Справа № 134/1541/14-п
Провадження № 33/772/337/2014
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковбаса
Доповідач: Слободян К. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 р.
м. Вінниця

Суддя Апеляційного суду Вінницької
області Слободян К.Б. за участі
прокурора Каменяр С.В., адвоката ОСОБА_2,
скаржника ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
про адміністративне правопорушення за
поданням заступника прокурора міста
Вінниці Чайки О.Г., апеляційними
скаргами адвоката ОСОБА_2 та
громадянина ОСОБА_3 на постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 04 вересня 2014 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суддю Піщанського
районного суду Вінницької області -

визнано винним у скоєнні
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-7 КУпАП, та провадження у справі
закрите у зв'язку із закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення,

в с т а н о в и в :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_3
визнано винним у тому, що він, обіймаючи
на постійній основі посаду голови
Піщанського районного суду Вінницької
області, будучи фахівцем в галузі права
та, відповідно до п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 4
Закону України « Про засади
запобігання та протидії корупції»,
особою, уповноваженою на виконання
функцій держави, не вжив заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів, не
повідомив безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів, чим
порушив вимоги п.п. 1, 2 ст. 9, п.п. 1, 2 ст. 14
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції».

Не погодившись із прийнятим рішенням,
його оскаржили:

- прокурор Чайка О.Г., який, не
оспорюючи висновків суду щодо
доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні
корупційного правопорушення, вважає,
що суд прийшов до помилкового висновку
про необхідність закриття провадження
у справі про адміністративне
правопорушення у зв'язку із
закінченням строків накладення
адміністративного стягнення, а тому
просить у своєму поданні скасувати
постанову Вінницького міського суду та
прийняти нову постанову, якою визнати
винним ОСОБА_3 у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-7 КУпАП та накласти на нього
стягнення у виді штрафу в сумі 80
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян;

- адвокат ОСОБА_2, яка вважає
постанову незаконною, а викладені у ній
висновки такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
дружина голови суду працювала в суді з
2008 року, перебуває не у його
безпосередньому підпорядкування, а у
керівника апарату суду, який прийняв її
на роботу; функції голови суду є
представницькими і не могли призвести
до конфлікту інтересів у розумінні
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» (в редакції від
01.07.2011 року). Крім того, на думку
адвоката, ОСОБА_3, як посадова особа, не
може бути суб'єктом даного виду
правопорушення, не мав намірів на
порушення закону, тоді ж як для
визнання особи винуватою у вчиненні
такого правопорушення необхідно, щоби
вона діяла лише із прямим умислом. Тому
в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2
ставить питання про скасування
постанови суду і закриття провадження
у справі за відсутністю в діях ОСОБА_3
складу правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 172-7 КУпАП;

- ОСОБА_3, визнаний судом винним, у
своїй апеляційній скарзі вважає, що не
являється суб'єктом даного
правопорушення оскільки голова суду
виконує лише представницькі функції,
визначені законом. В той же час
керівник апарату суду є керівником
державної служби суду, забезпечує
реалізацію єдиної державної політики у
сфері державної служби, організовує
проведення конкурсу на зайняття
вакантних посад державної служби та
забезпечує його прозорість і
об'єктивність, призначає осіб на посади
державної служби та звільняє їх з
посад, присвоює ранги державним
службовцям, які займають посади
державної служби, вирішує питання
застосування заохочень, накладення
дисциплінарних стягнень тощо. Тому, на
переконання автора апеляційної скарги,
його дружина ОСОБА_5, як консультант
суду, не перебувала у його
безпосередньому підпорядкуванні, а
тому конфлікт інтересів у даному
випадку відсутній. Крім того, апелянт
зазначає, що у нього були відсутні
складові суб'єктивної сторони
правопорушення, як то: прямий умисел на
вчинення корупційного правопорушення;
будь-який корисливий мотив; розуміння
того, що такі діяння принесуть певну
вигоду для себе чи близьких осіб;
усвідомлення того факту, що особа сама
приймає рішення про замовчування факту
конфлікту інтересів, без втручання
інших осіб або незважаючи на будь-які
інші події (вина, мотив, мета, емоційний
стан). Тому в апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати постанову суду і
винести нову постанову, якою
провадження закрити за відсутністю
події і складу правопорушення в його
діях та закінчення на момент розгляду
справи про адміністративне
правопорушення строків, передбачених
ст. 38 КУпАП.

