Провадження № 33/792/112/14
Справа № 670/365/14-п
інстанції Потапов О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Доповідач Бондар В.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 року
м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області
в складі:

головуючої -
судді Бондар В.В.,

з участю
секретаря

судового
засідання Лук»янчук О.М.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Віньковецького
районного суду Хмельницької області
від 4 червня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 4 червня
2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця
АДРЕСА_1, одруженого,
не працює,

визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та
накладено стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 1
рік 7 місяців.

ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він
9 квітня 2014 року біля 22 год. 00 хв.
керував автомобілем «ВАЗ - 2115»,
номерний знак НОМЕР_1 по вул. Леніна
в с. Адамівка Віньковецького району
Хмельницької області, з явними
ознаками алкогольного сп'яніння, в
порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього
руху, відмовився від проходження у
встановленому порядку від огляду на
стан сп»яніння на місці зупинки та в
медичному закладі в присутності
лікарів, чим вчинив правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить змінити стягнення,
призначивши йому штраф в розмірі
двохсот неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян. Вважає, що суд
першої інстанції необґрунтовано
обрав йому стягнення в виді
позбавлення права керування
транспортними засобами, не
досліджував та не врахував його
особу, майновий стан, пом»якшуючі
його відповідальність обставини, а
матеріали справи не містили
документів щодо місця роботи,
професії та характеристики, сімейного
стану ОСОБА_2, просить суд
врахувати, що автомобіль
використовується ним в робочих цілях
та позбавлення права керування
транспортними засобами поставить
його в скрутне матеріальне становище
та в нього немає іншої можливості
для заробітку.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на
підтримання апеляційної скарги, з
посиланням на зазначені в ній доводи,
перевіривши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_2
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, навів
в постанові суду належне
обґрунтування своїх висновків. З
такими висновками суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд.

9 травня 2014року старший інспектор
ВДАІ з обслуговування
Віньковецького району старший
лейтенант міліції ОСОБА_3 склав
протокол про вчинення ОСОБА_2
правопорушення, передбаченого ч.1
ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що
того ж дня о 22 год. ОСОБА_2 по вул..
Леніна в с.Адамівка Віньковецького
району Хмельницької області, керував
автомобілем «ВАЗ 2115», номерний знак
НОМЕР_1, з явними ознаками
алкогольного сп»яніння, в порушення
вимог п.2.5 Правил дорожнього руху,
відмовився від проходження медичного
огляду на стан алкогольного
сп»яніння на місці зупинки та в
медичному закладі(а.с.1).

У своїх власноручно написаних
поясненнях в складеному протоколі
ОСОБА_2 вказав, що згідний з
протоколом, визнає свою вину у
вчиненому правопорушенні (а.с.1).

В суді першої інстанції ОСОБА_2,
як видно з протоколу судового
засідання, спочатку не визнавав своєї
вини у вчиненні правопорушення,
заперечував факт керування ним
автомобілем, що його працівники
міліції не зупиняли, визнавав, що
відмовлявся від проходження огляду
на стан сп»яніння в медичному закладі,
а наступного дня під примусом написав
в складеному щодо нього протоколі
про визнання ним своєї вини, згодом як
видно з протоколу судового засідання,
після дослідження сукупності всіх
доказів визнав, що дійсно вживав
спиртні напої, їздив автомобілем в
с.Зіньків, звідки привозив своїх
друзів.

Суд першої інстанції обґрунтовано
критично оцінив такі його показання,
як такі, що суперечили сукупності
досліджених судом доказів.

Факт вживання ОСОБА_2 спиртних
напоїв та керування після цього
автомобілем підтверджували в суді
свідок ОСОБА_4,

ОСОБА_1, при цьому з показань
останньої видно, що під час
керування автомобілем з явними
ознаками сп»яніння ОСОБА_2 мало не
наїхав на її доньку, яка несла на руках
дитину подружжя ОСОБА_2, пізніше
їздив до с.Зіньків.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суді
підтверджували факт відмови ОСОБА_2
від проходження медичного огляду в
центральній районній лікарні, про що
також був складений відповідний
протокол про відмову ОСОБА_2 від
проходження медичного огляду (а.с. 4 ). З
показань цих свідків також видно, що
ОСОБА_2 намагався розірвати складені
документи, що також підтверджувала
свідок ОСОБА_1 в суді.

