АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва Сітайло
О.М., за участю прокурора Горгуль Ф.Є.,
ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу
прокурора на постанову Святошинського
районного суду м. Києва від 11 липня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою провадження в справі
щодо ОСОБА_2 за ст. 172-9 КУпАП закрито на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з
відсутністю події й складу
адміністративного правопорушення.

Згідно даних протоколу про
адміністративне правопорушення від
26.06.2014 року ОСОБА_2, перебуваючи на
посаді директора Інституту проблем
моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова
НАН України, в порушення вимог ч. 7 ст. 5
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», не вжив заходів
щодо припинення адміністративного
корупційного правопорушення та
негайно письмово не повідомив про його
вчинення спеціально уповноважений
суб'єкт у сфері протидії корупції, чим
вчинив адміністративне корупційне
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 172-9 КУпАП.

В апеляційній скарзі з доповненнями
прокурор просить постанову
Святошинського районного суду м. Києва
від 11 липня 2014 року скасувати та
постановити нову, якою визнати ОСОБА_2
винним у вчиненні адміністративного
корупційного правопорушення,
передбаченого ст. 172-9 КУпАП, накласти на
нього адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки
суду щодо відсутності в діях ОСОБА_2
складу адміністративного
правопорушення суперечать вимогам
закону, оскільки уповноважений
підрозділ з питань запобігання та
виявлення корупції в Інституті проблем
моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова
НАН Україниутворений не був, а тому
відповідальність та контроль за
забезпеченням законності в Інституті
несе його директор ОСОБА_2 Посилання
ОСОБА_2 на те, що відділом кадрів він не
був повідомлений про неподання
працівниками Інституту декларацій не
звільняє його від відповідальності за
невиконання вимог закону працівниками,
що передбачено його посадовими
обов'язками.

На апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_2
подав заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав апеляційну
скаргу з доповненнями та просив її
задовольнити, ОСОБА_2, який заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд дійшов
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги
прокурора з наступних підстав.

_________________________________

Справа № 33/796/1037/2014 Категорія: ст. 172-9
КУпАП.

Головуючий суддя у 1-й інстанції: Новик
В.П.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло
О.М.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на основі
суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
всебічне, повне і об'єктивне з'ясування
обставин кожної справи та вирішення її
в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суддя
при розгляді справи про
адміністративне правопорушення, а в
даному випадку про корупційне
правопорушення, серед інших визначених
законом обставин зобов'язаний
з'ясувати: чи мало місце
правопорушення, за яке особа
притягається до відповідальності; чи
містить діяння склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ЗУ «Про засади
запобігання і протидії корупції»; чи є
особа винною в його вчиненні, отже чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності, а
також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган
(посадова особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

Так, диспозицією ст. 172-9 КУпАП
передбачена відповідальність за
невжиття передбачених законом заходів
посадовою чи службовою особою органу
державної влади, посадовою місцевого
самоврядування, юридичної особи, їх
структурних підрозділів у разі
виявлення корупційного
правопорушення.

Об'єктом правопорушення є суспільні
відносини у сфері запобігання і
протидії корупції.

Обєктивна сторона зазначеного
правопорушення полягає у невжитті
передбачених законом заходів
посадовою чи службовою особою у разі
виявлення корупційного
правопорушення.

Корупційним правопорушенням є умисне
діяння, що містить ознаки корупції,
вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 4 ЗУ
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Суб'єктивна сторона правопорушення,
передбаченого ст. 172-9 КУпАП,
характеризується наявністю вини у
формі прямого та непрямого умислу.

Суб'єктом правопорушення є посадова та
службова особа органу державної влади,
посадова особа органу місцевого
самоврядування, юридичної особи, їх
структурних підрозділів.

