Номер провадження: 33/785/714/14
Головуючий у першій інстанції Гранін
Доповідач Кадегроб А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2014 року
м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської
області - Кадегроб А.І., за участю
представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,
розглянувши апеляційні скарги
заступника прокурора Одеської області
та в.о. начальника відділу Південної
митниці Міндоходів на постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16 жовтня 2014 року про визнання
винним та притягнення до
адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
Туреччини, працюючого директором
компанії «Sandа1уесі», проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1,

за ст.471 МК України до
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі ста неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, тобто 1700
(одна тисяча сімсот) грн. без
конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту вилучену згідно протоколу про
порушення митних правил № 0692/50003/14 у
розмірі 18800 доларів США повернуто
ОСОБА_2 або його представнику у
встановленому порядку та стягнуто с
ОСОБА_2 судовий збір.

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з постанови суду ОСОБА_2
13.09.2014 року о 16:30 год. у доглядовому залі
«Приліт» міжнародного аеропорту
«Центральний» м. Одеса, в зоні
діяльності м/п «Одеса-аеропорт»
Південної митниці Міндоходів під час
здійснення митного контролю прибув до
України, рейсом №718, сполученням
«Стамбул-Одеса» було встановлено, що
гр. ОСОБА_2 обрав формою проходження
митного контролю коридор спрощеного
митного контролю «зелений коридор»,
таким чином заявив, що предметів, які
підлягають обов'язковому декларуванню
та оподаткуванню у нього не має.

Після перетину гр. ОСОБА_2 білої лінії,
що позначає закінчення «зеленого
коридору», на вимогу посадової особи
митниці, пред'явив наявні при ньому
грошові кошти у кількості 29 500 доларів
США та 1 500 євро.

Таким чином, на думку митного органу,
гр. ОСОБА_2 перемістив на 18 800 доларів
США (згідно з курсом Національного
Банка станом на 13.09.2014 рік, що дорівнює
243 461, 54 гри.) більше ніж дозволено.

На підставі вказаних обставин
посадовою особою митниці відносно гр.
ОСОБА_2 було складено протокол про
порушення митних правил №0692/50003/14 від
13.09.2014 року за ознаками правопорушення,
передбаченого ст. 471 МК України.

В своїй апеляційній скарзі в.о.
начальника відділу Південної митниці
Міндоходів вважаючи постанову
необґрунтованою та такою, що
суперечить діючому законодавству,
просить скасувати постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16.10.2014 року та постановити нову
ухвалу, якою визнати ОСОБА_2 винним у
вчиненні ним порушення митних правил,
передбачених ст. 471 МК України та
накласти на останнього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу розміром 1700 грн. та конфіскації
товарів - безпосередніх предметів
порушення митних правил - валюту США у
кількості 18 800 доларів США. Вказує при
цьому, що санкцією ст. 471 МК України
передбачено накладення штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян тільки у
разі переміщення через митний кордон
України через «зелений коридор»,
товарів в обсягах, що перевищують
неоподатковувану норму переміщення
через митний кордон України, а у разі
переміщення товарів, переміщення яких
через митний кордон України заборонено
або обмежено законодавством України -
також конфіскацію цих товарів. Також
зазначає, що при ввезенні на митну
територію України валюти (в будь якому
обсязі) така валюта не підлягає
оподаткуванню. Тобто, застосування
адміністративного стягнення у вигляді
накладення штрафу без застосування
конфіскації є не законним, так як
ОСОБА_2 не ввозив товари у обсягах що
перевищують неоподатковану норму
переміщення через митний кордон
України. Проте, відповідно до ст. 197 МК
України у випадках, передбачених
законом, на окремі товари
встановлюються обмеження щодо їх
переміщення через митний кордон
України. Обмеження щодо ввезення на
митну територію України та вивезення
за межі митної території України
валютних цінностей, а також порядок
переміщення їх через митний кордон
України, у тому числі особливості
декларування валютних цінностей
(зокрема, визначення граничних сум
валютних цінностей, які підлягають
письмовому або усному декларуванню)
можуть встановлюватися Національним
банком України. Постановою НБУ
встановлені обмеження та особливості
декларування валюти при переміщенні її
через митний кордон України.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі
також просить скасувати постанову
Малиновського районного суду м. Одеси
від 16.10.2014 року, постановити нову
ухвалу, якою визнати ОСОБА_2 винним у
вчиненні ним порушення митних правил,
передбачених ст. 471 МК України та
накласти на останнього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу розміром 1700 грн. та конфіскації
товарів - безпосередніх предметів
порушення митних правил - валюту США у
кількості 18 800 доларів США. Вказує, що
покарання у вигляді обов'язкової
конфіскації товарів (коштів)
передбачено санкцією ст. 471 МК України.
Законодавець при прийнятті Митного
Кодексу України врахував усі обставини
і визначив тяжкість правопорушень
шляхом встановлення конкретних
санкцій за їх скоєння, зокрема
обов'язкову конфіскацію товарів.
Обставини, при яких накладення такого
покарання може бути не застосоване
Митним Кодексом України не
передбачено.