Свідок ОСОБА_3, співробітник
міліції, в суді повідомив про виклик
співробітників міліції жителями
с.Адамівка, перебування ОСОБА_2 з
ознаками сп»яніння, який відмовлявся
від проходження огляду в
передбаченому законом порядку, що
підтверджується даними
відеозапису про відмову від
проходження огляду на стан сп»яніння,
що не оспорював в суді першої
інстанції ОСОБА_2

Суд першої інстанції обгрунтовано
критично оцінив доводи ОСОБА_2 щодо
примусу написання пояснень в
складеному щодо нього протоколі про
адміністративне правопорушення,
навів в постанові суду належне
обґрунтування своїх висновків, з якими
погоджується апеляційний суд.

Твердження апелянта, що суд не
перевіряв даних з приводу його
сімейного та матеріального стану,
місця його роботи, його
характеристики за місцем роботи,
спростовується матеріалами справи, з
яких видно, що під час розгляду справи
про притягнення ОСОБА_2 до
відповідальності, суд також
розглядав протокол зборів трудового
колективу ТОВ «Зіньківський
пивзавод», з приводу передачі на
поруки ОСОБА_2, який працював
робітником цеху розливу води,
позитивно характеризувався за місцем
роботи, на поруки та перевиховання в
трудовому колективі. Суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав
для передачі ОСОБА_2 на поруки
трудовому колективу, позаяк чинним
законодавством не передбачено
можливості передачі особи на поруки
та перевиховання трудовому колективу
в справах про адміністративні
правопорушення.

Доводи апелянта ОСОБА_2 про
те, що накладене на нього судом
стягнення в виді позбавлення права
керування транспортними засобами на
один рік сім місяців, не відповідає
вчиненому ним правопорушенню та даним
про його особу не можуть бути
прийнятими до уваги з наступних
підстав.

Зібрані та досліджені судом
першої інстанції докази свідчать, що
ОСОБА_2 грубо порушив Правила
дорожнього руху.

Апеляційний суд враховує, що
ОСОБА_2 фактично частково визнавав
вину лише під тиском зібраних
доказів, що підтверджували його вину;
його поведінка під час виявлення
правопорушення та його фіксування
працівниками міліції, працівниками
медичного закладу, що він не
реагував на правомірні зауваження
свідків з приводу припинення
протиправної поведінки, продовжуючи
грубо порушувати Правила дорожнього
руху, свідчить про відсутність
розкаяння у вчиненому, та не може
визнаватись обставиною, що пом»якшує
його відповідальність.

Обставин, які б обтяжували його
відповідальність, судом не
встановлено.

Суд першої інстанції при обранні
виду та розміру стягнення врахував
характер вчиненого ним
правопорушення, ступінь його вини,
дані щодо його особи, вік, що він
працював, має сім»ю,
постановою Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 15
січня 2014року притягнутий до
адміністративної відповідальності
за насильство в сім»ї.

Твердження апелянта про те, що
адміністративне стягнення в виді
позбавлення його права керування
транспортними засобами строком на один
рік сім місяців є надто суворим,
порушить матеріальне становище
сім»ї, він використовує автомобіль в
робочих цілях, не матиме іншого
способу заробітку при позбавленні
його права керування транспортними
засобами, не можуть бути
прийнятими до уваги, зважаючи, що як
видно з матеріалів справи ОСОБА_2 не
працює. Твердження апелянта про те,
що саме рішенням суду про
накладення на нього стягнення в
виді позбавлення права керування
транспортними засобами на один рік
сім місяців буде порушено
матеріальне становище та звичний ритм
життя його сім»ї, на увагу не
заслуговують, позаяк за змістом ст.. 23
КУпАП адміністративне стягнення є
мірою відповідальності і
застосовується з метою виховання
особи, яка вчинила правопорушення, в
дусі додержання законів України,
поваги до правил співжиття, а також
запобіганню вчиненню ним нових
правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

При обранні виду та строку
стягнення місцевий суд прийшов до
висновку, що саме позбавлення права
керування транспортними засобами на
один рік сім місяців є достатнім
для виховання ОСОБА_2 та
попередження вчинення ним нових
правопорушень. З такими висновками
суду першої інстанції також
погоджується апеляційний суд.

Підстави для скасування чи
зміни постанови місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Віньковецького
районного суду Хмельницької області
від 4 червня 2014року щодо ОСОБА_2
залишити без зміни, а його
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після
її винесення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
В.В. Бондар