Справа №: 297/384/14-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року
м.
Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого Гал Л. Л., при секретарі
Боротей А.Е., з участю прокурора
Костура Р.В., захисника ОСОБА_1, особи,
яка притягується до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2, розглянувши
справу, що надійшла з відділу по
боротьбі з корупцією та організованою
злочинністю Управління служби безпеки
України в Закарпатській області про
вчинення адміністративного
корупційного правопорушення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1,
громадянина України, одруженого,
маючого на утриманні трьох
неповнолітніх дітей, працюючого
начальником відділу праці та
зайнятості населення Управління
соціального захисту населення
Берегівської міської ради, зі слів
раніше не судимого,

за ст. 172-4 ч. 1 КУпАП,

в с т а н о в и в :

08.08.2014 року з відділу по боротьбі з
корупцією та організованою
злочинністю УСБ України в
Закарпатській області поступив
протокол про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення, згідно якого начальник
відділу праці та зайнятості населення
Управління соціального захисту
населення Берегівської міської ради
ОСОБА_2, обіймаючи вищевказану посаду,
будучи суб'єктом відповідальності за
корупційне правопорушення - посадовою
особою органу місцевого
самоврядування 11 рангу, маючи у
власності нерухоме майно - житловий
будинок за адресою АДРЕСА_2, з метою
отримання прибутку, у період з 3 по 8
жовтня 2013 року, на підставі усної угоди,
здав в оренду вищевказане житло двом
особам, за що отримав від них грошові
кошти в сумі 600 грн., у вигляді орендної
плати.

Оскільки відповідно до підпункту «в» ч.
1 ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції» від
07.04.2011 року ОСОБА_2 являється суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, порушив обмеження щодо
сумісництва з іншими видами, тому його
дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП,
як порушення особою встановлених
законом обмежень щодо зайняття іншою
оплачуваною діяльністю (крім
викладацької, наукової та творчої
діяльності, медичної та суддівської
практики, інструкторської практики із
спорту).

З'явившись в суд ОСОБА_2 свою вину не
визнав та пояснив, що у відповідності
до цивільного законодавства, він, як
власник будинку, використовує належне
йому майно, а також розпоряджається ним
на власний розсуд та це ніяк не впливає
на його службове становище, а також він
здаючи в оренду власний будинок не
використовує своє службове становище.
Жодний закон не забороняє державному
службовцю продавати або ж здавати в
оренду власне майно, та отримувати за
це прибуток. Здача в оренду житла за
відповідну оплату він, ОСОБА_2, не
вважає корупційним діянням, оскільки
ознаки корупційного діяння, а саме
використання свого службового
становища, не має. Крім того, він
сплатив в податкові органи відповідний
податок із отриманого ним доходу,
вказані доходи не скривав ні від кого,
про що зазначено в його декларації.

Прокурор Костур Р.В. в судовому
засіданні вважав, що протокол про
вчинення адміністративного
корупційного правопорушення відносно
ОСОБА_2 є підставним, обставини
зазначені в ньому підтримав та просив
притягнути ОСОБА_2 до відповідальності
за ст. 172-4 ч. 1 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 в суді пояснив, що
законом не заборонено державному
службовцю або посадовій особі
місцевого самоврядування продавати
або здавати в оренду власне майно. А
тому отриманий за це дохід також не є
неправомірною вигодою. Норми
Цивільного кодексу України, зокрема
ст.ст. 319, 320, 810 передбачають право
власника вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном, а саме здавати в оренду, та
жодних заборон, що стосується
державних службових або посадових осіб
органу місцевого самоврядування в цих
нормах не має. Крім того, захисник
зазначив, що жодним чином в протоколі
не вказано, яким чином ОСОБА_2
використовував своє службове
становище при здачі в оренду особам
власного будинку, тому вважав, що дії
останнього не можна оцінювати як
корупційні, у зв'язку чим просив
закрити провадження у справі відносно
ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю складу
адміністративного корупційного
правопорушення.

Заслухавши пояснення особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, захисника та думку
прокурора, перевіривши матеріали
справи суд приходить до наступного.

Встановлено, що наказом №7-к від 17.03.2011
року «Про переведення» ОСОБА_2 з
посади заступника начальника
управління праці та зайнятості
населення було переведено на посаду
начальника відділу праці та
зайнятості населення Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Берегівської
міської ради (а.с. 24).

