Справа № 157/1184/14-п Провадження №33/773/223/14
Суддя в 1 інстанції: Гамула Б.С.
Категорія:ч. 1 ст. 185-8 КУпАП Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2014 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Волинської області Оксентюк В.Н.,

прокурора - Оліферчук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 05 вересня 2014
року, якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянка України, українка,
уродженка та жителька АДРЕСА_1,
головного державного виконавця
відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ,
визнана винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 185-8 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнана
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-8
КУпАП та на її накладено стягнення у
виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти)
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що становить 340 гривень.

Також стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
36 гривень 54 копійки судового збору.

ОСОБА_2 визнана винною в тому, що
обіймаючи посаду головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Камінь-Каширського
районного управління юстиції
Волинської області, тимчасово
виконуючи обов'язки начальника цього
відділу, будучи посадовою особою, 6, 11 та
19 серпня 2014 року не виконала законні
вимоги прокурора Камінь-Каширського
району Веніславського С.В. щодо надання
для перевірки матеріалів виконавчих
проваджень, відкритих за заявою
прокуратури району, що перебувають у
провадженні або повернуті стягувачам,
чим порушила ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про прокуратуру».

Своє рішення суд першої інстанції
мотивував тим, що відповідно до абз. 2 ч.
1 ст. 7 Закону України «Про виконавче
провадження» прокурор бере участь у
виконавчому провадженні у випадку
здійснення представництва інтересів
громадян або держави в суді та
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого документа за його
заявою.

З врахуванням цього суд прийшов до
висновку, що у разі відкриття
виконавчого провадження за заявою
прокурора він наділяється всіма
правами стягувача у виконавчому
провадженні, а тому він має право
отримання матеріалів виконавчих
проваджень, які відкриті за заявою
прокурора для ознайомлення і
перевірки.

Не погоджуючись з таким висновком суду,
ОСОБА_2 у поданій апеляції посилається
на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно п. 4 ст. 5 Закону України «Про
прокуратуру» на прокуратуру покладені
функції нагляду за додержанням законів
при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України, а також
прокуратура не підміняє органи
відомчого контролю та управління ( ст. 19
Закону «Про прокуратуру»).

Відповідно до ст. 83, 84 Закону України
«Про виконавче провадження» контроль
за законністю виконавчого провадження
здійснюють Міністерство юстиції
України через Державну виконавчу
службу, а на місцях через відповідні
управління державної виконавчої
служби.

Статтею 8 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що сторонами
виконавчого провадження є стягувач і
боржник і лише вони мають права на
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи, тощо.

У випадку представництва інтересів
громадян або держави у суді та
відкриття виконавчого провадження на
підставі виконавчого документа за його
заявою прокурор виступає як учасник
виконавчого провадження, а не як
сторона.

Відповідно до ч. 7 ст. 83 Закону України
«Про виконавче провадження»
забороняється втручання у виконавче
провадження інших державних або
недержавних органів та їх посадових
осіб. Суд першої інстанції при розгляді
справи вказаних вимог Закону до уваги
не взяв, а тому неправомірно притягнув
її до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 185-8 КУпАП.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати, а провадження у
справі закрити, Звільнити її від сплати
державного мита як потерпілу від
наслідків Чорнобильської катастрофи 3
категорії.

В запереченні на апеляцію
Веніславський С.В. вказує на те, що
згідно ст.1 Закону «Про прокуратуру»
прокуратура здійснює прокурорський
нагляд за додержанням законів
Кабінетом Міністрів України,
Міністерствами та іншими органами
центральної виконавчої влади, до яких у
відповідності до п. 1 Положення про
Державну виконавчу службу,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 385/2011 -
Державна виконавча служба України є
центральним органом виконавчої влади.

Постанова про проведення перевірки
відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ
була винесена на підставі ст. 121
Конституції України, ст..ст. 1, 21, 36
Закону України «Про прокуратуру», ст. 7,
12 Закону України «Про виконавче
провадження» та ґрунтується на вимогах
закону.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась,
подала письмову заяву про розгляд
справи у її відсутності.

