АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 33/796/1338/2014
Суддя 1 інстанції: Бугіль В.В.
Категорія: ст.172-7 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року суддя судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м.Києва Фрич Т.В., за
участю особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_3, захисника ОСОБА_3 - адвоката
ОСОБА_1, прокурора - Захарченка Я.В.,
розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3
на постанову судді Шевченківського
районного суду міста Києва від 01 жовтня
2014 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
Житомирської області,Бердичівського
району, с.Агатівка, громадянина
України, з вищою освітою, одруженого,
працюючого директором ТОВ «ЛТ-ІНВЕСТ»,
депутата Київської міської ради 6-го
скликання, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою судді Шевченківського
районного суду міста Києва від 01 жовтня
2014 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.172-7
КУпАП та піддано адміністративному
стягненню у виді штрафу на користь
держави в розмірі 50 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, що
становить 850 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову Шевченківського
районного суду м.Києва від 01
жовтня 2014 року скасувати, а провадження
у справі закрити в зв'язку з
відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Апелянт посилається на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції. Вказує, що судом
першої інстанції в порушення ст.268
КУпАП було розглянуто справу без його
особистої участі та позбавлено його
можливості ознайомитися з матеріалами
справи, надати суду свої пояснення по
суті та докази в їх підтвердження,
заявляти можливі клопотання.

Окрім цього, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції було зроблено
помилковий висновок про наявність в
даній справі конфлікту інтересів в
розумінні ст.1 ЗУ «Про засади
запобігання і протидії корупції» та
ст.172-7 КУпАП, оскільки відсутня
суперечність між його особистими
інтересами та його службовим
повноваженням, як депутата міської
ради.

Крім того, апелянт вважає, що в його
діях/бездіяльності відсутня вина в
формі умислу, а отже суб'єктивна
сторона, як складова частина складу
адміністративного правопорушення, що
виключає його відповідальність за дане
правопорушення.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на
те, що протокол про адміністративне
корупційне правопорушення відносно
нього було складено старшим
оперуповноваженим ОВС УБОЗ ГУ МВС
України в м.Києві, проте, жодного
закону, яким би було встановлено право
оперативного працівника управління по
боротьбі з організованою злочинністю
складати протокол про вчинення
корупційного правопорушення не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_3 та його захисника - адвоката
ОСОБА_1, які підтримали подану
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, прокурора Захарченка
Я.В., який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
вважав постанову суду першої інстанції
законною та обґрунтованою, дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали адміністративної справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає,
виходячи знаступних підстав.

Відповідальність за ст.172-7 КУпАП настає
у разі неповідомлення особою
безпосереднього керівника у випадках
передбачених законом, про наявність
конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП,
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне
правопорушення визнається вчиненим
умисно, коли особа, яка його вчинила,
усвідомлювала протиправний характер
своєї дії чи бездіяльності,
передбачала її шкідливі наслідки і
бажала їх або свідомо допускала
настання цих наслідків.

Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
передбачено, що корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_3 будучи обраним депутатом VI
скликання Київської міської ради на
позачергових виборах депутатів
Київської міської ради та Київського
міського голови 25.05.2008 року, являючись
відповідно до п.п. «б» п.1 ч.1 ст.4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, перебуваючи за
адресою: м.Київ, вул.Хрещатик, 36, діючи в
своїх власних інтересах як директор та
співзасновник ТОВ «ЛТ-ІНВЕСТ», не вжив
заходів щодо недопущення будь-якої
можливості виникнення конфлікту
інтересів та невідкладно письмово не
повідомив головуючого на засіданні -
заступника Київського міського голови
- секретаря Київради ОСОБА_4 про
наявність у нього конфлікту інтересів
під час прийняття рішення Київської
міської ради від 02.10.2013 року № 101/9689 «Про
передачу ТОВ «ЛТ-ІНВЕСТ» земельної
ділянки для експлуатації та
обслуговування нежитлової будівлі
(офісу) на вул.Фрунзе, 121-А (літ. А) у
Подільському районі м.Києва», чим
порушив обмеження, встановлені ч. 1 ст. 14
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» та вчинив
правопорушення, передбачене ст. 172-7
КУпАП.

Зазначене підтверджується даними, які
містяться в:

- протоколі про адміністративне
корупційне правопорушення від 12.09.2014
року;

- рішенні Київської міської ради
«Про передачу ТОВ «ЛТ-Інвест»
земельної ділянки для експлуатації та
обслуговування нежилої будівлі (офісу)
на вул.Фрунзе, 121-а у Подільському
районі м. Києва» від 02.10.2013 року;

- відповіді управління по роботі із
кореспонденцією Київського міського
голови та Київської міської ради на
запит від 10.09.2013 року;

- відповіді департаменту земельних
ресурсів на запит від 28.08.2014 року;
договору оренди земельної ділянки від
20.12.2013 року;

- договору купівлі-продажу нежилого
приміщення від 22.07.2011 року;

- договору купівлі-продажу нежилого
приміщення від 13.09.2011 року; договору
купівлі-продажу нежилих приміщень від
22.07.2011 року;

- витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 22.08.2014 року;

- витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 02.10.2013 року;
статуту ТОВ «ЛТ-ІНВЕСТ»

- та іншими, які містяться в
матеріалах справи.

Отже, судом першої інстанції,
обґрунтовано зроблено висновок про те,
що в діях ОСОБА_3 міститься склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.172-7 КУпАП, і висновки
суду на обґрунтування цього
підтверджуються наступним.

Відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 ст.4
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» ОСОБА_3, є
суб'єктом відповідальності за вчинення
корупційних правопорушень та на нього
поширюються обмеження, передбачені
Законом. Згідно ст. 49 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
повноваження депутата ради
починаються з моменту офіційного
оголошення відповідною територіальною
виборчою комісією на сесії ради
рішення про підсумки виборів та
визнання повноважень депутатів і
закінчуються в день першої сесії ради
нового скликання.

Зокрема, на ОСОБА_3, як депутата
Київської міської ради VI скликання
поширюються зобов'язання, передбачені
ч.1 ст.14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції», а
саме: «уживати заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів;
невідкладно у письмовій формі
повідомляти безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів».

Згідно із ст.15 Закону України «Про
правила етичної поведінки», особи,
уповноважені на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
незважаючи на особисті інтереси,
вживають вичерпних заходів щодо
недопущення конфлікту інтересів, а
також не допускають вчинення дій чи
бездіяльності, що можуть спричинити
виникнення конфлікту інтересів або
створити враження його наявності.
Особи, уповноважені на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, не можуть прямо чи
опосередковано спонукати у будь-який
спосіб підлеглих до прийняття рішень,
вчиняти дії або бездіяльність на
користь своїх особистих інтересів
та/або інтересів третіх осіб. У
відповідності до п.2 ч.1 ст.2 згаданого
вище Закону, суб'єктами, на яких
поширюється дія цього Закону, є
депутати місцевих рад.

Крім цього, згідно із п.2 ч.1 ст. 8 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад», депутат місцевої ради, як
представник інтересів територіальної
громади, виборців свого виборчого
округу та член ради, здійснюючи
депутатські повноваження, повинен
дотримуватися таких правил
депутатської етики: не використовувати
депутатський мандат в особистих
інтересах чи в корисливих цілях.
Частиною 3 згаданої вище статті
визначено, що на депутатів місцевих рад
поширюються вимоги та обмеження,
встановлені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Доводи ОСОБА_3 апеляційній скарзі про
те, що судом першої інстанції було
зроблено помилковий висновок про
наявність в даній справі конфлікту
інтересів в розумінні ст.1 ЗУ «Про
засади запобігання і протидії
корупції» та ст.172-7 КУпАП, оскільки
відсутня суперечність між його
особистими інтересами та його
службовим повноваженням як депутата
міської ради, а також щодо відсутності
законодавчого врегулювання конфлікту
інтересів, під час діяльності
депутатів є необґрунтованими та
суперечать вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
протокол про адміністративне
корупційне правопорушення відносно
ОСОБА_3 було складено старшим
оперуповноваженим ОВС УБОЗ ГУ МВС
України в м.Києві- не уповноваженою
особою, є безпідставними та суперечать
положенням ст.255 КУпАП, згідно яких саме
на посадових осіб внутрішніх справ
покладено повноваження складати
протоколи про адміністративні
правопорушення, в тому числі
передбачені ст.ст.172-4 -172-9 КУпАП.

Доводи апеляції про те, що судом першої
інстанції в порушення ст.268 КУпАП було
розглянуто справу без особистої участі
ОСОБА_3 у зв»язку з чим позбавлено його
можливості ознайомитися з матеріалами
справи, надати суду свої пояснення по
суті та докази в їх підтвердження,
заявляти можливі клопотання є дійсно
порушенням норм процесуального права,
однак слід зазначити, що участь у
розгляді справи приймав захисник
ОСОБА_1 Крім того в апеляційному суді
ОСОБА_3 мав можливість ознайомитися з
матеріалами справи, надати суду свої
пояснення по суті та докази в їх
підтвердження, заявляти клопотання.
Таким чином допущене порушення КУпАП
не є істотним і не може бути підставою
для скасування постанови, оскільки не
впливає на висновки суду першої
інстанції в частині встановлення
фактичних обставин, оцінки доказів,
правильності кваліфікації діяння, та
доведеності винуватості ОСОБА_3 в
інкримінованому правопорушенні.

Не заслуговують на увагу і доводи
апеляції про відсутність корисливого
мотиву, умисної форми вини в діях
ОСОБА_3, оскільки суб»єктивна сторона
правопорушення характеризується
наявністю вини у формі прямого та
непрямого умислу, а об»єктивна у
неповідомленні безпосереднього
керівника у випадках, передбачених
законом, про наявність конфлікту
інтересів.

Та обставина, що ОСОБА_3 повідомив про
наявність конфлікту інтересів деяких
депутатів, про що свідчать надані
захисником пояснення, жодним чином не
впливає на об»єктивну сторону
правопорушення, передбаченого ст.172-7
КУпАП та не спростовує висновків суду
першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дав
належну оцінку наведеним доказам у
справі і дійшов обґрунтованого
висновку про наявність в діях ОСОБА_3
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.172-7 КУпАП, тобто
неповідомлення особою безпосереднього
керівника у випадках, передбачених
законом, про наявність конфлікту
інтересів.

За таких обставин, постанова
Шевченківського районного суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року є законною і
обґрунтованою, а тому апеляційна
скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,
апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову судді Шевченківського
районного суду міста Києва від 01 жовтня
2014 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.172-7
КУпАП та піддано адміністративному
стягненню у виді штрафу на користь
держави в розмірі 50 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, що
становить 850 гривень, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва
Т.В.Фрич