Так, у розумінні п. «в» п.п. 1 ч. 1 ст. 4
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» ОСОБА_2 є суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» особам, зазначеним
у пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, забороняється займатися іншою
оплачуваною (крім викладацької,
наукової і творчої діяльності,
медичної практики, інструкторської та
суддівської практики із спорту), або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Як вбачається зі ст. 1 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» у цьому Законі терміни
вживаються у такому значенні: конфлікт
інтересів - суперечність між
особистими інтересами особи та її
службовими повноваженнями, наявність
якої може вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи невчинення дій під
час виконання наданих їй службових
повноважень; корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність;
корупція - використання особою,
зазначеною в частині першій статті 4
цього Закону, наданих їй службових
повноважень та пов'язаних із цим
можливостей з метою одержання
неправомірної вигоди або прийняття
обіцянки/пропозиції такої вигоди для
себе чи інших осіб або відповідно
обіцянка/пропозиція чи надання
неправомірної вигоди особі, зазначеній
в частині першій статті 4 цього Закону,
або на її вимогу іншим фізичним чи
юридичним особам з метою схилити цю
особу до протиправного використання
наданих їй службових повноважень та
пов'язаних із цим можливостей;
неправомірна вигода - грошові кошти або
інше майно, переваги, пільги, послуги,
нематеріальні активи, що їх без
законних на те підстав обіцяють,
пропонують, надають або одержують
безоплатно чи за ціною, нижчою за
мінімальну ринкову.

Аналіз цих термінів свідчить про те, що
невід'ємними ознаками корупції є :
використання службових повноважень та
відповідних можливостей як форма
діяння; неправомірна вигода як предмет
або ж як мета,- а з іншого боку:
обіцянка/пропозиція чи надання
неправомірної вигоди як форма діяння;
використання службових повноважень та
відповідних можливостей як мета.

Таким чином, діяння за визначенням не
може бути визнане корупційним
правопорушенням, якщо воно, відповідно:
не відповідає визначеному в Законі
опису дії чи бездіяльності або, є
необережним, або, є умисним, але не
вчинене з метою, визначеною в Законі,
або вчинене особою, не зазначеною у ст. 4
Закону, або за нього законом не
установлена кримінальна,
адміністративна, цивільно-правова та
дисциплінарна відповідальність
(а передбачена, наприклад,
конституційна, господарсько-правова,
фінансово-правова відповідальність,
або лише цивільно-правова, або лише
дисциплінарна).

Із наявної у матеріалах справи
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно
вбачається, що житловий будинок
садибного типу в АДРЕСА_2, належить
ОСОБА_2 на праві приватної власності
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 02.07.2009 року (а.с. 18).

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Частиною 1 статті 810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами справ про корупційні діяння та
інші правопорушення, пов'язані з
корупцією» № 13 від 25 травня 1998 року
зазначено «суди мають також
з'ясовувати мотив і характер вчиненого
діяння, повноваження особи, яка його
вчинила, наявність причинного зв'язку
між діянням і виконанням останньою
службових (посадових) повноважень, а у
відповідних випадках - мети
правопорушення».

З протоколу про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення (а.с. 113-116) не
вбачається, як саме та у який спосіб
ОСОБА_2 використовував свої службові
повноваження та пов'язані з цим
можливості при укладенні договору
оренди будинку, який він успадкував.
При цьому належить врахувати, що
отримувана ним за договором оренди
платня, не може вважатися
неправомірною вигодою або дарунком у
розумінні норм Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», тобто вона отримана ним на
законних підставах.

Укладання договору оренди власного
майна є диспозитивним правом ОСОБА_2,
як власника на вільне використання та
розпорядження належним йому майном, що
передбачено нормами Конституції
України, зокрема ст.ст. 22, 24, 41, 47, а також
нормами Цивільного законодавства
України. Дохід, який він отримував від
оренди власного майна не можна вважати
обставиною пов'язаною з конфліктом
інтересів, тобто суперечністю між його
особистими інтересами та його
службовими повноваженнями, наявність
якої може вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи не вчинення дій
під час виконання наданих йому
службових повноважень, так як з
протоколу про адміністративне
правопорушення та матеріалів справи не
вбачається даних щодо наявності
«конфлікту інтересів» між виконанням
службових повноважень ОСОБА_2 та
обставинами, пов'язаними з укладанням
ним договору оренди власного майна та
дотриманням його умов.

У п. 4 Рішення від 13.03.2012 року № 6-рп/2012
Конституційний Суд України зазначив,
що відповідно до основного Закону
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом; ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності; право
приватної власності є непорушним
(частини перша, друга, четверта статті
41). Конституцією України встановлено,
що громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом (частина перша статті 24); усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом (частина четверта статті 13).
Згідно з частиною третьою статті 319 ЦК
України усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Особи, уповноважені на виконання
функцій держави та місцевого
самоврядування, як і інші фізичні та
юридичні особи, мають право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю, у тому числі з метою набуття
та реалізації корпоративних прав.
Міжнародний кодекс поведінки
державних посадових осіб також
допускає здійснення державними
посадовими особами діяльності,
спрямованої на отримання фінансового
прибутку (пункт 5); в той же час державні
посадові особи зобов'язані
утримуватись від володіння
фінансовими, комерційними або іншими
аналогічними інтересами, які є
несумісними з їх посадою, функціями,
обов'язками або їх виконанням (пункт 4).