Заслухавши учасників судового
розгляду: прокурора Каменяр С.В.,
адвоката ОСОБА_2, скаржника ОСОБА_3, які
підтримали свої апеляційні вимоги,
перевіривши матеріали справи про
адмінправопорушення та доводи
апеляційних скарг, вважаю, що
апеляційне подання прокурора
задоволенню не підлягає, апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню
частково, апеляційна скарга адвоката
ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Як убачається з проколу № 827Б про
вчинення адміністративного
корупційного правопорушення від 03.07.2014
року та тотожного із його
формулюваннями тексту постанови суду
від 04.09.2014 року, обставини
інкримінованого ОСОБА_3 правопорушення
полягають у тому, що він не вжив заходів
щодо недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів, не
повідомив безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів, чим
порушив вимоги п.п. 1, 2 ст. 9, п.п. 1, 2 ч. 1 ст.
14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-7
КУпАП склад правопорушення утворює
лише неповідомлення особою
безпосереднього керівника у випадках,
передбачених законом, про наявність
конфлікту інтересів.

Таким чином, ні орган, уповноважений на
складання протоколу, ні суд, не
конкретизували - чи існував конфлікт
інтересів у Піщанському районному
суді, про який необхідно було
інформувати безпосереднього
керівника, чи ОСОБА_3 лише не вжив
заходів щодо недопущення будь-якої
можливості його виникнення, що не
охоплюється диспозицією зазначеної
статті.

Разом з тим, законом не передбачена
наявність безпосереднього
підпорядкування чи керівника (в особі
органу, юридичної чи фізичної особи) у
голови суду та у професійного судді.

Такий безпосередній керівник ОСОБА_3 не
встановлений, вочевидь, і органом,
уповноваженим на складання протоколу,
оскільки запити про надходження
повідомлення були одночасно
направлені в Раду суддів України,
Апеляційний суд Вінницької області та
територіальне управління Державної
судової адміністрації України.

В постанові суду також не зазначено
кому саме, якому безпосередньому
керівнику мав би надіслати письмове
повідомлення голова суду ОСОБА_3 в разі
наявності у нього конфлікту інтересів,
під яким законодавець розуміє
суперечність між особистими
інтересами особи та її службовими
повноваженнями, наявність якої може
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи не вчинення дій
під час виконання наданих їй службових
повноважень. Тому, вважаю, суд прийшов
до помилкового висновку про існування
необхідності виконання вимог,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», тобто обов'язку
повідомлення безпосереднього
керівника, головою місцевого суду.

За положеннями частини першої статі 9
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» професійні судді
не можуть мати у безпосередньому
підпорядкуванні близьких їм осіб або
бути безпосередньо підпорядкованими, у
зв'язку з виконанням повноважень,
близьким їм особам.

Під безпосереднім підпорядкуванням
слід розуміти відносини прямої
організаційної або правової
залежності підлеглої особи від її
керівника, в тому числі через вирішення
(участь у вирішенні) питань прийняття
на роботу, звільнення з роботи,
застосування заохочень,
дисциплінарних стягнень, подання
вказівок, доручень, контролю за їх
виконанням.

Правовий статус працівників апарату
суду визначається Законом України «Про
державну службу», про що зазначено
частиною п'ятою ст. 149 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів».
Частиною першою статті 30 Закону
України «Про державну службу»
передбачається, що на державних
службовців поширюється обмеження,
передбачені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

З матеріалів же справи вбачається, що
дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 працювала у
Піщанському районному суді з 2008 року
спочатку діловодом, а пізніше - з 2010
року - консультантом. Наказ про
прийняття її на роботу № 22 від 07.12.2010
року видано керівником апарату суд
ОСОБА_6 (а.с. 88), якому підпорядковані всі
працівники апарату суду.

