ПОСТАНОВА

Іменем
України

Дата документу 01.08.2014

1 серпня 2014 року суддя
Октябрського районного суду м. Полтави
Савченко А.Г., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Полтаві у залі
суду протокол про вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і
матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Балюки
Велико-Багачанського району
Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1,
громадянина України, начальника
комунального підприємства «Полтавська
міська шляхово-експлуатаційна
дільниця» Полтавської міської ради,
освіта вища, одруженого,
ідентифікаційний № 3, до
адміністративної відповідальності не
притягувався

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу складеного
головним державним інспектором праці
Березіною Т.М. начальником
комунального підприємства «Полтавська
міська шляхово-експлуатаційна
дільниця» Вовком О.В. «в порушення
вимог ст. 43 КЗпП України розірвання
трудових договорів з підстав,
передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП здійснено
без попередньої згоди виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівники, зокрема, 2
липня 2014 року звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП
машиністів екскаватора ОСОБА_3 наказ №
34-к, ОСОБА_4 наказ №36-к, тракториста
ОСОБА_5 наказ № 35-к, водіїв
автотранспортних засобів ОСОБА_6 наказ
№37-к, ОСОБА_7 наказ №38-к, ОСОБА_8 наказ
№39-к, та інших без згоди профспілкового
комітету. Керівництвом КП «Полтавська
міська ШЕД» направлено подання до
голови профспілкового комітету КП
«ПМШЕД» ПМР від 6 червня 2014 року про
отримання згоди на звільнення
працівників у зв'язку із скороченням,
однак у відповіді голови
профспілкового комітету від 23 червня
2014 року не надано згоди на звільнення
працівників за п.1 ст. 40 КЗпП.

В порушення вимог ч. 2 ст. 49-4 КЗпП
України він не провів консультації з
професійними спілками про заходи щодо
запобігання звільненню чи зведенню їх
кількості до мінімуму або пом'якшення
несприятливих наслідків будь-якого
звільнення.

В порушення вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 115
КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату
праці», згідно з якими виплата
заробітної плати проводиться через
проміжок часу, що не перевищує 16
календарних днів, та не пізніше семи
днів після закінчення періоду, за який
здійснюється виплата, заробітну плату
за квітень 2014 року у сумі 366,1 тис. грн.
виплачено 22 травня 2014 року, що складає
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата,
заробітну плату за другу половину
травня у сумі 157,0 тис. грн. виплачено 6
червня 2014 року, заробітну плату за
першу половину червня 2014 року у сумі 259,0
тис. грн. виплачено 24 червня 2014 року, що
перевищує проміжок часу 16 календарних
днів. Заробітну плату за другу половину
червня 2014 року у сумі 129,8 тис. грн.
виплачено 11 липня 2014 року, що становить
більше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

В порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП
України, ст. 21 ЗУ «Про відпустки», якою
встановлено, що заробітна плата
працівникам за весь час щорічної
відпустки виплачується пізніше ніж за
три дні до початку відпустки, наказом №
95-р від 23 травня 2014 року було надано
щорічну відпустку токарю ОСОБА_9 з
26травня 2014 року, а заробітну плату за
весь час щорічної відпустки нараховану
у сумі 2958,25 грн. виплачено 6 червня 2014
року».

Після роз'яснення відповідно до
ст. 268 КУпАП прав особі, що притягується
до адміністративної відповідальності,
в тому числі права на захист, тобто
користуватися юридичною допомогою
адвоката, іншого фахівця у галузі
права, який за законом має право на
надання правової допомоги особисто чи
за дорученням юридичної особи, в
судовому засіданні порушник ОСОБА_1
вину у вчиненні інкримінованого йому
правопорушення не визнав та показав, що
6 червня 2014 року голові профкому КП
«ПМШЕД» ПМР ОСОБА_10 було направлене
подання «Про отримання згоди на
звільнення працівників у зв'язку із
скороченням». 23 червня 2014 року на
адресу підприємства надійшла
відповідь на подання, яка була
скріплена печаткою профкому та
підписом його голови ОСОБА_10, якою було
відмовлено у наданні згоди на
звільнення, але в ній не було вказано
дату проведення засідання
профспілкового комітету, а лише місяць
та рік (липень 2014 року). З змісту
відповіді не було зрозуміло, чи
проводилося засідання профкому
взагалі, чи запрошувалися на засідання
профкому працівники, дозвіл на
звільнення яких запитувався. Крім
цього, профком при вирішенні питання
про надання згоди на звільнення
посилався лише на те, що працівники на
підприємстві безперервно працюють
певну кількість часу, не зазначаючи яку
саме, незважаючи при цьому на визначене
законом переважне право на залишення
на роботі працівників з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Зважаючи на те, що профком не надав
нормативного обґрунтування прийнятого
рішення, адміністрація підприємства
мала право звільнити працівників без
згоди профспілки.