В судове засідання належним чином
викликалися представники прокуратури
Одеської області та Південної митниці
Міндоходів, про що у справі є
відповідні відомості, але в судове
засідання вони не з'явилися, причини
неявки суду не повідомили, а тому суд
визнає причини їх неявки до суду не
поважними і вважає можливим розглянути
справу буз їх участі.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, яка вважає
апеляційні скарги такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
вимоги їх не ґрунтуються на законі, а
постанову суду вважає законною і
аргументованою, вивчивши матеріали
справи та зваживши доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд вважає
необхідним відмовити в задоволенні
апеляційних скарг з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції повно та об'єктивно
дослідив всі обставини
адміністративної справи у відношенні
ОСОБА_2 та дійшов до обґрунтованого
висновку про винність останнього у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 471 МК
України, що ніким не оспорюється та
підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 294 КУпАП апеляційний суд
переглядає справу в межах апеляційної
скарги.

У відповідності з положеннями ст. 8
Конституції в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а
також ст. 17 Закону України «Про
міжнародні договори» від 22.12.1993 року,
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України - є часткою національного
законодавства України. Також
передбачається, що якщо міжнародним
договором встановлені інші права, ніж
ті, які передбачені законодавством
України, то застосовуються правила
міжнародного договору України. Тобто в
такому випадку міжнародно-правові
норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію «З захисту прав
і основних свобод людини», а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, а
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням що стосуються тлумачення
і застосування Конвенції.

У своєму рішенні від 06.11.2008 року, по
справі ОСОБА_2 проти Російської
Федерації Європейський Суд з прав
людини зазначив, що конфіскація
валютних цінностей у розмірі 21348
доларів США належних ОСОБА_2, які він не
зазначив у митній декларації, є
порушенням ст. 1 Першого протоколу до
конвенції з наступних підстав.

Згідно зі Статтею 1 Протоколу N 1 до
Конвенції з захисту прав людини, кожна
фізична чи юридична особа має право на
повагу до своєї власності. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна
інакше, як в інтересах суспільства та
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Перша і найбільш важлива вимога
зазначеної правової норми полягає в
тому, що будь-яке втручання публічної
влади в право на повагу до власності
має бути законним. Також
передбачається, що держава
уповноважена здійснювати контроль за
використанням власності шляхом
забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати таке втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь-яку особу, що
перетинає кордон держави, попереджує
прихований ввіз і вивіз грошових
коштів з країни і конфіскаційна міра,
яку тягне недекларування грошових
коштів митному органу, є частиною
загальної регулятивної системи,
передбаченої для боротьби з подібними
правопорушеннями.

Аналогічна ситуація була розглянута
ЄСПЛ 06.11.2008 року, по справі Ісмаілов
проти Російської Федерації. При цьму
ЄСПЛ послався на такі ж обставини.