Таким чином, підстави вважати
працівника апарату суду (в даному
випадку - консультанта) безпосередньо
підпорядкованим голові суду відсутні.

З доданих за клопотанням ОСОБА_3 до
матеріалів справи копій архівних
документів Вінницького обласного
територіального управління судової
адміністрації України вбачається, що
він, а також керівник апарату суду,
регулярно направляли до
вищезазначеного управління
повідомлення про чисельний і поіменний
склад працівників апарату Піщанського
районного суду, де зазначалось
прізвище і консультанта суду ОСОБА_5, що
підтверджує пояснення ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційної
інстанції, що факт перебування у штаті
працівників апарату суду був належно
доведений і відомий територіальному
управлінню судової адміністрації, і
будь-яких заперечень чи зауважень щодо
цього ні у керівництва, ні у
працівників управління не було, а тому
він не знав про необхідність
повторного повідомлення, тим більше,
вважаючи, що конфлікт інтересів
відсутній.

Сукупність зазначених неузгодженостей
норм закону, відсутність чітких
формулювань поняття конфлікту
інтересів, фактичні обставини події, а
саме перебування у трудових
правовідносинах дружини голови суду з
2008 року, тобто до прийняття закону у
редакції, яка посилила
відповідальність за корупційні діяння,
а, отже, його дія не могла мати
зворотної сили, своєчасне направлення
відповідно до встановленого порядку
копії наказу про прийняття на посаду
консультанта ОСОБА_5 до
територіального управління судової
адміністрації і відсутність у законі
обов'язку повторного повідомлення про
роботу дружини у суді, його форми та
строків свідчать, вважаю, про
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги про відсутність прямого умислу
у голови суду ОСОБА_3 - людини, яка має
бездоганну репутацію, понад тридцять
років стажу роботи в органах
прокуратури та суді, з них двадцять
років на посаді голови суду - на
порушення закону, зокрема, на вчинення
корупційного правопорушення.

Практика Європейського суду з прав
людини, зокрема рішення від 08.02.2011 року
у справі «Берктай проти Туреччини»,
рішення віл 07.11.2002 року «Лавентес проти
Латвії», показує, що оцінюючи докази,
суд застосовує принцип доведення «за
відсутності розумних підстав для
сумніву, що може бути результатом цілої
низки ознак або достатньо вагомих,
чітких і узгоджених між собою
неспростовних презумпцій».

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не направив
письмове повідомлення через
необережність, у матеріалах справи не
спростовані, докази умисного порушення
ним закону відсутні, а всі сумніви щодо
доведеності винуватості, якщо їх
неможливо усунути, повинні тлумачитись
на користь ОСОБА_3

Згідно ж з прямою вказівкою закону (ст. 1
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції») корупційним
правопорушенням є тільки умисне
діяння. Тому, якщо діяння, передбачені
ст. 172-7 КУпАП, вчинені через
необережність, то відповідальність
особи за цією статтею настати не може.

Рада суддів України, яка в силу п. 6 ч. 5
ст. 127 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» здійснює контроль за
дотриманням вимог законодавства щодо
врегулювання конфлікту інтересів у
діяльності суддів Конституційного
Суду України та суддів судів загальної
юрисдикції, Голови та членів Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, Голови державної судової
адміністрації України та його
заступників, відповідаючи на звернення
судді Чечельницького районного суду
Вінницької області Задорожного В.П.
24.09.2013 року (вих. № 9рс-257/13) щодо
можливості роботи в суді близьких осіб,
дійшла висновку про відсутність
конфлікту інтересів у ситуаціях,
наведених у зверненні (зокрема, щодо
роботи у суді дітей суддів), проте
рекомендувала уникати подібних
ситуацій, які могли б призвести до
суперечності між особистими
інтересами особи та її службовими
повноваженнями (а.с. 234).

З огляду на викладене вважаю, керуючись
ст. 294, 247 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційне подання прокурора Чайки О.Г.
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2
задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року щодо ОСОБА_3 скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_3
закрити за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-7 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:

Згідно з оригіналом: