Номер провадження: 33/785/597/14
Номер справи місцевого суду: 502/1773/14-п
Головуючий у першій інстанції Тюмін
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року
м.
Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської
області Копіца О.В. за участю особи, яка
притягнута до адміністративної
відповідальності - ОСОБА_1, розглянувши
подану ним апеляційну скаргу на
постанову Кілійського районного суду
Одеської області від 20.08.2014 р.,

встановив:

Зазначеною постановою суду, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 41 КУпАП з накладенням на нього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 510 гривень. Також з
ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі
36,54 гривні в дохід держави.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1,
працюючи директором TOB «Союзюгпром»
(далі ТОВ), допустив порушення
законодавства про працю, а саме:

- в ТОВ не укладено колективний
договір, що є порушенням ст. 11 КЗпП
України;

- відповідно до представлених
бухгалтерських документів штатного
розпису на 2014 рік встановлено, що для
рибалок ТОВ тарифна сітка сформована
без урахування міжкваліфікаційних
співвідношень розмірів тарифних
ставок, чим порушено вимоги ст. 96 КЗпП
України;

- оплата за роботу у святкові та
неробочі дні не здійснюється у
подвійному розмірі; так, наприклад,
рибак ОСОБА_2 працював 1 та 2 травня 2014
року, рибаки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
працювали 28.06.2014 року (День
Конституції), при цьому жодному з
працівників не нарахована і не
оплачена робота у святкові та не робочі
дні, чим порушені вимоги ст. 107 КЗпП
України;

- індексація заробітної плати
працівникам товариства за
травень-червень 2014 року не нарахована
взагалі, чим порушено вимоги ст. 33
Закону України «Про оплату праці»;

- порушено вимоги ст. 116 КЗпП
України щодо виплати всіх сум, що
належать працівникові від ТОВ при
звільненні в день звільнення; так,
працівник ОСОБА_7 звільнений за ст. 38
КЗпП з 07.03.2014 року (наказ №7-2014 року від
07.03.2014 року), належні при звільненні
грошові кошти у сумі 301,25 гри. виплачені
18.03.2014 року, що підтверджується
відомістю на виплату грошей №4; наказом
№13 від 14.03.2014 року звільнені працівники
ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ст. 38 КЗпП, належні при
звільнені грошові кошти отримали 20.03.2014
року, що підтверджується відомістю на
виплату грошей №5 від 20.03.2014 року;

- звільненим працівникам ТОВ при
звільненні не нараховується і не
виплачується компенсація за всі дні
невикористаної відпустки, так,
наприклад, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
іншим працівникам, що є порушенням ст. 83
КЗпП України;

- трудові книжки і вкладиші до них
не заповнюються у відповідних розділах
українською і російською мовами, чим
порушено вимоги Інструкції ведення
трудових книжок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив,
що вважає накладене на нього стягнення
необґрунтованим, оскільки при розгляді
справи судом не було всебічно, повно та
об'єктивно з'ясовані всі обставини
справи, а саме:

- при складанні протоколу державним
інспектором праці зазначено, що він
порушив ч. 1 ст. 41, ст. 41-1, ст. 41-2, ст. 41-3, ст.
188-6 КУпАП, хоча при викладенні суті
порушення описуються тільки ознаки ч. 1
ст. 41 КУпАП, тобто судом не враховані
вимоги п. 2 ст. 278 КУпАП;

- судом не прийнято до уваги те, що ст. 21
КЗпПУ передбачає можливість укладання
між працівником та адміністрацією
індивідуального трудового договору,
при відсутності колективного договору,
які укладались на його підприємстві з
кожним працівником і надавались до
перевірки, та, окрім того, за
результатами проведеної перевірки
державним інспектором праці було
видано припис на усунення виявлених
недоліків, однак цим приписом його не
зобов'язують усунути цей недолік, тобто
держ. інспектор не вважає його
порушенням;

- суд також не врахував те, що його
підприємство існує менше року, а також
те, що характер роботи і доходів ТОВ -
сезонний, вони поки що не мають
достатньо коштів для формування
тарифних сіток з урахуванням
міжкваліфікаційних співвідношень і це
не може розглядатись як
правопорушення, оскільки розмір
заробітної плати вказується в трудових
договорах, які укладаються між
адміністрацією та працівниками при
прийомі на роботу і підписом вони
погоджуються з розміром оплати праці;

- судом не було прийнято до уваги те, що
ОСОБА_2, який працював 1 та 2 травня 2014 р.
не є працівником ТОВ, а є працівником
наукового інституту рибного
господарства й Товариство не сплачує
йому заробітної плати, а рибакам ТОВ, що
працювали 28.06.2014 р. на день Конституції,
згідно поданих заяв, на підставі ст. 72
КЗпПУ, було надано інші дні відпочинку;

