Номер провадження 3/521/5816/14
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року Малиновський
районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого

Граніна В.Л.

при
секретарі
Лук
ьяновій В.І.

за участю:

прокурора прокуратури міста
ОСОБА_1
ОСОБА_2

представника Південної митниці
Міндоходів                    ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті ОСОБА_1 справу, що
надійшла з Південної митниці
Міндоходів за протоком складеним
відносно громадянки України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючої, яка мешкає
за адресою: АДРЕСА_1, про порушення
митних правил, передбаченого ст. 471 МК
України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.
Одеси надійшов протокол №0720/50003/14 від
25.09.2014 року про порушення митних правил
з відповідними матеріалами, у
відношенні гр. ОСОБА_3, за ознаками
скоєння правопорушення, передбаченого
ст. 471 МК України.

З вищезазначеного протоколу про
порушення митних правил, вбачається, що
25.09.2014 року о 14 год. 30 хв. у оглядовому
залі «Відліт» ТОВ «ОСОБА_4 Пі»
Міжнародного аеропорту «Одеса» в зоні
діяльності митного поста «ОСОБА_1 -
аеропорт» Південної митниці
Міндоходів, проходила митний контроль
гр. ОСОБА_3, яка відлітала з України до
Австрії літаком «В-733» авіакомпанії
«МАУ», рейсом №820 сполученням
«Одеса-Відень».

Формою проходження митного контролю
гр. ОСОБА_3 обрала проходження через
зону (коридор) спрощеного митного
контролю («зелений коридор»), що
належним чином інформаційно обладнана,
тим самим шляхом вчинення дій заявила
про відсутність у неї товарів, які під
час переміщення через митний кордон
України громадянами підлягають
обов'язковому письмовому декларуванню,
а також на переміщення яких через
митний кордон України встановлено
заборони або обмеження.

Після перетину гр. ОСОБА_3 білої лінії,
що позначає закінчення «зеленого»
коридору, на вимогу інспектора митниці
пред'явити наявні у нього валютні
цінності, гр. ОСОБА_3 надала наявну при
неї готівкову іноземну валюту. Після
перерахунку валюти було встановлено,
що загальна сума складає 13 000 євро.

Згідно «Інструкції про переміщення
готівки і банківських металів через
митний кордон України», затвердженої
постановою НБУ від 27.05.2008 року №148 (зі
змінами) фізична особа може ввозити чи
вивозити з території України без
подання відповідних дозвільних
документів готівку в сумі, що не
перевищує в еквіваленті 10 000 євро. Гр.
ОСОБА_3 пропущено суму в 10 000 євро,
затримано 3 000 євро.

Тобто, на думку митного органу, гр.
ОСОБА_3 порушила встановлений порядок
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю, оскільки вона формою
проходження митного контролю обрала
проходження через таку зону (коридор)
та у неї під час проведення митного
контролю було виявлено іноземну валюту
в сумі 13 000 євро, що перевищує
встановлені законодавством України
обмеження для переміщення через митний
кордон України по «зеленому» коридору.

На підставі вказаних обставин у
відношенні гр. ОСОБА_3 було складено
протокол про ПМП №0720/50003/14 за ст.471 МК
України.

В судовому засіданні гр. ОСОБА_3 участі
не приймав, однак приймав участь її
представник, який заявив, що гр. ОСОБА_3
слід визнати винною у скоєнні даного
правопорушення, однак не застосовувати
до неї додаткове покарання у вигляді
конфіскації вилученої валюти.

Представник Південної митниці
Міндоходів та прокурор у судовому
засіданні вважали, що особа яка
притягується до адміністративної
відповідальності винна у вчиненні
адміністративного правопорушення, її
вина підтверджується зібраними у
справі доказами, і тому необхідно
притягнути її до адміністративної
відповідальності за ст. 471 МК України,
та застосувати до неї адміністративне
стягнення у вигляді штрафу та
конфіскації.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думку учасників процесу,
суд вважає, що особа стосовно якої
складено протокол підлягає
притягненню до адміністративної
відповідальності і її дії суд
кваліфікує за ст. 471 МК України за
кваліфікуючими ознаками: порушення
встановленого МК України порядку
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю, тобто переміщення через
митний кордон України особою, яка
формою проходження митного контролю
обрала проходження (проїзд) через
«зелений коридор», товарів (валютних
цінностей) переміщення, яких через
митний кордон обмежено, однак
конфіскацію товару слід не
застосовувати з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2014 року о 14
год. 30 хв. у оглядовому залі «Відліт»
ТОВ «ОСОБА_4 Пі» Міжнародного аеропорту
«Одеса» в зоні діяльності митного
поста «ОСОБА_1 - аеропорт» Південної
митниці Міндоходів, проходила митний
контроль гр. ОСОБА_3, яка відлітала з
України до Австрії літаком «В-733»
авіакомпанії «МАУ», рейсом №820
сполученням «Одеса-Відень».