Заперечуючи звинувачення у
частині того, що ним не було проведено
консультації з професійними спілками
про заходи щодо запобігання
звільненню, порушник зазначив, що він
неодноразово звертався до
профспілкового комітету з пропозицією
провести консультації та погодження
списків працівників, на що отримував
категоричну відмову голови профкому
ОСОБА_10

Зокрема, 3 березня 2014 року ним
голові профкому ОСОБА_10 було
направлено лист попередження про
скорочення працівників на
підприємстві, в якому йому
пропонувалося провести консультації
та погоджувальні зустрічі щодо
складення та погодження списків
професій та посад працівників, які
підлягають скороченню, але цю
пропозицію було проігноровано. 6
березня 2014 року на обласну профспілку
працівників ЖКГ та голові профкому КП
«ПМШЕД» знову було направлено листа та
запропоновано співпрацю в проведенні
роботи по складенню та погодженню
списків працівників, які підлягають
скороченню, але даний лист було знову
проігноровано та не вжито ніяких дій з
боку профспілки. Тому вважає, що
адміністрація підприємства, на його
думку, вжила всіх заходів для
проведення консультацій з профспілкою,
але остання не виявила бажання
співпрацювати.

Заперечуючи вчинення
інкримінованих йому в пунктах 3 і 4
протоколу порушень, він зазначив, що на
підприємстві оплата праці проводиться
в строки встановлені колективним
договором, а саме 8 та 24 числа кожного
місяця. Бухгалтерією підприємства
вчасно реєструється фінансове
зобов'язання та подається замовлення
на фінансування до УЖКГ м. Полтави в
строки, передбачені колективним
договором, Порушення строків виплати
заробітної плати викликано тим, що
підприємство було не профінансовано
УЖКГ м. Полтави, тому затримка виплати
заробітної плати та авансу не залежала
від адміністрації підприємства, що
спростовує факти викладені в
протоколі.

Заслухавши його пояснення,
дослідивши матеріали, додані до
протоколу, суд приходить до висновку
про відсутність доказів вчинення
ОСОБА_1 інкримінованого йому
правопорушення та необхідності
закриття справи за відсутністю події
та складу адміністративного
правопорушення, виходячи з наступного.

Як видно із змісту протоколу, він
складений з грубими порушеннями вимог
ст. 256 КУпАП, яка встановлює, що в
протоколі про адміністративне
правопорушення, зокрема, повинні бути
зазначені: дата і місце його складення,
посада, прізвище, ім'я по батькові
особи, яка склала протокол; відомості
про особу порушника; місце, час
вчинення і суть адміністративного
правопорушення; нормативний акт, який
передбачає відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення порушника; інші відомості,
необхідні для вирішення справи.
Протокол підписується особою, яка його
склала, і особою, яка вчинила
адміністративне правопорушення. У разі
відмовлення особи, яка вчинила
правопорушення, від підписання
протоколу, в ньому робиться запис про
це. При складенні протоколу
порушникові роз'яснюються його права і
обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про
що робиться відмітка у протоколі.

Ці вимоги закону ініціатором
складення протоколу не були дотримані
в повному обсязі.

Так, в порушення зазначених
вимог закону в протоколі суть
адміністративного правопорушення, яка
повинна точно відповідати ознакам
складу адміністративного
правопорушення, зазначеним у статті
КУпАП, за якою складено протокол,
викладена не конкретно без зазначення
дати і часу його вчинення. Констатація
фактів порушень законодавства про
працю викладена безвідносно до
диспозиції ч. 1 ст. 41 КУпАП, що свідчить,
на думку суду, про неконкретність
обвинувачення, та позбавляє порушника
права на захист. В протоколі відсутні
пояснення порушника, дата і час його
вчинення.

Крім того, судом встановлено, що
ініціатором складення протоколу не
надано доказів вчинення
правопорушення, яке інкримінується
порушнику.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 7 ст. 43 КЗпП
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і З статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обгрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.
Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття,
у разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим, у разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Як встановлено судом, 6 червня 2014 року
начальник КП «ПМШЕД» звернувся з
поданням до профкому про отримання
згоди на звільнення працівників, у
зв'язку із скороченням.

23 червня 2014 року на адресу КП «ПМШЕД»
надійшла відповідь профкому, якою було
відмовлено в наданні згоди на
звільнення працівників без
обґрунтування мотивації прийнятого
рішення, без зазначення дати
проведення засідання профкому та
повідомлення про те, чи були присутні
при цьому працівники, згоду на
звільненням яких отримувалось.

Отже, рішення профкому було надано з
порушенням вимог частин 3, 5 та 7 ст. 43
КЗпП, а тому керівником КП «ПМШЕД» було
законно прийнято рішення про
звільнення працівників, що свідчить
про відсутність в його діях в цій
частині складу інкримінованого йому
правопорушення.

Під час розгляду справи в суді
порушником було надано докази, які
підтверджують проведення ним
консультації з професійними спілками
про заходи щодо запобігання звільненню
чи зведенню їх кількості до мінімуму
або пом'якшення несприятливих
наслідків будь-якого звільнення
працівників, що також спростовує
наявність в його діяннях порушень
вимог закону в цій частині.

Судом також встановлено, щ порушення
строків виплати заробітної плати мало
місце не з вини адміністрації КП
«ПМШЕД».

Наведене свідчить, що в діях начальника
КП «ПМШЕД» ОСОБА_1 відсутні порушення
вимог КЗпП та Закону України «Про
оплату праці», які йому інкримінуються,
а тому справа підлягає закриттю.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про відсутність в діяннях
ОСОБА_1 складу інкримінованого йому
правопорушення та необхідності
закриття справи з цих підстав.

Керуючись статтями 247, 283 та 284
КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Закрити справу щодо ОСОБА_1 на
підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю
події і складу адміністративного
правопорушення.

Постанова судді у справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржена особою, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності,
її законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня її
винесення.

СуддяА.Г. Савченко