- судом не було прийнято до уваги, що ст.
33 Закону України «Про оплату праці» не
передбачає термінів виплати
індексації, а згідно платіжної
відомості від 16.07.2014 р. №16, нараховано
та сплачено індексацію заробітної
плати робітникам за травень-червень 2014
р.; виплата індексації за
травень-червень 2014 р. була запланована
та виплачена одночасно з виплатою
авансу за липень 2014 р. (16 липня 2014 р.), а
перевірка проводилась 11.07.2014 р.;

- судом не було враховано те, що
несвоєчасний розрахунок зі
звільненими працівниками мав місце
тільки в 1-ому кварталі 2014 р. у зв'язку з
несвоєчасними розрахунками з ТОВ
контрагентів за поставлену продукцію і
відсутністю коштів на рахунках в
момент звільнення працівників, але
починаючи з другого кварталу та по
теперішній час всі розрахунки зі
звільненими працівниками проходять
своєчасно;

- судом не були прийняті до уваги його
доводи про те, що працівники, вказані в
протоколі і яким не нараховувалась та
не виплачувалась компенсація за всі
дні невикористаної відпустки,
працювали у 2013 році, а він призначений
на посаду директора 08.01.2014 р., однак ним
були перевірені нарахування та згідно
платіжної відомості від 07.08.2014 р. №18
нараховані та сплачені компенсації за
невикористані відпустки звільненим
працівникам;

- в ТОВ всі записи в трудових книжках
робились українською мовою, оскільки,
згідно ст. 10 Конституції України,
державною мовою в Україні є українська
мова, та, окрім того, приписом на
усунення недоліків його не
зобов'язують усунути цей недолік, що
свідчить про те, що держ. інспектор не
вважає його порушенням.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1
просив постанову суду 1-ої інстанції
скасувати.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи
своєї апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Заслухавши ОСОБА_1, вивчивши доводи
апеляційної скарги, а також матеріали
справи, вважаю, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова судді скасуванню із
закриттям провадження по справі з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що
доказами у справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

В матеріалах адміністративної справи
відносно ОСОБА_1 на доказ його вини у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41
КУпАП міститься протокол про
адміністративне правопорушення №
15-18-025/0683 від 11.07.2014 р., складений за ч. 1
ст. 41 КУпАП (а.с. 3), копія книги по
заробітній платі (а.с. 9), копії
відомостей про виплату грошей (а.с. 10-11),
копія акту прийому-передачі (а.с. 12).

Разом з тим, у відповідності до ст. 11
Кодексу законів про працю України (далі
- КзпПУ), колективний договір
укладається на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпПУ, трудовим
договором є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Таким чином, апеляційний суд не
погоджується з доводами ОСОБА_1 про те,
що ст. 21 КЗпПУ передбачає можливість
укладання між працівником та
адміністрацією індивідуального
трудового договору, при відсутності
колективного договору, які укладались
на його підприємстві з кожним
працівником і надавались до перевірки,
оскільки укладення індивідуального
трудового договору не свідчить про
необов'язковість укладення
колективного договору.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 96 КЗпПУ,
віднесення виконуваних робіт до певних
тарифних розрядів і присвоєння
кваліфікаційних розрядів робітникам
провадиться власником або
уповноваженим ним органом згідно з
тарифно-кваліфікаційним довідником за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації.
Кваліфікаційні розряди підвищуються
насамперед робітникам, які успішно
виконують встановлені норми праці і
сумлінно ставляться до своїх трудових
обов'язків. Право на підвищення розряду
мають робітники, які успішно виконують
роботи більш високого розряду не менш
як три місяці і склали кваліфікаційний
екзамен.

Разом з тим, апеляційний суд вважає
слушними доводи ОСОБА_1 про те, що його
підприємство існує менше року,
характер роботи і доходів ТОВ -
сезонний, вони поки що не мають
достатньо коштів для формування
тарифних сіток з урахуванням
міжкваліфікаційних співвідношень і це
не може розглядатись як
правопорушення, оскільки розмір
заробітної плати вказується в
індивідуальних трудових договорах,
оскільки, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про оплату праці», заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу; розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства. Таким чином, розмір
заробітної плати вказується в
трудовому договорі та працівники
погоджуються з її розміром, підписуючи
договір.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КЗпПУ, одним зі
святкових днів є 28 червня - День
Конституції України, а відповідно до ч.
3 ст. 107 КЗпПУ, на бажання працівника,
який працював у святковий і неробочий
день, йому може бути наданий інший день
відпочинку.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими
доводи ОСОБА_1 про те, що рибакам ТОВ, що
працювали 28.06.2014 р. на день Конституції,
згідно поданих заяв, на підставі ст. 72
КЗпПУ, було надано інші дні відпочинку,
оскільки, у відповідності до наказів
№21, №22, №23 та №24 (а.с. 29-32), працівникам,
які працювали 28.06.2014 р. за їх заявами
були надані інші дні відпочинку, що
свідчить про відсутність порушень
вимог ст.107 КЗпПУ зі сторони директора
ТОВ ОСОБА_1

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
оплату праці», в період між переглядом
розміру мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

Так, апеляційний суд вважає
обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що
виплата індексації заробітної плати за
травень-червень 2014 р. була запланована
та виплачена одночасно з виплатою
авансу за липень 2014 р. (16 липня 2014 р.), а
перевірка проводилась 11.07.2014 р.,
оскільки, ст. 33 вищевказаного Закону не
передбачає термінів виплати
індексації заробітної плати, тому
індексація була виплачена одночасно з
виплатою авансу за липень 2014 р., про що
дійсно свідчить платіжна відомість №16
від 16.07.2014 р.(а.с. 33).