Формою проходження митного контролю
гр. ОСОБА_3 обрала проходження через
зону (коридор) спрощеного митного
контролю («зелений коридор»), що
належним чином інформаційно обладнана,
тим самим шляхом вчинення дій заявила
про відсутність у неї товарів, які під
час переміщення через митний кордон
України громадянами підлягають
обов'язковому письмовому декларуванню,
а також на переміщення яких через
митний кордон України встановлено
заборони або обмеження.

Після перетину гр. ОСОБА_3 білої лінії,
що позначає закінчення «зеленого»
коридору, на вимогу інспектора митниці
пред'явити наявні у нього валютні
цінності, гр. ОСОБА_3 надала наявну при
неї готівкову іноземну валюту. Після
перерахунку валюти було встановлено,
що загальна сума складає 13 000 євро.

У відповідності до ч. 1 ст. 458 МК України
порушення митних правил є
адміністративним правопорушенням, яке
являє собою протиправні винні (умисні
або з необережності) дії чи
бездіяльність, що посягають на
встановлений порядок переміщення
товарів через митний кордон України.

Що стосується об'єктивної сторони
правопорушення, передбаченого ст. 471 МК
України, вона полягає в переміщенні
через митний кордон України особою, яка
формою проходження митного контролю
обрала проходження через «зелений
коридор» товарів, переміщення яких
через митний кордон України
заборонено, або обмежено
законодавством України, або товарів в
обсягах, що перевищують неоподатковану
норму переміщення через митний кордон
України.

Згідно з п. 1 розділу 2 «Інструкції про
переміщення готівки через митний
кордон України», затвердженої
постановою Національного Банку
України від 27.05.2008 року №148, фізична
особа має право ввозити в Україну та
вивозити за її межі готівку в сумі, що
не перевищує в еквіваленті 10 000 євро,
без письмового декларування митному
органу.

Згідно з ч. 5 ст. 366 МК України, обрання
«зеленого коридору» вважається заявою
особи про те, що переміщені нею через
митний кордон України товари не
підлягають письмовому декларуванню.

Під термін товари підпадає в тому числі
і іноземна валюта, згідно з положеннями
ст. 4 ч. 1, п. 1 б), п.57 МК України.

Відповідно до вимог ст. 197 МК України на
окремі товари встановлюються
обмеження щодо їх переміщення через
митний кордон України. В даному випадку
такі обмеження встановлені на рівні 10
000 євро, в зв'язку з чим валютні
цінності, які переміщувала гр. ОСОБА_3 є
товарами, переміщення яких через
митний кордон України обмежене.

Щодо суб’єктивної сторони
правопорушення встановлено наступне.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_3 не
розуміла протиправність своїх дій, не
припускала можливості настання
негативних наслідків, хоча могла і
повинна була це розуміти і передбачати.
Тобто суб’єктивна сторона дій гр.
ОСОБА_3 полягає в протиправній
необережності в формі недбалості.

Відповідно до матеріалів справи, гр.
ОСОБА_3 протиправно перемістила через
митний кордон України 3 000 євро, які в
неї були вилучені.

При визначені адміністративного
стягнення, якому підлягає
правопорушник, суд враховує ступінь
суспільної небезпеки правопорушення,
ступінь провини вказаної особи,
ставлення до вчиненого, його майновий
стан, а також обставини, які
пом’якшують відповідальність, а саме
те, що гр. ОСОБА_5 вперше притягується до
адміністративної відповідальності,
щире каяття, і тому прийшов до висновку,
що необхідним і достатнім в даному
випадку є стягнення у вигляді штрафу.

Стосовно вирішення питання щодо
конфіскації вилученої валюти, суд
виходить з наступного.

Суд враховуючи практику Європейського
Суду, зокрема постанову ЄСПЛ від 06.11.2008
року по справі «Ісмаілов проти
Російської Федерації».

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а
також ст. 17 Закону України «Про
міжнародні договори» від 22.12.1993 року,
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, є часткою національного
законодавства України. Також
передбачається, що якщо міжнародним
договором встановлені інші права, ніж
ті, які передбачені законодавством
України, то застосовуються правила
міжнародного договору України. Тобто в
такому випадку міжнародно - правові
норми мають пріоритетне
значення.          і

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію «З захисту прав
і основних свобод людини», а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід’ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, a
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням що стосуються тлумачення
і застосування Конвенції.

Згідно з зазначеним рішенням ЄСПЛ,
судове рішення, яким застосовується
конфіскація майна, є втручанням в право
гр. ОСОБА_3 на повагу власності.

Згідно з Статтею 1 Протоколу N 1 до
Конвенції з захисту прав людини, кожна
фізична чи юридична особа має право на
повагу до своєї власності. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна
інакше, як в інтересах суспільства та
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В даному випадку майном правопорушника
є грошова сума в євро, яка, на думку
представника митниці та прокурора,
підлягає конфіскації.

За таких обставин конфіскація є
втручанням в право гр. ОСОБА_3 на повагу
власності і, відповідно, має бути
застосована ст. 1 Протоколу №1 до
Європейської Конвенції з захисту прав
людини.

Перша і найбільш важлива вимога
зазначеної правової норми полягає в
тому, що будь-яке втручання публічної
влади в право на повагу власності має
бути законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке
вичинив правопорушник, полягає в
недекларуванні іноземної валюти при
проходженні митного контролю в
«зеленому коридорі», тобто в зоні
спрощеного митного контролю,
відповідальність за що передбачена ст.
471 МК України.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати таке втручання
Європейський суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов’язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь – яку особу,
що перетинає кордон держави,
попереджує прихований ввіз та вивіз
грошових коштів з країни і
конфіскаційна міра, яку тягне
недекларування грошових коштів
митному органу, є частиною загальної
регулятивної системи, передбаченої для
боротьби з подібними правопорушеннями.

Крім того, сума, яка може бути законно
ввезена, чи фізично переміщена через
український митний кордон, в принципі
не обмежена, обмежена лише сума (10 000
євро), яка може бути ввезена без
письмового декларування.

З матеріалів справи вбачається, що
митним органом не було надано доказів,
щодо незаконного походження грошей, а
особою було надано докази законності
походження грошей, у вигляді розписки.

Для того, щоб втручання вважалося
пропорційним, воно має відповідати
тяжкості правопорушення. Зокрема, в
даному випадку, правопорушник не
дотримався вимог, щодо внесення
відомостей до митної декларації, а не
вчинив будь – якого іншого
правопорушення, яке можна припустити
(наприклад відмивання грошей або
ухилення від сплати мита податків,
тощо).

Крім того, сума, яку митний орган
вимагає конфіскувати у гр. ОСОБА_3 є для
неї значною, а шкода, яку вона
потенційно могла завдати органам
влади, - незначна, оскільки вона не
ухилилася від сплати мита та інших
зборів і не завдала держані ніякої
шкоди.

Таки чином, суд вважає, що конфіскацію в
даному випадку можна було б
застосувати в разі відшкодування
майнової шкоди, завданої державі, однак
вона не зазнала ніяких збитків
внаслідок невнесення правопорушником
відомостей до митної декларації.

Також, застосування стягнення у
вигляді конфіскації грошових коштів
фактично відобразиться на
матеріальному достатку правопорушника
та не буде відповідати принципу
індивідуалізації покарання. Рішення
про незастосування додаткового
покарання буде відповідати вимогам ст.
6 про право на справедливий суд
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифіковану ЗУ №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Винність правопорушника,
підтверджується зібраними в справі
доказами, а саме: протокол по справі про
порушення митних правил, доповідною
запискою інспектора митниці,
поясненням правопорушника, описом
вилученої валюти.

Провадження у справах про порушення
митних правил, згідно ст. 487 МК України,
здійснюється відповідно до цього
Кодексу, а в частині, що не регулюється
ним, - відповідно до законодавства
України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП
адміністративне стягнення є мірою
відповідальності і застосовується з
метою виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також запобігання
вчиненню нових правопорушень, як самим
правопорушником, так і іншими особами.

На підставі вищевикладеного, та
виходячи з ч. 3 ст. 462 МК України, суд
вважає можливим призначити за скоєне
адміністративне правопорушення
основне покарання – штраф, без
призначення при цьому додаткового
покарання – конфіскації, яке вказане в
санкції ст. 471 МК України.

Керуючись ст. 4 ЗУ «Про судовий збір
України», ст.ст. 197, 471, 522, 524-529 МК України,
ст.ст. 283-285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, визнати винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 471 МК України та
накласти на неї стягнення у вигляді
штрафу в розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто 1 700
(одна тисяча сімсот) грн., без
конфіскації вилучених грошових коштів.

Валюту вилучену згідно протоколу про
порушення митних правил №0720/50003/14 у
розмірі 3 000 євро повернути ОСОБА_3 або
її представнику у встановленому
законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
судовий збір у розмірі 36,54 гривень.
(Платіжні реквізити: отримувач коштів
ГУ ДКС України в Одеській області (м.
Одеса, Малиновський район), 22030001; код за
; банк отримувача ГУ ДКС
України в Одеській області; МФО 828011;
рахунок 0007; код класифікації
доходів бюджету 22030001 «Судовий збір (ДСА
України, 050)», символ звітності 206;
призначення платежу – судовий збір за
постановою про накладення
адміністративного стягнення,
Малиновський районний суд м. Одеси, , пункт 5).

Постанова суду (судді) у справі про
порушення митних правил може бути
оскаржена особою, стосовно якої вона
винесена, представником такої особи,
прокурором або митним органом, який
здійснював провадження у цій справі.
Порядок оскарження постанови суду
(судді) у справі про порушення митних
правил визначається Кодексом України
про адміністративні правопорушення та
іншими законами України.

Суддя