АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/1208/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду міста Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 20 серпня 2014 року відносно ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
Київськоїобласті, громадянина України,
не працюючого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_2 12 липня 2014 року о 01 годині 30
хвилин, по вул. Дніпровська Набережна у
м. Києві, керував автомобілем
«Мітсубісі», д. н. з. НОМЕР_1, у стані
алкогольного сп'яніння. Огляд на стан
сп'яніння проводився за допомогою
алкотестеру «Драгер», чим порушив п. 2.9
ПДР України, тобто вчинив
адміністративне правопорушення
передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами розгляду даного
протоколу постановою судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 20 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП, а саме у тому, що він керував
транспортним засобом з ознаками
алкогольного сп'яніння та порушив п. 2.5
ПДР, та до нього застосовано
адмінстягнення у виді позбавлення
права керування транспортними
засобами строком на 1 (один) рік. Також,
із ОСОБА_2 в доход держави стягнуто 36
(тридцять шість) грн. 54 коп. судового
збору.

На зазначене рішення судді, ОСОБА_2
подав до Апеляційного суду м. Києва
скаргу, в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
порушення норм процесуального права, а
також на неповне з'ясування судом усіх
фактичних обставин справи, просить
судове рішення судді скасувати та
закрити провадження у справі за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, ОСОБА_2 вказує на те, що він не
був повідомлений про час та місце
розгляду справи, виклик на який він
отримав лише 22 серпня 2014 року, фактично
вже після ухвалення рішення по справі,
що позбавило його можливості бути
присутнім в судовому засіданні,
надавати пояснення, заявляти
клопотання, долучати докази, зокрема
висновок КМНКЛ «Соціотерапія»,
відповідно до якого у нього відсутні
ознаки сп'яніння.

Також апелянт зазначає, що
працівниками ДАІ при проведенні його
огляду з використанням спеціального
пристрою були допущені такі порушення,
як ненадання для ознайомлення
сертифікатів відповідності
алкотестера «Драгер 6810», незазначення
в протоколі про адмінправопорушення
серійного номеру вказаного приладу, а
також проведення такого огляду без
присутності свідків.

Крім того, будучи незгідним із
результатами дослідження алкотестером
та діями працівників ДАІ, які на його
вимогу, в порушення відповідної
інструкції не забезпечили його
направлення до медичної установи для
проходження огляду та відмовилися його
супроводжувати до медичного закладу
для проведення повторного освідування.

.

Щодо визначеного йому виду
адміністративного стягнення, то ОСОБА_2
вважає, що він є надто суворим та таким,
що накладений з порушенням вимог ст. 33
КУпАП, оскільки не було враховано дані
про його особу та ті обставини, що
автомобіль ним використовується у
робочих цілях і позбавлення його права
керувати транспортними засобами
ставить його у вкрай скрутне становище
та членів його сім`ї, у тому числі
непрацездатної матері та вітчима -
інваліда 1-ої групи.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
подану апеляційну скаргу та просив про
її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає її такою,
що підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, а також з'ясувати інші підстави
для правильного вирішення справи.

Проте ці вимоги закону суддею належним
чином виконані не були.

Як убачається із матеріалів справи,
відносно ОСОБА_2 працівниками ДАІ був
складений протокол про
адміністративне правопорушення за ч. 1
ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9 ПДР. Разом
з тим, згідно із змістом судового
рішення ОСОБА_2 був визнаний винуватим
у іншому порушенні Правил дорожнього
руху, а саме у порушенні п. 2.5 ПДР.

Таким чином, суддя районного суду
фактично вийшов за межі даних
протоколу про адміністративне
правопорушення та дійшов висновку про
наявність взагалі інших фактичних
обставин справи та визнав ОСОБА_2
винуватим у вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З огляду на наведене, постанову від 20
серпня 2014 року не можна визнати
законною та обґрунтованою, а тому вона
підлягає скасуванню з постановленням
нового судового рішення по справі.

Так, розглядаючи протокол про
адміністративне правопорушення,
складений відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130
КУпАП, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у порушенні п. 2.9
ПДР, що виразилось у керуванні
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння, що повністю
відповідає та підтверджується
наявними у справі матеріалами, у тому
числі даними протоколу, який був
складений відповідною посадовою
особою, та підписаний особою, яка
притягалась до адмінвідповідальності
з дотриманням вимог КУпАП, поясненнями
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були
присутні під час проведення
працівником ДАІ огляду на стан
сп'яніння з застосуванням алкотестеру
«Драгер», та результатами дослідження
алкотестеру «Драгер», за якими у ОСОБА_2
у видихуваному повітрі міститься 0,93
проміле алкоголю.

При цьому твердження апелянта, що під
час проведення працівниками ДАІ огляду
з використанням спеціального пристрою
не було свідків, про що свідчить
відсутність даних про них у копії
протоколу про адміністративне
правопорушення, суд апеляційної
інстанції визнає необґрунтованими,
оскільки дані цих осіб в оригіналі
протоколу зазначені та у справі наявні
пояснення вказаних осіб.

Що ж стосується представленого ОСОБА_2
висновку КМНКЛ «Соціотерапія» від 12
липня 2014 року, відповідно до якого під
час проведення медичного огляду та
аналізів стан сп'яніння ОСОБА_2
виявлений не був, то він не може бути
визнаний беззаперечним доказом
невинуватості особи, відносно якої був
складений протокол, оскільки в
порушення п. 2.9 Інструкції про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, затвердженої
Наказом МВС України та МОЗ України
09.09.2009 № 400/666, такі медичні дослідження
були проведені після 2-годинного
терміну після подій, які були
зазначені у протоколі.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає повністю доведеними
обставини скоєння ОСОБА_2
адміністративного правопорушення.

Разом з тим на час розгляду справи
Апеляційним судом м. Києва, строки
накладення адміністративного
стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП,
сплинули, а тому провадження по справі
відносно ОСОБА_2 слід закрити на
підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, відтак
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

З огляду на наведене та керуючись ст. 294
КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2014
року щодо ОСОБА_2 скасувати та ухвали
нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у
вчиненні адмінправопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та
закрити провадження по справі на
підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку із
сплином строків, передбачених ст. 38
КУпАП.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва
СтрижкоС.І.