АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/7349/14-п
Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 33/790/568/2013
Категорія : ч.1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року

м. Харків

Суддя судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Харківської області Шевченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову судді Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 12 вересня
2014 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року в м. Харкові, мешкає за адресою:
АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2014 року постановою судді
Фрунзенського районного суду м.
Харкова ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
скоєння адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
173-2 КУпАП та призначено стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Як встановлено судом, 09 серпня 2014
року близько 16 год. ОСОБА_2 за місцем
мешкання вчинив сварку із сестрою
ОСОБА_3, виник конфлікт, в ході якого
правопорушник ображав сестру
брутальною лайкою.

Суд дійшов висновку про наявність в
діях ОСОБА_2 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2
КУпАП.

Не погодившись з прийнятим
процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
поновити строк на апеляційне
оскарження постанови судді, оскільки
справа розглянута за його відсутності,
а копію постанови він одержав 17.09.2014
року. ОСОБА_2 просить скасувати
постанову судді та закрити провадження
у справі про адміністративне
правопорушення. В обґрунтування
посилається на те, що суд першої
інстанції, всупереч вимогам ст.268 КУпАП,
розглянув справу у його відсутність,
чим позбавив його права надати
пояснення та докази на підтвердження
невинуватості. На думку апелянта, він
не є суб*єктом адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.173-2
КУпАП, оскільки сестра ОСОБА_3 не
відноситься до членів його сім*ї, вони
лише мешкають в одній квартирі, яка
умовно поділена між ними. Окрім того,
ОСОБА_2 зазначає про відсутність
доказів того, що факт насильства по
відношенню до ОСОБА_3 взагалі мав
місце, так як він висловлювався лайкою
не в присутності ОСОБА_3, а в своїй
кімнаті при зачинених дверях
переповідав результат розмови з
сестрою своїй співмешканці.

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення
строку на апеляційне оскарження
постанови Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року
підлягає задоволенню, оскільки доводи
апелянта щодо поважності причин
пропуску цього строку матеріалами
справи не спростовуються.

В судове засідання апелянт ОСОБА_2
та потерпіла ОСОБА_3 не з*явилися; про
дату, час і місце розгляду справи
повідомлені особисто, завчасно та
належним чином, клопотання про
перенесення розгляду справи від них не
надходило. Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП
України неявка особи, яка подала
скаргу, та потерпілої за викладених
обставин не перешкоджає розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню , виходячи з наступного:

Приймаючи рішення про винність ОСОБА_2
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2
КУпАП, суддя не в повному обсязі
врахував вимоги ст.ст. 245, 280 КУпАП, які
встановлюють завдання у справах про
адміністративні правопорушення, а
саме: своєчасне, всебічне, повне і
об'єктивне з'ясування всіх обставин
справи, вирішення її в точній
відповідності із законом.

В основу судового рішення були
покладені лише відомості, викладені в
протоколі про адміністративне
правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за
ч.1 ст.173-2 КУпАП . Разом з тим, розгляд
справи у відсутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, позбавив суд
можливості заслухати її особисті
пояснення щодо обставин виявленого
правопорушення, що, в свою чергу,
потягло неправильне застосування норм
матеріального права.

Ст.173-2 КУпАП передбачає
відповідальність за вчинення
насильства в сім'ї, тобто умисне
вчинення будь-яких дій фізичного,
психологічного чи економічного
характеру (застосування фізичного
насильства, що не завдало фізичного
болю і не спричинило тілесних
ушкоджень, погрози, образи чи
переслідування, позбавлення житла, їжі,
одягу, іншого майна або коштів, на які
потерпілий має передбачене законом
право, тощо), внаслідок чого могла бути
чи була завдана шкода фізичному або
психічному здоров'ю потерпілого, а так
само невиконання захисного припису
особою, стосовно якої він винесений,
непроходження корекційної програми
особою, яка вчинила насильство в сім'ї.

У розумінні положень Закону
України «Про попередження насильства в
сім'ї» від 15.11.2001 р., жертвою насильства
в сім'ї є член сім'ї, який постраждав від
фізичного, сексуального,
психологічного чи економічного
насильства з боку іншого члена сім'ї.
Членом сім'ї є особи, які перебувають у
шлюбі; проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою; їхні
діти; особи, які перебувають під опікою
чи піклуванням; є родичами прямої або
непрямої лінії споріднення за умови
спільного проживання.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані

спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначив , що він та сестра ОСОБА_3
мешкають в одній квартирі, по ? частці
якої належить кожному із них. За
взаємною згодою вони умовно поділили
квартиру, він (ОСОБА_3) проживає у своїй
кімнаті із співмешканкою та має намір
одружитися, про що 09 серпня 2014 року
повідомив своїй сестрі ОСОБА_3 Остання
висловила категоричну незгоду та
сказала, що не допустить проживання в
квартирі ще однієї особи, буде писати
заяви в міліцію з метою виселити його
(ОСОБА_3) із квартири, сплативши мізерні
кошти за його частку житла. ОСОБА_2
заперечує факт сварки зі свого боку,
оскільки після невдалої спроби розмови
із сестрою одразу пішов у свою кімнату.
Таким чином, апелянт спростовує той
факт, що сестра ОСОБА_3 є членом його
сім*ї, оскільки вони не пов*язані
спільним побутом та наявністю
будь-яких взаємних прав та обов*язків.

Зазначені обставини суд першої
інстанції не перевірив. Матеріали
справи теж не містять будь-яких
відомостей про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
окрім факту проживання в одній
квартирі, пов*язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов*язки.

В постанові суд продублював фактичні
обставини адміністративного
правопорушення, що викладені в
протоколі ХА № 031246 від 07 серпня 2014 року,
складеному відносно ОСОБА_2 (а.с.2). Проте
не врахував, що, виходячи із диспозиції
ч.1 ст.173-2 КУпАП, обов*язковим елементом
складу адміністративного
правопорушення є настання певних
наслідків від вчинення винною особою
дій фізичного, психологічного чи
економічного характеру по відношенню
до потерпілого, а саме завдання чи
ймовірна можливість завдання шкоди
фізичному чи психологічному здоров*ю
особи, відносно якої вчинені такі дії.

Однак, в протоколі не зазначено та
судом не встановлено, що наслідки, які
передбачені в диспозиції ч.1 ст.173-2
КУпАП як обов*язкові, могли настати чи
настали.

Отже наявність, як самої події
адміністративного правопорушення, так
і його складу в діях ОСОБА_2 є
недоведеною, а висновок суду першої
інстанції про його винуватість є
необґрунтованим.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП
має ґрунтуватися на обставинах,
встановлених при розгляді справи,
тобто на достатніх і незаперечних
доказах.

Враховуючи викладене, постанову
судді Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 12 вересня 2014 року не можна
вважати законною та обґрунтованою.

Апеляційний суд приходить до
висновку про необхідність скасування
оскаржуваної постанови із закриттям
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ст.247
КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на
апеляційне оскарження постанови .

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП -
скасувати, а провадження у справі
закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення, є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду
Шевченко
В.В.