Провадження № 33/792/170/14
Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 679/193/14-п
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області Латюк П.Я.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницькому
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Нетішинського міського суду від 10
березня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жительку АДРЕСА_1,
працюючу фізичною особою-підприємцем,

визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в розмірі 36 грн. 54
коп.

За постановою суду, "ОСОБА_1,
являючись фізичною особою-підприємцем
в період з 01 жовтня 2009 року по 13 грудня
2013 року допустила наступні порушення
законодавства про працю:

- при використанні найманої праці
громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 тривалий час,
що перевищує законодавчо встановлений
термін для укладення трудового
договору у письмовій формі не уклала
трудові договори з означеними
громадянами, у тижневий строк з моменту
фактичного допущення їх до роботи не
зареєструвала їх у державній службі
зайнятості, чим порушила вимоги ст.ст.24,
24-1 КЗпП України, а саме ОСОБА_3
перебувала у трудових відносинах з
приватним підприємцем ОСОБА_1 без
укладення трудової угоди в письмовій
формі протягом 10 днів травня 2010 року та
протягом 10 днів у кінці 2012 року; ОСОБА_4
перебувала у трудових відносинах з
приватним підприємцем ОСОБА_1 без
укладення трудової угоди в письмовій
формі з жовтня 2009 року по травень 2010
року;

- не заводились на протязі 5 днів
трудові книжки для ОСОБА_3, ОСОБА_4 та не
проводились у них записи, чим порушила
вимоги ч.2 ст.48 КЗпП України;

- в установленому порядку
відповідно до нормативно-правових
актів не забезпечила законодавче
встановленого обов'язку здійснювати
достовірний облік виконуваної
працівниками роботи (обліку робочого
часу), чим порушила право працівників
на оплату праці відповідно до
законодавства про оплату праці з
дотриманням мінімальних державних
гарантій оплати праці. Не вела
відомості про фактичне відпрацювання
робочого часу працівників

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за період їх роботи,
чим порушила вимоги ч.2 ст.30 Закону
України "Про оплату праці".

В апеляційній скарзі, як убачається із
її змісту, ОСОБА_1 просить постанову
суду, як незаконну, скасувати та
провадження в справі закрити,
посилаючись на закінчення строку для
накладення адміністративного
стягнення, та на те, що судом не було
взято до уваги, що ОСОБА_3 працювала у
неї по цивільно-правовій угоді 10 днів в
травні 2010 року та по усній домовленості
10 днів в липні 2012 року, а ОСОБА_4 лише
допомагала їй у свій вільний час 4 дні у
листопаді 2009 року та декілька днів в
січні 2010 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважаю, що вона
підлягає до часткового задоволення на
таких підставах.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням
провадження у справі про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне
з'ясування обставин справи, вирішення
її у точній відповідності із законом.

Проте у розглядуваній справі
зазначені вимоги закону додержані не
були.

Відповідно до виписаних у ст.ст.254,
255, 256 КУпАП положень, протокол про
адміністративне правопорушення - це
офіційний документ, відповідним чином
оформлений уповноваженою особою про
вчинення діяння (діянь), яке (які)
містить ознаки адміністративного
правопорушення, передбаченого КУпАП, є
найважливішим джерелом доказів у
справах про адміністративні
правопорушення. У ньому, крім іншого,
зазначаються відомості про особу, яка
притягається до адміністративної
відповідальності; місце, час вчинення і
суть адміністративного
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих якщо вони є;
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
інші відомості, необхідні для
вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі
про адміністративне правопорушення
обставин інкримінованого особі
адміністративного правопорушення, і
повинен провадитися їх, у тому числі, і
судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про
адміністративне правопорушення є не
тільки джерелом доказів у справі, але й
актом обвинувачення у вчиненні
конкретного адміністративного
правопорушення.

Інкримінуючи ОСОБА_1 порушення
вимог ст.ст.24, 24-1 КЗпП України, ч.2 ст.30
Закону України «Про оплату праці»,
автор протоколу про адміністративне
правопорушення не звернула уваги на те,
що у протоколі з приводу такого
обвинувачення не вказує часу вчинення
ОСОБА_1 цих порушень трудового
законодавства.

Імперативним приписом п.7 ст.247 КУпАП
визначено, що провадження в справі про
адміністративне правопорушення не
може бути розпочато, а розпочате
підлягає закриттю у разі закінчення на
момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
строків, передбачених статтею 38 цього
Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо
справи про адміністративні
правопорушення відповідно до цього
Кодексу чи інших законів підвідомчі
суду (судді), стягнення може бути
накладено не пізніш як через 3 місяці з
дня вчинення правопорушення, а при
триваючому правопорушенні - не пізніш
як через 3 місяці з дня його виявлення.

Проте, складаючи 24 січня 2014 року
відносно ОСОБА_1 адміністративний
протокол із зазначенням у ньому про
порушення вимог ч.2 ст.48 КЗпП
України, а саме не заведення трудових
книжок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та не
проведення записів «…у період 2009 по 2012
роки …», його автор не звернула уваги й
на те, що на час складання протоколу з
цього приводу пройшли передбачені ч.2
ст.38 КУпАП строки.

Положеннями ст.278 КУпАП визначено, що
орган (посадова особа) при підготовці
до розгляду справи про адміністративне
правопорушення повинен вирішити, у
тому числі й питання про те, чи
правильно складено протокол та інші
матеріали справи про адміністративне
правопорушення (п.2), а в разі
неправильного складання такого
протоколу, у тому числі і про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, повернути
матеріали адміністративної справи
органу, який його склав, для належного
(додаткового) оформлення.

Натомість, не дивлячись на те, що
наявний у справі протокол про
інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.41
КУпАП, вимогам ст.256 КУпАП не
відповідав, суддя матеріали
адміністративної справи для їх
належного оформлення не повернув, а
прийняв до провадження та, розглянувши
по суті, також допустився порушень
закону.

Так, зазначивши у постанові про
невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні
цього адміністративного
правопорушення, пославшись на єдиний
доказ її винуватості - на протокол про
адміністративне правопорушення, не
звернув уваги на те, що викладені у
ньому фактичні обставини, у тому числі
час перебування з нею у трудових
відносинах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не
відповідають наявним у справі їх
показанням (а.с. 10-13, 14-17), не викликав та
не опитав їх.

Указавши в постанові на те, що ОСОБА_3 у
трудових відносинах з фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 перебувала
протягом 10 днів травня 2010 року та
протягом 10 днів у кінці 2012 року, а
ОСОБА_4 - з жовтня 2009 року по травень 2010
року, суд не звернув уваги й на те, що на
час ухвалення рішення - 10 березня 2014
року пройшли передбачені ст.38 КУпАП
строки накладення на неї
адміністративного стягнення, наклав
його.

Крім того, як убачається із протоколів
допиту цих свідків, вони були допитані
в рамках кримінального провадження,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань 13 червня 2013 року.

Водночас матеріали адміністративної
справи не містять будь-яких даних про
прийняте органами досудового
розслідування рішення з цього приводу.

Інкримінуючи ОСОБА_1 порушення вимог ч.2
ст.48 КЗпП України, а саме те, що нею «…не
заводились на протязі 5 днів трудові
книжки для ОСОБА_3, ОСОБА_4 та не
проводились у них записи…», поза
увагою суду залишилось й те, що у ч.2 ст.48
КЗпП України відсутня вимога про
заведення трудової книжки протягом 5
днів, така вимога виписана у

ч.3 ст.48 КЗпП України і то щодо
працівників, які стають на роботу
вперше.

При цьому судом не було ураховано й
положень постанови КМ України №301 від
27.04.1993 року з подальшими змінами «Про
трудові книжки працівників» та
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників від 29.07.1993
року з подальшими змінами (затверджена
Наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року
№58).

Оскільки наведені порушення закону є
істотними і не можуть бути усунені в
судовому засіданні, постанова суду
підлягає скасуванню, а матеріали
справи через неналежне оформлення
протоколу про адміністративне
правопорушення та неповне з'ясування
всіх дійсних обставин - направленню до
органу, який порушив справу про
адміністративне правопорушення, для
проведення додаткової перевірки, в
ході якої слід:

- протоколи про адміністративне
правопорушення скласти у
відповідності до вимог ст.256 КУпАП;

- приєднати до справи рішення органу
досудового розслідування у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000419;

- провести інші, в тому числі і
процесуальні дії, спрямовані на
всебічне, повне і об'єктивне з'ясування
дійсних обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.8 ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Нетішинського міського суду
від 10 березня 2014 року щодо неї
скасувати, а матеріали справи для
доопрацювання та належного
(додаткового) оформлення направити до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Хмельницькій області.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
П.Я.Латюк