АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№33/796/1314/2014
Постанова
винесена суддею Козятник Л.Г.

Категорія: ст. 172-7 КУпАП

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва Горб І.М.,
за участю прокурорів - Мещерякова
М.В., Захарченка Я.В., захисника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
апеляційну скаргу прокурора
Шевченківського району м. Києва
Ганечка М.М. на постанову судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року відносно
ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від
22 вересня 2014 року провадження в справі
про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ст. 172-7 КУпАП, закрито за відсутністю
складу адміністративного
правопорушення.

Згідно з постановою суду, старшим
оперуповноваженим 2 сектору 5
відділу 1 управління Головного
управління по боротьбі з корупцією та
організованою злочинністю Служби
безпеки України Говоруном О.В. складено
протокол №911-3 від 16 травня 2014 року щодо
ОСОБА_4 в тім, що остання, перебуваючи на
посаді голови Державного агентства
України з туризму та курортів,
відповідно до Указу Президента України
від 16 червня 2011 року №694/2011, будучи
державним службовцем 1 категорії 2
рангу, а отже, суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, визначеним у п.п. «в» п.
1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції», на
своєму робочому місці, що
територіально знаходиться за адресою:
м. Київ пр. Перемоги, 14, у робочий час,
завдяки службовому статусу та займаній
посаді, не повідомляючи невідкладно у
письмовій формі безпосереднього
керівника про наявність конфлікту
інтересів, а саме, про
суперечність між особистими
інтересами та службовими
повноваженнями, що може
поставити під сумнів її об'єктивність
або неупередженість, підписала 06
лютого 2014 року від імені державного
агентства заявки, завдяки яким
скористалась в особистих цілях
послугами державного підприємства
«Зал офіційних делегацій»
Державного управління справами (далі
ДП «Зал офіційних делегацій» ДУС) за
тарифами, як для юридичних осіб, що
фінансуються з бюджету, не виконуючи
при цьому завдання, покладені на даний
орган виконавчої влади, тим самим,
вчинила адміністративне
правопорушення, пов'язане з корупцією,
передбачене ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Таким чином, ОСОБА_4, перебуваючи на
посаді Голови Державного агентства
України з туризму та курортів, будучи
службовою особою, уповноваженою на
практичне виконання функцій держави,
завдяки службовому статусу та займаній
в державному агентстві посаді, не
повідомила невідкладно у письмовій
формі безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів під час
прийняття рішення щодо підписання
заявок, скориставшись в особистих
цілях послугами ДП «Зал офіційних
делегацій» ДУС за тарифами, як для
юридичних осіб, що фінансуються з
бюджету, які значно нижчі від тарифів
для пасажирів категорії «іншаособа»,
не виконуючи завдання, покладені на
даний орган виконавчої влади.

Проте, посилаючись на встановлені при
судовому розгляді обставини та
матеріали справи, суддя дійшов до
висновку про відсутність в діях
ОСОБА_4 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, прокурор подав апеляційну скаргу,
в якій, вважаючи постанову суду
необґрунтованою, просить її скасувати
та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_4
визнати винною та притягнути до
адміністративної відповідальності з
накладенням стягнення в межах санкції
ст. 172-7 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що судом не забезпечено всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
усіх обставин, які мають бути
встановлені для прийняття законного та
обґрунтованого рішення. Зокрема, при
прийнятті рішення судом не були
враховані наявні в матеріалах справи
дані, які підтверджують неподання
ОСОБА_4 письмового повідомлення про
наявність конфлікту інтересів та,
відповідно до п.п. 3.3.2 Договору, не
отримання дозволу керівництва
Державного управління справами та ДП
«Зал офіційних делегацій» на право
користування її дочкою залом офіційних
делегацій за заниженими цінами. Також,
як вказує апелянт, оцінивши пояснення
ОСОБА_4, фактичні обставини справи та
надані до протоколу матеріали, можна
прийти до висновку про наявність у діях
ОСОБА_4 ознак протиправної недбалості.
Однак, судом першої інстанції по
жодному із питань, яке викликало
сумніви, не вжито заходів для
з'ясування та встановлення обставин, що
мають значення для правильного та
об'єктивного вирішення справи. Зокрема,
судом не було надіслано відповідний
запит до Державного управління
справами та не отримано відповіді чи
дійсно ОСОБА_4 отримувала дозвіл
відповідно до договору на право
користування її дочкою залом офіційних
делегацій за пільговим тарифом, що у
свою чергу є порушенням вимог ст.ст. 252,
280 КУпАП.

