№33/773/235/14 Суддя в 1 інстанції:
Квятковський М.С. Категорія:ч.1 ст.130
КУпАП Доповідач: Оксентюк В. Н.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 вересня 2014 року, якою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_1, не
працює,

притягнутий до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за те, що він 29 липня
2014 року о 03 год. 05 хв., в м. Луцьку по
проспекту Відродження керував
автомобілем «ВАЗ 21081» д.н.з. НОМЕР_1,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил
дорожнього руху.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій вказує на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що працівниками міліції не була
дотримана процедура огляду на стан
алкогольного сп'яніння передбачена
ст.266 КУпАП та Інструкцією «Про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції».

Так, судом не було встановлено чому
працівники ДАІ не перевірили стан
сп'яніння на місці зупинки
транспортного засобу, а без будь-яких
на те підстав повезли до лікарні.
Зазначає, що суд не правильно визначив
ступінь сп'яніння як легко-середній,
оскільки такого визначення в медичній
класифікації не існує.

Також вказує, що суд безпідставно
застосував до нього найбільш суворий
вид адміністративного стягнення. При
цьому не врахував, що він проходив
стажування і був рекомендований до
зарахування на посаду водія. Також не
взято до уваги, що на його утриманні
перебуває троє дітей, а робота водія є
єдиним джерелом доходу, його позитивну
характеристику та те, що протягом року
він до адміністративної
відповідальності не притягувався.

Просить постанову Луцького
міськрайонного суду від 18 вересня 2014
року щодо нього скасувати.

Заслухавши ОСОБА_2, який подану
апеляцію підтримав та просив постанову
скасувати, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, прихожу до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи суд
першої інстанції розгляд справи провів
у відповідності до вимог ст.245 КУпАП, а
саме: допитав у судовому засіданні
особу, яка притягується до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2, свідків, які були присутні на
місці події ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, перевірив наявні у справі
письмові докази, тобто всебічно, повно
та об'єктивно дослідив всі докази по
справі у їх сукупності і прийшов до
висновку, що ОСОБА_2 29 липня 2014 року о 03
год. 05 хв. керував автомобілем «ВАЗ 21081»
в стані автомобільного сп'яніння, тобто
в його діях є склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1
КУпАП. Такі висновки суду
підтверджуються іншими зібраними по
справі доказами.

Своєї вини у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП ОСОБА_2 в
суді першої інстанції та в апеляції не
визнав. Пояснив, що дійсно 29 липня 2014
року керував автомобілем «ВАЗ 21081»
проте був повністю тверезим.
Працівники ДАІ його зупинили на пр.
Відродження м.Луцьк і повідомили, що у
нього не працює задній габарит. Почали
вимагати 100 грн., коли він на цю вимогу
не погодився, то запропонували йому
проїхати у лікарню для обстеження на
стан алкогольного сп'яніння. Він
погодився, декілька разів дихав у
алкотест «Драгер», оскільки був
тверезим, то результат був нульовим.
Вважає, що протокол за керування
транспортним засобом в стані
алкогольного сп'яніння відносно нього
був складений незаконно.

Однак такі показання ОСОБА_2 не
узгоджуються з показаннями інспектора
ДАІ ОСОБА_4, який в суді першої
інстанції пояснив, що під час нічного
чергування 29 липня 2014 року на пр.
Відродження в м.Луцьку помітив
автомобіль у якого під час руху не
горів задній габарит. Зупинивши
вказаний автомобіль він повідомив про
це водія і під час розмови відчув у
нього різкий запах алкоголю.
Запропонував пройти медичне
обстеження на що останній погодився.
Вказує, що грошей у водія не вимагав.
Оскільки ОСОБА_2 керував автомобілем у
стані алкогольного сп'яніння, що в
подальшому було підтверджено довідкою
з медичного закладу, тому щодо
останнього був складений відповідний
протокол.