У судовому засіданні ОСОБА_2
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги прокурора та
пояснив, що в Інституті не створювався
спеціально уповноважений підрозділ з
питань запобігання та виявлення
корупції, а тому функції виконання
вимог ст. 12 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
покладалися на відділ кадрів
Інституту, який згідно ч. 10 ст. 12 Закону
був зобов'язаний за результатами
перевірки фактів своєчасності подання
декларацій в разі встановлення ознак
правопорушення письмово повідомляти
про це керівника Інституту та
правоохоронні органи. Звертає увагу, що
перевірка стану подання декларації в
Інституті ВДСБЕЗ Святошинського РУ ГУ
МВС України в м. Києві була здійснена
10.04.2014 року, тобто більш ніж за 5 робочих
днів до завершення визначеного ч. 7 ст. 12
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» строку перевірки
відділом кадрів фактів своєчасності
подання декларацій. Проведена
перевірка правоохоронних органів дала
обґрунтовані підстави ОСОБА_2 вважати,
що правоохоронні органи з 10.04.2014
рокуволодіють повною інформацією про
стан подання декларацій
співробітниками Інституту, а тому у
нього не було необхідності додатково
інформувати про це правоохоронні
органи. В матеріалах справи відсутні
докази вчинення корупційних
правопорушень, зокрема, рішення суду,
співробітникамиІнституту ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, а тому відсутні підставі
визнання його як директора Інституту
винним у порушенні ч. 10 ст. 12 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Прокурор у судовому засіданні
підтримав апеляційну скаргу з
доповненнями з наведених у ній мотивів.
Звертав увагу на те, що неповідомлення
ОСОБА_2 відділом кадрів про неподання
працівниками Інституту декларацій про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру не звільняє його
як директора Інституту від
відповідальності за невиконання вимог
законодавства працівниками Інституту,
що закріплено в його посадових
обов'язках. Зазначив, що ОСОБА_2 у період
з 10.04.2014 року до часу направлення
матеріалів у прокуратуру будь-яких
звернень та повідомлень про виявлені
порушення своєчасності подання
декларацій його працівниками не
надсилав, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 12
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції».

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що суд першої інстанції
під час розгляду даної справи не
дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП
про всебічне, повне та об'єктивне
дослідження обставин вчиненого
адміністративного правопорушення, і
дійшов необґрунтованого висновку про
відсутність у діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-9 КУпАП.

Як убачається з матеріалів справи,
висновок суду першої інстанції про
відсутність у діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-9 КУпАП,
спростовується наявними в справі
доказами, а саме: даними протоколу про
адміністративне корупційне
правопорушення від 26.06.2014 року,
поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
даними актів перевірки ВДСБЕЗ
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, довідок начальника відділу
кадрів щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, особових
карток ОСОБА_3, ОСОБА_4, декларацій
ОСОБА_3, ОСОБА_4, посадових інструкцій,
статуту Інституту проблем моделювання
в енергетиці ім. Г.Є. Пухова НАН України,
затвердженого президією НАН України,
даними постанови про затвердження
директора Інституту проблем
моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова
НАН України №204 від 08.07.2009 року.

Згідно протоколу про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення від 26.06.2014 року, ОСОБА_2,
перебуваючи на посаді директора
Інституту проблем моделювання в
енергетиці ім. Г.Є. Пухова НАН України, в
порушення вимог ч. 7 ст. 5 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції», будучи обізнаним про
фактивчиненняадміністративного
корупційного правопорушення
заступником директора Інституту
ОСОБА_3 та ученим секретарем ОСОБА_4, а
саме подання декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру з порушенням
встановленого ЗУ «Про засади
запобігання і протидії корупції»
строку (10.04.2014 року), не вжив заходів
щодо припинення адміністративного
корупційного правопорушення та
негайно письмово не повідомив про його
вчинення спеціально уповноважений
суб'єкт у сфері протидії корупції, чим
вчинив адміністративне корупційне
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 172-9 КУпАП.

Із письмових пояснень ОСОБА_2 від 26.06.2014
року, наданих ним за фактом складеного
протоколу про вчинення
адміністративного корупційного
правопорушення, убачається, що він
24.03.2014 року проводив нараду дирекції з
керівниками служб, на якій наголошував
на необхідності заповнення
працівниками Інституту декларацій про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік.
Начальник відділу кадрів Інституту
роздав працівникам бланки декларацій,
які вони мали заповнити у визначений
ЗУ «Про засади запобігання та протидії
корупції» строк. Про те, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 порушили строки подачі
декларацій ОСОБА_2 дізнався від
працівників ВДСБЕЗ Святошинського РУ
ГУ МВС України в м. Києві 10.04.2014 року.

У своїх поясненнях заступник директора
Інституту ОСОБА_3 та учений секретар
ОСОБА_4 підтвердили, що подали
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру з
порушенням встановленого законом
строку з різних підстав. Наведене
підтверджується й копіями декларацій
ОСОБА_3, ОСОБА_4, які згідно відміток
відділу кадрів подані 10.04.2014 року.

Виходячи зі змісту роз'яснення, що
міститься у листі Міністерства юстиції
України від 28.12.2011 року №18113-0-33-11-11,
ОСОБА_2 є посадовою особою та виконує
адміністративно-господарські функції
у юридичній особі публічного права, що
фінансується з державного бюджету та
відповідно до підпункту «а» пункту 2
частини 1 статті 4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» належить до суб'єктів
відповідальності за корупційні
правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 12 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» у разі встановлення за
результатами передбачених цією
статтею перевірок ознак
правопорушення уповноважений
підрозділ письмово повідомляє
керівника відповідного державного
органу, органу влади Автономної
Республіки Крим, його апарату, органу
місцевого самоврядування, юридичної
особи публічного права та
правоохоронні органи.