Згідно з п. 1 розділу 2 «Інструкції про
переміщення готівки через митний
кордон України», затвердженої
постановою Національного Банку
України від 27.05.2008 року № 148, фізична
особа має право ввозити в Україну та
вивозити за її межі готівку в сумі, що
не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без
письмового декларування митному
органу. Таким чином ОСОБА_2 протиправно
перемістив через митний кордон України
18 800 доларів США, які в нього не були
вилучені.

Згідно з ч. 5 ст. 366 МК України, обрання
«зеленого коридору» вважається заявою
особи про те, що переміщені нею через
митний кордон України товари не
підлягають письмовому декларуванню.

Під термін товари підпадає в тому числі
і іноземна валюта, згідно з положеннями
ст. 4 ч. 1, п.1 б), п. 57 МК України.

Відповідно до вимог ст. 197 МК України на
окремі товари встановлюються
обмеження щодо їх переміщення через
митний кордон України. В даному випадку
такі обмеження встановлені на рівні 10000
євро, в зв'язку з чим валютні цінності,
які переміщував ОСОБА_2 - є товарами,
переміщення яких через митний кордон
України обмежене.

Так, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2
полягало в недекларуванні митному
органу 18 800 доларів США в готівковій
формі, які він провозив.

Діючим законодавством України
ввезення готівкової іноземної валюти в
Україну, в принципі не обмежена, а
обмежена лише сума (10000 євро), яка може
бути ввезена без письмового
декларування.

За таких обставин ввезення іноземної
валюти на територію України не було
незаконним діянням згідно з чинним
законодавством, так як ніщо не дозволяє
припустити, що шляхом застосування
конфіскації буде попереджена інша
незаконна діяльність - легалізація
злочинних доходів, торгівля
наркотиками, фінансування тероризму,
ухилення від сплати податків, тощо.

Шкода яку ОСОБА_2 потенційно міг
завдати державі, була незначною: він не
ухилився від сплати мита та інших
зборів і не завдав державі іншої шкоди,
якби він ввіз гроші не задекларувавши
їх. Органи влади лише не отримали б
інформацію про те, що ці кошти
опинилися на території держави. Таким
чином, метою конфіскації було не
відшкодування майнової шкоди, завданої
державі, оскільки вона не зазнала
ніяких збитків внаслідок невнесення
заявником відомостей до митної
декларації, а його покарати, але у цій
справі ОСОБА_2 вже зазнав покарання у
вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

За таких обставин, враховуючи практику
ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до
висновку, що застосування конфіскації,
в якості додаткового
адміністративного стягнення, в даному
випадку, є порушенням положень ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не
пропорційним, оскільки покладає на
ОСОБА_2 «індивідуальний надмірний
тягар».

Більш того, законне походження
грошових коштів, щодо яких є вимога
застосування конфіскації, не
оспорюється. ОСОБА_2 надав документи,
які свідчать про законність походження
у нього грошових коштів, зокрема про те,
що він є заступником голови ради
директорів будівельної компанії
«Sandа1уесі», а також довідку з банку про
наявність у нього грошей на
банківському рахунку та інші (а.с. 28-48).

Виходячи із смислу ч.3 ст.462 МК України, а
також, приймаючи до уваги
вищевикладені обставини, вважаю
правильним призначення судом першої
інстанції за скоєне адміністративне
правопорушення основне покарання -
штраф, без призначення при цьому
додаткового покарання - конфіскації,
яке вказане в санкції ст. 471 МК України.

На підставі викладеного, апеляційний
суд вважає необхідним в задоволенні
апеляційних скаргах в.о. начальника
відділу Південної митниці Міндоходів
та прокурора відмовити, а постанову
суду першої інстанції - залишити без
зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.
471 МК України, ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги в.о. начальника
відділу Південної митниці Міндоходів
та заступника прокурора Одеської
області - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року про
визнання винним та притягнення до
адміністративної відповідальності
громадянина Туреччини ОСОБА_2 за ст.471
МК України - без зміни.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Одеської області
А.І.
Кадегроб