідовними, узгоджуються з іншими
дослідженими в суді доказами.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційному
суді, що автомобіль ОСОБА_3
перебував на відстані 100-150м, коли
він починав робити розворот, що, на
його думку, було безпечним, а
дорожньо-транспортна пригода сталась
через порушення відповідних Правил
дорожнього руху ОСОБА_3 та невжиття
ним відповідних заходів, спрямованих
на уникнення зіткнення, не можуть
бути прийнятими апеляційним судом до
уваги також з тих підстав, що в разі
руху ОСОБА_3 навіть зі швидкістю
100-120 км/год (про що неодноразово
вказував

ОСОБА_1.), при такій швидкості, за
умови найбільшого часу маневру
повороту, здійснюваного ОСОБА_1,
встановленого під час слідчого
експерименту, - 2с (а.с.89-90), автомобіль
ОСОБА_3 мав би знаходитись від нього
на відстані 55,56-66,67 м, що також
спростовує твердження апеляційної
скарги ОСОБА_1 про те, що він
розпочинав маневр розвороту,
перебуваючи на безпечній відстані
перед початком маневру, та не повинен
був пропускати автомобіль, що рухався
по головній дорозі. Крім того, він
давав первісні показання, що перед
початком маневру повороту
автомобілів по головній дорозі
взагалі не було, відтак його маневр
був безпечним. В апеляційному суді
він вказував про видимість дороги
100-150(метрів).

Доводи апелянта, що мінімальна
швидкість автомобіля під керуванням
ОСОБА_3 була до зіткнення не меншою
100 км/год.(в зв»язку з чим показання
ОСОБА_3 є недостовірними)
спростовується даними висновку
автотехнічної експертизи №383 а від 7
листопада 2014 року, згідно якої
мінімальна швидкість автомобіля
«Мерседес Бенц», номерний знак ВХ
0551ВК, до початку гальмування, яка
відповідає залишеному на проїзній
частині сліду гальмування довжиною
12м, складала 41.1-43,5км/год.

Обгрунтованих підстав
сумніватись в висновку експертизи
апелянт не наводить.

За таких обставини суд першої
інстанції обгрунтовано не прийняв до
уваги показання ОСОБА_1, як такі, що
суперечать дослідженим в суді
доказам по справі.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
саме дії ОСОБА_1 під час
дорожньо-транспортної пригоди
перебувають в прямому причинному
зв»язку з наслідками
дорожньо-транспортної пригоди. При
цьому суд також враховує, що згідно
п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний
учасник дорожнього руху має право
розраховувати на те, що й інші
учасники виконують ці Правила.
За наявності очевидного порушення
ОСОБА_1 п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього
руху суд вважає, що фактично ОСОБА_3
опинився і діяв в умовах аварійної
обстановки, створеної іншим учасником
дорожнього руху, та його дії не
перебувають в прямому причинному
зв»язку з наслідками, що настали.

За таких обставин такі доводи
апелянта до уваги прийняті бути не
можуть.

Враховуючи ті обставини, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9
отримала легкі тілесні ушкодження,
що мають незначні скороминучі
наслідки(а.с.9-10 справи), що виключає
настання відповідальності за ст. 286
КК України, суд вважає
безпідставними твердження апелянта
про необхідність проведення
додаткової перевірки в межах
кримінального провадження та
закриття в зв»язку з цим провадження
в справі про притягнення

ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності, при цьому
апеляційний суд вважає необхідним
зауважити, що відповідно до ст. 280
КУпАП питання: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає особа адміністративній
відповідальності, та інші обставини,
передбачені ст. 280 КУпАП,
з»ясовуються при розгляді справи
про адміністративне
правопорушення. При цьому в силу
ст.ст. 268, 271 КУпАП, особа, яка
притягується до відповідальності, та
її захисник при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
вправі, зокрема, давати пояснення,
подавати докази та заявляти
клопотання.

За таких обставин суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про доведеність вини

ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Однак
на час постановлення судового
рішення з часу вчинення
правопорушення сплинув тримісячний
строк, передбачений законом для
накладення адміністративного
стягнення, в зв»язку з чим в
частині накладення стягнення та
судового збору постанову суду
першої інстанції слід скасувати з
закриттям провадження в справі в
зв»язку з закінченням тримісячного
строку накладення стягнення,
передбаченого ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,
суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника
ОСОБА_2 задовольнити частково,
постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 16 квітня 2014року щодо
ОСОБА_1 в частині накладення
штрафу та стягнення судового
збору скасувати, провадження в
справі про притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності, передбаченої ст.. 124
КУпАП, закрити в зв»язку з
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення.

В решті постанову суду залишити
без зміни.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після
її винесення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
В.В. Бондар