Відповідно до підпункту 2 п. 1 «Типового
положення про уповноважений підрозділ
(особу) з питань запобігання та
виявлення корупції» затвердженого
Наказом Кабінету Міністрів України від
04 вересня 2013 року № 706 за рішенням
керівника підприємства, установи та
організації, що належать до сфери
управління органу виконавчої влади
створюється Уповноважений підрозділ
(особа) з питань запобігання та
виявлення корупції.

Однак, оскільки такого підрозділу у
Інституті проблем моделювання в
енергетиці ім. Г.Є. Пухова НАН України
утворено не було, відповідно до статуту
Інституту, затвердженого президією НАН
України, відповідальність за контроль
за забезпеченням законності в
Інституті здійснює директор, яким
постановою президії НАН України від
08.07.2009 року №204 затверджено терміном на
п'ять років ОСОБА_2 Таким чином, станом
на 01.04.2014 року директором Інституту
проблем моделювання в енергетиці ім.
Г.Є. Пухова НАН України був ОСОБА_2

Наведені докази, які апеляційний суд
перевірив та дав належну оцінку в їх
сукупності, свідчать про те, що ОСОБА_2,
будучи згідно підпункту «а» пункту 2
частини 1 статті 4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» суб'єктом відповідальності
за корупційні правопорушення, знаючи
про подання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
декларацій 10.04.2014 року з порушенням
встановленого законом строку, станом
на 26.06.2014 року, тобто після закінчення
встановленого законом 15 денного строку
перевірки фактів своєчасного подання
декларацій, не повідомив про виявлені
порушення спеціально уповноважений
суб'єкт у сфері протидії корупції, чого
сам і не заперечував.

Проведення працівниками ВДСБЕЗ
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві перевірки стану подання
декларації в Інституті 10.04.2014 року,
тобто більш ніж за 5 робочих днів до
завершення строку перевірки відділом
кадрів фактів своєчасності подання
декларацій, не звільняє ОСОБА_2, як
директора Інституту, від обов'язку
виконувати вимоги, передбачені ч. 10 ст.
12 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» до спеціально уповноважених
суб'єктів у сфері протидії корупції
належать органи прокуратури,
спеціальні підрозділи по боротьбі з
організованою злочинністю МВС України,
спеціальні підрозділи по боротьбі з
корупцією та організованою
злочинністю СБУ.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те,
що в нього не було потреби повідомляти
спеціально уповноважений суб'єкт у
сфері протидії корупції, не
ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання ОСОБА_2 на те, що в матеріалах
справи відсутні докази корупційних
правопорушень у діях співробітників
Інституту ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зокрема,
рішення суду, а тому відсутні підставі
визнання його як директора Інституту
винним у порушенніч. 10 ст. 12 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», суд вважає
безпідставними, оскільки зазначені
особи самі не заперечували, що умисно
не подали декларації в установлений
законом строк, що підтверджується й
відміткою відділу кадрів на їх
деклараціях.

Разом з тим, з урахуванням фактичних
обставин справи, враховуючи характер
вчиненого правопорушення, яке не
становить великої суспільної
шкідливості й не завдало значних
збитків державним чи суспільним
інтересам; особу ОСОБА_2, суд в даному
випадку вважає за необхідне звільнити
ОСОБА_2 від адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 172-9
КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку
з малозначністю й обмежитись усним
зауваженням. З огляду на викладене,
доводи прокурора щодо необхідності
накладення на ОСОБА_2 стягнення у виді
штрафу є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, вважаю за
необхідне апеляційну скаргу прокурора
задовольнити частково, постанову
Святошинського районного суду м. Києва
від 11 липня 2014 року, якою провадження
щодо ОСОБА_2 за ст. 172-9 КУпАП закрито на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП скасувати,
звільнити ОСОБА_2 від адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 172-9
КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку
з малозначністю й обмежитись усним
зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 294 КУпАП, суддя
Апеляційного суду міста Києва, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного
суду м. Києва від 11 липня 2014 року, якою
провадження щодо ОСОБА_2 за ст. 172-9 КУпАП
закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,
скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-9 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної
відповідальності, передбаченої ст. 172-9
КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку
з малозначністю й обмежитись усним
зауваженням.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва
О.М. Сітайло