Заслухавши доповідача, який виклав
зміст постанови, доводи апеляції та
заперечення на неї, прокурора, яка
апеляції не визнала і просила
постанову залишити без зміни,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції, вважаю, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Частиною першою ст. 185-8 КУпАП
встановлена адміністративна
відповідальність за невиконання
посадовою особою законних вимог
прокурора.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеного 19 серпня 2014 року прокурором
Камінь-Каширського району
Веніслоавським С.В. - в вину ОСОБА_2
інкримінується те, що вона, виконуючи
обов'язки начальника відділу ДВС
Камінь-Каширського РУЮ 06.08.2014 року на
вимогу прокурора відмовила у наданні
матеріалів виконавчих проваджень,
відкритих за заявою прокуратури
району, а також не виконала 19 серпня 2014
року вимог прокурора району про
надання матеріалів виконавчих
проваджень для перевірки.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_2
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
185-8 КУпАП виходив з того, що відповідно
до абзацу 2 частини 1 статі 7 Закону
України «Про виконавче провадження» -
прокурор, як учасник виконавчого
провадження, при виконанні судових
рішень наділений повноваженнями
сторони, в даному випадку стягувача, а
тому вимоги прокурора щодо надання
матеріалів виконавчих проваджень для
проведення перевірки є законними.

Такі висновки суду першої інстанції не
узгоджуються з вимогами Конституції
України, законів України «Про
прокуратуру» та «Про виконавче
провадження» і є помилковими з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Повноваження і функції прокуратури
України визначені у ст. 121 Конституції
України та у ст. 5 Закону України «Про
прокуратуру». Відповідно до зазначених
нормативно-правових актів у функції
прокуратури входить:

1) підтримання державного
обвинувачення у суді;

2) представництво інтересів
громадян або держави в суді у випадку,
визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів
органами, які проводять оперативно
розшукову діяльність, дізнання,
досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року
на прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України, а також
прокуратура не підміняє органи
відомчого контролю та управління.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
виконавче провадження» сторонами
виконавчого провадження є стягувач і
боржник і лише сторони виконавчого
провадження мають право знайомитися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити із них виписки, заявляти
відводи, тощо (ст. 12 цього Закону).

Частиною шостою ст. 83 цього Закону
встановлено, що контроль за законністю
виконавчого провадження покладено на
Міністерство юстиції України через
Державну виконавчу службу та
відповідні управління державної
виконавчої служби.

Статтею 84 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
перелік державних органів та посадових
осіб, які мають право проводити
перевірку виконавчих проваджень і
прокурори районів до вказаного
переліку не входять.

Норми зазначеного закону також прямо
забороняють втручання інших державних
або недержавних органів та їх
посадових осіб у виконавче
провадження.

Виїмка документів виконавчого
провадження здійснюється виключно за
рішенням суду (ч. 6 ст. 83 Закону «Про
виконавче провадження»).

Аналізуючи зміст зазначених
нормативно-правових актів вважаю, що
висновки суду першої інстанції про те,
що у разі відкриття виконавчого
провадження за заявою прокурора, він,
як учасник виконавчого провадження,
наділяється всіма правами сторони
(стягувача), в тому числі і права вимоги
витребування матеріалів виконавчого
провадження для перевірки не
ґрунтуються на нормах Конституції
України, Законів України «Про
прокуратуру» та «Про виконавче
провадження», а також не узгоджуються з
судовою практикою Європейського суду
з прав людини (справа Горнсбі проти
Греції), правовою позицією Верховного
Суду України, а також практикою Вищого
Адміністративного суду України з
даних питань.

Тому посилання прокурора
Камінь-Каширського району, що у
відповідності до ст. 121 Конституції
України, ст. ст. 21,45 Закону України «Про
прокуратуру» прокуратура району
наділена повноваженнями по нагляду за
діяльністю відділу ДВС
Камінь-Каширського РУЮ не ґрунтуються
на вимогах Закону і є помилкові.

Адміністративна відповідальність за ч.
1 ст. 185-8 КУпАП наступає лише за
невиконання посадовою особою законних
вимог прокурора.

На вказані обставини суд першої
інстанції уваги не звернув, а тому
постанова суду підлягає скасуванню з
закриттям провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294
КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Камінь-Каширського
районного суду від 05 вересня 2014 року
про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 185-8 КУпАП скасувати, а
провадження у справі закрити на
підставі ч. 1 ст. 247 цього Кодексу за
відсутності події адміністративного
правопорушення.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області
В.Н. Оксентюк