Конституційний Суд України дійшов
висновку, що заборона особам,
зазначеним у пункті 1 частини першої
статті 4 Закону, входити до органів
управління підприємств або
організацій, що мають на меті одержання
прибутку, до складу яких входять
посадові особи, які виконують свої
обов'язки на постійній основі на
підставі цивільно-правових чи трудових
договорів (контрактів), не суперечить
Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму
іншому Рішенні від 06 жовтня 2010 року
№21-рп/2010 (п. 3.2.2) вказав на
необхідність визнання і дії в Україні
принципу верховенства права, а також
міжнародно-правових норм і рішень
міжнародних судових установ, які є
обов'язковими для держави, і на
необхідність врахування, насамперед,
того, що термін «корупція» означає
«використання особою наданих їй
службових повноважень та пов'язаних з
цим можливостей з метою одержання
неправомірної вигоди або прийняття
обіцянки/пропозиції такої вигоди для
себе чи інших осіб».

Крім того, Конституційний Суд України
роз'яснив, чому діяння, яке не
відповідає змісту терміна «корупція»,
не може визнаватися корупційним
правопорушенням:

Відповідно до частини першої статті 3
Конституції України людина визнається
в Україні найвищою соціальною
цінністю. В частині другій цієї статті
вказується, що держава відповідає
перед людиною за свою діяльність, зміст
і спрямованість якої визначаються
правами і свободами людини та їх
гарантіями».

Оскільки за ч. 1 ст. 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України,
Конституційний Суд України звернув
увагу на те, що у ратифікованих
Україною Цивільній конвенції про
боротьбу з ко рупцією 1999 року,
Кримінальній конвенції про боротьбу з
корупцією 1999 року, Конвенції
Організації Об'єднаних Націй проти
корупції 2003 року корупційна діяльність
безпосередньо пов'язується з
корисливими діями (бездіяльністю)
посадової особи при виконанні
покладених на неї службових обов'язків.
Зазначене може прирівнюватися до
давання чи отримання хабара,
зловживання службовим становищем чи
впливом, сприяння відмиванню отриманих
від корупційних злочинів доходів, їх
приховування, розкрадання чи
нецільового використання майна,
перешкоджання здійсненню правосуддя, а
також незаконного збагачення як
значного збільшення доходів, яке
перевищує законні доходи особи і яке
вона не може раціонально обґрунтувати,
тощо.

Згідно ст. 31 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції» у
разі якщо міжнародними договорами
України, згоду на обов'язковість яких
надано Верховною Радою України,
встановлено інші правила, ніж ті, що
передбачені законодавством про
запобігання і протидію корупції,
застосовуються правила міжнародних
договорів. Наведені положення
унеможливлюють визнання корупційними
діями здійснення передбаченої
законодавством діяльності щодо
реалізації права розпорядження
власним майном, в даному випадку шляхом
оренди, якщо вона є джерелом законного
та раціонально обґрунтованого за
розміром доходу, ніяк не пов'язана з
корисливими діями (бездіяльністю)
особи при безпосередньому виконанні
покладених на неї службових обо
в'язків. Крім того, в силу норм статті 3
Конституції України, слід виходити з
того, що будь-яке обмеження прав людини
і громадянина повинне бути не тільки
юридично обґрунтованим, а й соціально
виправданим і адекватним.

Наведені положення унеможливлюють
визнання корупційним діянням
здійснення передбаченої
законодавством діяльності щодо
реалізації права розпорядження
власним майном, в даному випадку шляхом
оренди, якщо вона є джерелом законного
та раціонально обґрунтованого за
розміром доходу, ніяк не пов'язана з
корисливими діями (бездіяльністю)
особи при безпосередньому виконанні
покладених на неї службових обов'язків.

При цьому, слід зауважити, що згідно
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих від операцій з продажу
(обміну) об'єктів нерухомого (рухомого)
майна та/або від надання нерухомості в
оренду (суборенду), житловий найм
(піднайм) та/або в результаті прийняття
у спадщину чи дарунок майна ОСОБА_2 при
здачі податкової декларації про
майновий стан і доходи зазначив суму
доходу отриману від оренди та сплатив
відповідну суму податку за це, що
підтверджується відповідною
квитанцією (а.с. 77-79,80).

Проаналізувавши вищенаведене,
урахуванням перерахованих норм закону,
суд вважає, що укладання договору
оренди та отримання ОСОБА_2 оплати за
оренду власного майна, що отримано ним
у спадщину не пов'язано з
підприємницькою або іншою оплачуваною
діяльністю. Укладання договору оренди
не вплинуло на виконання ним службових
обов'язків в розумінні Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» і не можна його вважати
корупційним діянням, хоча такі дії
формально виглядають як інша
оплачувана діяльність, про що
зазначено у диспозиції ч. 1 ст. 172-4 КУпАП,
але інше передбачено Конституцією та
законами України.

На підставі наведено, суд приходить до
висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутні
подія та склад адміністративного
корупційного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, у
зв'язку чим справу згідно до п. 1 ст. 247
КУпАП, слід закрити.

Керуючись ст. ст. 283, п. 3 ст. 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне корупційне
правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.
172-4 ч. 1 КУпАП - закрити у зв'язку з
відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою,
яку притягнуто до адміністративної
відповідальності або прокурором
протягом десяти днів з дня винесення
постанови через цей суд до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Суддя
Гал Л. Л.