Керування ОСОБА_2 транспортним засобом
в стані алкогольного сп'яніння
підтверджується також показаннями
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які вони дали
в суді першої інстанції.

Факт перебування ОСОБА_2 29 липня 2014 року
о 03 год. 15 хв. у стані алкогольного
сп'яніння також підтвердили фельдшер
Волинського обласного наркологічного
диспансеру ОСОБА_7 та лікар ОСОБА_8 Вони
вказали, що не зважаючи на неодноразові
прохання правильно продути у алкотест
«Драгер», ОСОБА_2 свідомо робив
фальшиві спроби, однак враховуючи явно
виражені ознаки вживання алкоголю,
було встановлено, що останній
перебуває у стані алкогольного
сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що суд не
правильно визначив ступінь його
сп'яніння як легко-середній, так-як
такого визначення в медичній
класифікації не існує, не впливає на
кваліфікацію дій скаржника за ч. 1 ст. 130
КУпАП, а тому до уваги не приймаються.

Винуватість ОСОБА_2 у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП також
об'єктивно підтверджується
матеріалами справи, а саме: протоколом
про адміністративне правопорушення
№554335 від 29.07.2014 року (а.с.2), висновком та
актом щодо медичного огляду на стан
алкогольного сп'яніння (а.с.3, 17).

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги показання свідка ОСОБА_3, який був
у автомобілі разом з ОСОБА_2 і
стверджував, що останні знаходився у
тверезому стані, а працівники ДАІ з
невідомих причин запропонували ОСОБА_2
пройти обстеження для визначення стану
алкогольного сп'яніння, оскільки вони
не узгоджуються зі свідченнями інших
свідків та письмовими доказами у
справі.

Огляд ОСОБА_2 у Волинському
наркодиспансері на стан алкогольного
сп'яніння був проведений відповідно до
вимог Інструкції «Про виявлення у
водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції»
затвердженої наказом Міністра
внутрішніх справ України та Міністра
охорони здоров'я від 09.09.2009 року № 400/666
зареєстрованої у міністерстві юстиції
України 06.10.2009 року за № 931/16947.
Посилання апелянта на порушення
працівниками ДАІ процедури його огляду
лише через те, що його доправили до
відповідного медичного закладу, до
уваги судом не приймаються.

За таких обставин вважаю, що суд першої
інстанції дослідив усі наявні у справі
докази у їх сукупності та дав їм
належну оцінку, правильно прийшов до
висновку що ОСОБА_2 керував
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння, тобто вчинив
правопорушення, передбачене ч.1 ст.130
КУпАП.

Не заслуговують на увагу і доводи
ОСОБА_2 про накладення на нього надто
важкого адміністративного стягнення, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при
визначенні виду стягнення
враховується

характер вчиненого правопорушення,
дані про особу винного, його
матеріальний стан, обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Визначаючи ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП вид
і розмір стягнення суд першої
інстанції врахував характер вчиненого
правопорушення, яке є умисним, дані про
особу винного, який хоча відповідно до
ст. 39 КУпАП і є особою, яка не була
піддана адміністративному стягненню,
однак судом першої інстанції
враховано, що останній раніше тричі
притягувався до адміністративної
відповідальності за ст. 130 КУпАП, що
свідчить про систематичне свідоме
порушення ним Правил дорожнього руху
України та підвищену суспільну
небезпечність його особи, а тому суд
вірно призначив йому стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на два
роки.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що неповнолітні діти
ОСОБА_2 проживають з його колишньою
дружиною. Доводи ОСОБА_2 про те, що
посада водія для нього єдине джерело
доходу є безпідставними, оскільки
останній ніде офіційно не працює. Також
ці доводи жодним чином не пом'якшують
його вини у вчиненому правопорушенні і
не впливають на законність прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для
скасування постанови Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 вересня 2014 року щодо
ОСОБА_2 немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду від 18 вересня 2014
року щодо нього - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області
В.Н.Оксентюк