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпПУ, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Так, апеляційний суд вважає
безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що
несвоєчасний розрахунок із
звільненими працівниками мав місце
тільки в першому кварталі 2014 р. у
зв'язку з несвоєчасним розрахунком з
ТОВ контрагентів за поставлену
продукцію і відсутністю коштів на
рахунках в момент звільнення
працівників, оскільки ОСОБА_1 не надав
суду жодних доказів того, що
контрагенти розраховувались з ТОВ
несвоєчасно, та, окрім того, положення
ст. 116 КЗпПУ є імперативними та не
передбачають можливості діяти іншим
чином, що свідчить про те, що ОСОБА_1
своїми діями порушив положення ст. 116
КЗпПУ.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 38
КУпАП, якщо справи про адміністративні
правопорушення відповідно до цього
Кодексу чи інших законів підвідомчі
суду (судді), стягнення може бути
накладено не пізніш як через три місяці
з дня вчинення правопорушення, а при
триваючому правопорушенні - не пізніш
як через три місяці з дня його
виявлення, крім справ про
адміністративні правопорушення,
зазначені у частині третій цієї статті.

Так, вказане правопорушення було
вчинене в березні 2014 року, а справа
розглядалась судом 20 серпня 2014 року, що
свідчить про те, що з моменту вчинення
правопорушення пройшло більше трьох
місяців, тобто строки накладення
адміністративного стягнення сплили.

У відповідності до ч. 1 ст. 83 КЗпПУ, у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Однак, апеляційний суд знаходить
слушними доводи ОСОБА_1 про те, що
працівники, вказані в протоколі і яким
не нараховувалась та не виплачувалась
компенсація за всі дні невикористаної
відпустки, працювали у 2013 році, а він
призначений на посаду директора 08.01.2014
р., оскільки, дійсно, відповідно до
протоколу №3 загальних зборів
учасників ТОВ (а.с. 19), ОСОБА_1 було
призначено на посаду директора
Товариства 08.01.2014 р., в той час як
звільнені працівники працювали в 2013
році, що свідчить про відсутність з
боку ОСОБА_1 порушень ст. 83 КЗпПУ.

Згідно з п. 2.1. „Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників",
затвердженої наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України №58 від 29.07.93
р., трудові книжки і вкладиші до них
заповнюються у відповідних розділах
українською і російською мовами.

Однак, відповідно до ст. 10 Конституції
України, державною мовою в Україні є
українська мова.

Таким чином, враховуючи викладене,
апеляційний суд погоджується з
твердженнями ОСОБА_1 про те, що в ТОВ
всі записи в трудових книжках робились
українською мовою, оскільки вона є
державною мовою в Україні, та, окрім
того, приписом на усунення недоліків №
15-18-025/0991-0849 від 11.07.2014 р. (а.с. 28) його не
зобов'язують усунути цей недолік, що
свідчить про те, що це не може
розглядатись як правопорушення з боку
директора ТОВ «Союзюгпром» ОСОБА_1

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями
порушив лише положення ст. 116 КЗпПУ,
відповідальність за що передбачена ч. 1
ст. 41 КУпАП, а саме: порушення
встановлених термінів виплати пенсій,
стипендій, заробітної плати.

Разом з тим, враховуючи те, що дане
правопорушення не завдало значної
шкоди та не є надто грубим, апеляційний
суд вващає, що є підстави для
звільнення ОСОБА_1 від
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 22 КУпАП при малозначності
правопорушення та оголошення йому
усного зауваження.

Так, суд 1-ої інстанції, при винесенні
постанови не врахував всіх обставин
справи, неповно дослідив матеріали
справи та прийшов до висновку про
можливість визнання ОСОБА_1 винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41
КУпАП, не врахувавши при цьому
малозначності вказаного
правопорушення та незавдання ним
значної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП, постанова
про закриття справи виноситься при
оголошенні усного зауваження, передачі
матеріалів на розгляд громадської
організації чи трудового колективу або
передачі їх прокурору, органу
досудового розслідування, а також при
наявності обставин, передбачених
статтею 247 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду скасуванню із закриттям
провадження у зв'язку з малозначністю
вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та
оголошенням йому усного зауваження.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 22, 284, ч. 2, 294 КУпАП суддя-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Кілійського районного суду
Одеської області від 20.08.2014 р. про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 41 КУпАП - скасувати, а
провадження у справі закрити на
підставі ст. 22 КУпАП та оголосити
ОСОБА_1 усне зауваження.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 36,54 гривні в дохід держави.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської
області О.В.
Копіца