Виходячи з вказаних доводів, вважає
доведеною винуватість ОСОБА_4 у
вчиненні корупційного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення прокурора на
підтримку доводів апеляційної скарги,
а також захисника, який заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
вказуючи на законність та
обґрунтованість постанови судді
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи про адміністративне
правопорушення та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що вона не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП,
доказами у справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні
та інші обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи. Ці
дані встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності, а
також іншими документами.

Поняття всебічності і повноти даних,
як і достатності даних, які свідчать
про наявність у діянні особи ознак
корупційного правопорушення, є
оціночною категорією, але за
будь-яких обставин - це мають бути дані,
які однозначно свідчать про те, що
корупційне правопорушення мало місце і
його вчинено певною особою, яка є
суб'єктом корупційного правопорушення,
і що це правопорушення вчинено умисно,
або наявні інші, передбачені Законом
ознаки корупційного правопорушення,
мета незаконного одержання
матеріальних благ чи інших вигод тощо.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що, всупереч тверджень
прокурора, суд першої інстанції згідно
зі ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і
об'єктивно з'ясував обставини справи,
дав належну оцінку доказам у їх
сукупності і виніс постанову, зміст
якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Так, приймаючи рішення про закриття
провадження в справі за відсутністю в
діях ОСОБА_4 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, суд прийшов до висновку, що
матеріали справи про адміністративне
правопорушення щодо ОСОБА_4 не
містять даних про те, в чому конкретно
полягала суперечність між особистими
інтересами ОСОБА_4 та її посадовими
обов'язками, наявність якої вплинула на
об'єктивність або неупередженість
прийняття нею рішень, а також на
вчинення чи не вчинення певних дій під
час виконання наданих їй повноважень,
що може свідчити про виникнення
конфлікту інтересів, а сам факт лише
підписання ОСОБА_4, як Головою
Державного агентства України з туризму
та курортів, заявок на обслуговування
її з дочкою в Державному підприємстві
«Зал офіційних делегацій», не створює
за змістом Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
конфлікт інтересів, отже і не
передбачає обов'язку особи повідомити
безпосереднього керівника про
наявність такого конфлікту інтересів.

Таке рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, що
підтверджується доказами, наявними в
матеріалах справи, виходячи з
наступного.

Так, диспозиція ст. 172-7 КУпАП
встановлює обов'язок суб'єкта
корупційного правопорушення при
наявності конфлікту інтересів
повідомити про це безпосереднього
керівника, тому орган чи посадова
особа, уповноважена на складання
протоколу про адміністративне
правопорушення, спочатку повинні
встановити обставини наявності
конфлікту інтересів, а при його
доведеності - умисність дій суб'єкта
корупційного правопорушення по
неповідомленню свого безпосереднього
керівника про наявність такого
конфлікту інтересів.

За змістом статті 1 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» конфлікт інтересів - це
суперечність між особистими
інтересами особи та її службовими
повноваженнями, наявність якої може
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи не вчинення дій
під час виконання наданих особі
службових повноважень.

Таким чином, в розумінні наведеного
вище Закону, не будь-яка суперечність
між особистими інтересами особи та її
службовими повноваженнями створює
конфлікт інтересів, а лише та, яка
фактично вплинула чи може вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття рішень, на вчинення чи не
вчинення дій під час виконання наданих
особі службових повноважень.

За змістом протоколу від 16 травня 2014
року суть адміністративного
корупційного правопорушення,
вчиненого ОСОБА_4, полягає в тому, що
остання, перебуваючи на посаді голови
Державного агентства України з туризму
та курортів, будучи державним
службовцем 1 категорії 2 рангу, не
повідомила невідкладно у письмовій
формі безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів, а саме,
про суперечність між особистими
інтересами та службовими
повноваженнями, що може поставити під
сумнів її об'єктивність або
неупередженість, під час прийняття
рішення щодо підписання 06 лютого 2014
року від імені державного агентства
заявок, завдяки яким скористалась в
особистих цілях послугами Державного
підприємства «Зал офіційних
делегацій» Державного управління
справами за тарифами, як для юридичних
осіб, що фінансуються з бюджету, не
виконуючи при цьому завдання,
покладені на даний орган виконавчої
влади.

Разом з тим, як правильно вказав суддя
місцевого суду, в матеріалах справи,
відсутні об'єктивні документальні
докази того, що у ОСОБА_4, як голови
Державного агентства України з туризму
та курортів, під час прийняття нею
рішення щодо підписання заявок, за
якими вона скористалась в особистих
цілях послугами Державного
підприємства «Зал офіційних
делегацій», був наявний конфлікт
інтересів, про який вона повинна була
повідомити безпосереднього керівника.

А саме, з аналізу доказів, що містяться
в матеріалах справи вбачається, що в
даному випадку ОСОБА_4 підписала лише
заявки на обслуговування 13 та 23 лютого
2014 року в Державному підприємстві «Зал
офіційних делегацій» її та члена сім'ї -
доньки ОСОБА_6, надання послуг з
обслуговування в якому здійснювалось
на підставі договору № 443 від 25 січня
2013 року, укладеного між Державним
підприємством «Зал офіційних
делегацій» та Державним агентством
України з питань туризму та курортів,
яким визначено перелік осіб, котрим
вони надаються, за наявності поданого
письмового замовлення встановленої
форми та вартість обслуговування
однієї особи, згідно з Додатками до
договору.

При цьому відповідно до п. 1.1 Договору №
443 від 25 січня 2013 року, предметом
Договору є надання послуг з
обслуговування в Державному
підприємстві «Зал офіційних
делегацій» вищих посадових осіб і
офіційних делегацій, а також інших осіб
згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.04.1993 р. №243 зі змінами,
внесеними Постановою Кабінету
міністрів України від 18.01.2003 р. №62 «Про
заходи щодо впорядкування діяльності
пункту пропуску через державний кордон
України в державному міжнародному
аеропорту «Бориспіль», та окремих осіб
по лінії Замовника, перелік яких
встановлено додатком 1 до даного
Договору, за замовленнями, поданими в
установленому порядку, і відшкодування
пов'язаних з цим витрат.

Відповідно до додатку 1 до Договору № 443
від 25 січня 2013 року, ОСОБА_4, як голова
Державного агентства України з питань
туризму та курортів, входить до
переліку осіб, на яких подається
замовлення на обслуговування в
Державному підприємстві «Зал
офіційних делегацій», а додатком 3 до
договору № 443 від 25 січня 2013 року
визначено тарифи за обслуговування в
Державному підприємстві «Зал
офіційних делегацій», пунктом 3 яких,
зокрема, передбачена для керівників
центральних органів державної влади та
членів їх сімей (розрахунок готівкою чи
безготівково) ціна за обслуговування
однієї особи 350 грн., при цьому
обслуговування дитини віком від 2 до 12
років у супроводі дорослих складає 50%
від діючої вартості.

При цьому, якихось застережень,
обмежень або виключень стосовно
можливості користуватися ОСОБА_4
послугами Державного підприємства
«Зал офіційних делегацій» тільки
виключно в період виконання нею своїх
службових обов'язків - Договір №443 від 25
січня 2013 року не містить.

Отже, категорично стверджувати про те,
що ОСОБА_4 могла скористатись послугами
Державного підприємства «Зал
офіційних делегацій», на підставі
укладеного Договору, тільки в силу
виконання нею посадових обов'язків
Голови Державного агентства України з
питань туризму та курортів, не можна.
Будь-яких доказів протилежного
матеріали справи не містять, не
послався на них і прокурор.

Відповідно до п. 3.3.2 Договору, ОСОБА_4
дійсно повинна була отримати дозвіл
керівництва Державного управління
справами та ДП «Зал офіційних
делегацій» на обслуговування у залі
офіційних делегацій своєї доньки, як
особи, яка не входить до переліку
додатка 1 до Договору.

Проте, Державне підприємство «Зал
офіційних делегацій», без такого
дозволу уповноваженої особи самого
підприємства, а також за відсутності
дозволу керівництва Державного
управління справами, взяло до
виконання замовлення ОСОБА_4 на
обслуговування її з донькою, не
піддаючи сумніву його законність,
тобто прийняло остаточне рішення про
її обслуговування з членом її сім'ї.

Отже, ОСОБА_4 особисто, за встановлених
обставин, своїми діями чи
бездіяльністю не дотрималась лише
процедури оформлення дозволу на
обслуговування члена її сім'ї в
Державному підприємстві «Зал
офіційних делегацій», що не вказує на
конфлікт інтересів, про який вона
повинна була повідомити свого
безпосереднього керівника.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи даних, за надані, на підставі
зазначених заявок, ОСОБА_4 та її доньці
ОСОБА_6 Державним підприємством «Зал
офіційних делегацій» послуги, саме
особисто ОСОБА_4 здійснено їх оплату
готівкою, згідно передбаченого
Договором тарифу.

Будь-яких даних про те, що діями ОСОБА_4
спричинено матеріальної шкоди
Державному управлінню справами чи ДП
«Зал офіційних делегацій», матеріали
за протоколом про корупційне
правопорушення не містять, та таке
твердження прокурора не вказує на
наявність конфлікту інтересів.

Отже, сам факт підписання ОСОБА_4, як
головою Державного агентства України з
туризму та курортів, заявок на
обслуговування її з дочкою в
Державному підприємстві «Зал
офіційних делегацій», за відсутності
даних про прийняття ОСОБА_4 певного
рішення, пов'язаного з реалізацією нею
своїх повноважень, обумовлених
займаною посадою, яким би були надані
будь-які переваги для неї або її родини,
в порушення законних інтересів інших
осіб, які також претендували на ці
переваги, - не створює за змістом Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» конфлікт інтересів,
отже і не передбачає обов'язку особи
повідомити про це безпосереднього
керівника.

Таким чином, як правильно встановив
суддя районного суду, відсутня
обов'язкова складова об'єктивної
сторони вказаного корупційного
правопорушення, як-то наявність
конфлікту інтересу, і як наслідок
необхідність повідомлення про нього
безпосереднього керівника,
відповідальність за яке передбачена
ст. 172-7 КУпАП.

При цьому слід звернути увагу на доводи
апеляційної скарги прокурора про
наявність в діях ОСОБА_4 ознак
протиправної недбалості, які по суті
полягають у необережній формі вини як
щодо діяння, так і його наслідків, - що
прямо суперечить суб'єктивній стороні
вказаного правопорушення, що може бути
вчинене тільки з прямим умислом.

Не ґрунтується на вимогах закону і
посилання прокурора в апеляційній
скарзі про те, що судом не було вжито
заходів для витребування додаткових
доказів, не вжито заходів для
з'ясування та встановлення обставин, що
мають значення для правильного та
об'єктивного розгляду справи, - при
тому, що при розгляді справи приймав
участь прокурор, який будь-яких
додаткових доказів, крім тих, що
містять матеріали справи, не надав та
не звертався з відповідними
клопотаннями, при засадах
змагальності, до суду.

А тому, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про відсутність у
матеріалах справи достатніх даних про
вчинення ОСОБА_4
корупційного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з
чим апеляційна скарга прокурора
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора
Шевченківського району м. Києва
Ганечка М.М. залишити без
задоволення, а постанову судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року, якою
провадження в справі про притягнення
ОСОБА_4 до адміністративної
відповідальності за ст. 172-7
КУпАПзакрито за відсутністю складу
адміністративного правопорушення - без
змін.

Постанова апеляційного суду є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва
Горб І.М.