Справа № 513/475/14-п
Провадження № 3/513/188/14
Саратський районний суд Одеської
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року Саратський районний
суд Одеської області у складі судді:
Кожокар Т.Я., при секретарі Златової
Н.П., за участю: прокурора Лавреки В.В.,
правопорушника ОСОБА_1, його захисника
ОСОБА_2, розглянувши матеріали в справі
про адміністративне правопорушення
стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, освіта вища,
одруженого, маючого на утриманні
малолітню дитину, зареєстрованого в
АДРЕСА_1, мешкаючого без реєстрації в
АДРЕСА_2, не працюючого,

за ст. 172-4 ч.1 КУпАП,

В С Т
А Н О В И В:

як вбачається з протоколу №19 від 26
березня 2014 року, ОСОБА_1, працюючи на
посаді головного спеціаліста служби у
справах дітей Саратської районної
державної адміністрації, відповідно до
п. «в» ч.1 ст. 4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» є суб'єктом відповідальності
за корупційні правопорушення. Однак,
всупереч інтересам служби та держави, в
порушення обмеження, передбаченного п.
1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції",
ОСОБА_1 займався іншою оплачуваною
діяльністю.

Розпорядженням голови Саратської
РДА №129-к від 11 листопада 2009 року ОСОБА_1
призначений на посаду спеціаліста
першої категорії служби у справах
дітей. Відповідно до наказу голови
Саратської РДА №150-к від 11 грудня 2009
року ОСОБА_1 присвоєно 15 ранг
державного службовця. 01 серпня 2011 року
розпорядженням голови Саратської РДА
№141-к ОСОБА_1 призначений на посаду
головного спеціаліста служби у справах
дітей, наказом голови Саратської РДА
№118-к від 01 серпня 2013 року йому
присвоєно 14 ранг державного службовця .
13 листопада 2013 року розпорядженням
голови Саратської РДА №169-к ОСОБА_1
звільнено з займайної посади за
власним бажанням.

Крім вищевказаної посади ОСОБА_1, в
порушення ст. 7 Закону України «Про
засади запобігання та протидії
корупції», з 02 лютого 2009 року по 26
листопада 2013 року займав посаду
завідувача Білгород-Дністровським
рекламно-інформаційним пунктом
Миколаївського міжрегіонального
інституту розвитку людини «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна», чим порушив
обмеження, встановлені п.1 ч.1 ст. 7
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» щодо заборони
займатися іншою оплачуваною
діяльністю. В період з квітня 2013 року
по листопад 2013 року незаконно одержав
заробітну плату в розмірі 12083.77
гривень.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
провину не визнав пояснивши, що 02
лютого 2009 року він подав заяву на ім'я
ректора Миколаївського інституту
«Україна» про прийняття його на посаду
викладача за сумісництвом. Того ж дня
він був прийнятий на посаду викладача,
однак з наказом його не було
ознайомлено. До 20 листопада 2013 року він
працював у даному навчальному закладі
на посаді викладача, а 20 листопада 2013
року, при подачі заяви про звільнення з
навчального закладу дізнався, що його
обуло оформлено на посаду завідувача
Білгород-Дністровського
рекламно-інформаційного пункту, а не
викладачем. Таку посаду ніколи не
займав, роботу пов'язану з рекламою
закладу не виконував, тому просив
провадження по справі закрити за
відсутністю у його дяіх складу та події
адміністративного правопорушення.

Захисник просив закрити
провадження в справі , оскільки норма
закону, яка передбачає
відповідальність за адміністративні
корупційні правопорушення за ст. 172-4
КУпАП введено у дію з 01 липня 2011 року,
тобто після прийняття ОСОБА_1 на
державну службу.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що до
грудня 2012 року очолювала
Миколаївський міжрегіональний
інститут розвитку людини «Відкритий
міжнародний університет розвитку
людини «Україна». У лютому 2009 року
ОСОБА_1 було прийнято на роботу в
інститут на посаду викладача за
сумісництвом для дачі студентам
консультацій у міжсесійний період.
Доки вона очолювала заклад ОСОБА_1
працював викладачем. Завідувачем
Білгород-Дністровського
рекламно-інформаційного пункту він не
працював. Вважає наказ від 02 лютого 2009
року «Про прийняття по переводу»
недійсним, оскільки ОСОБА_1 не було
переведено до інституту Україна з
іншого закладу, а прийнято без
переводу.

Заслухавши правопорушника, його
захисника, свідка, дослідивши додані
до протоколу матеріали, суд вважає, що
ОСОБА_1, будучи державним службовцем
порушив обмеження щодо сумісництва з
таких підстав.

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про
засади запобігання і протидії
корупції" встановлено, що суб'єктами
відповідальності за корупційні
правопорушення є: особи, уповноважені
на виконання функцій держави або
місцевого самоврядування.

Пунктом 1 частини 1 статті 7
згаданого Закону визначено, що особам,
зазначеним у пункті 1 частини 1 статті 4
цього Закону, забороняється займатися
іншою оплачуваною (крім викладацької,
наукової і творчої діяльності,
медичної практики, інструкторської та
суддівської практики із спорту) або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Як вбачається з копії наказу №12/1-К
від 02 лютого 2009 року «Про прийняття по
переводу», працівника за сумісництвом
ОСОБА_1 прийнято по переводу з ПП
«Регіон Південь» до Миколаївського
міжрегіонального інституту розвитку
людини ВНЗ «Відкритий міжнародний
університет розвитку людини «Україна»
на посаду завідувача
Білгород-Дністровським
рекламно-інформаціний пунктом (а.с.52-53).

11 листопада 2011 року, на підставі
розпорядження голови Саратської
районної державної адміністраціїї
Одеської області, ОСОБА_1 призначено
на посаду спеціаліста 1 категорії
служби у справах дітей
райдержадміністрації, 11 листопада 2011
року ОСОБА_1 попереджено про
спеціальні обмеження, встановлені
законами України "Про державну службу"
та "Про боротьбу з корупцією" щодо
прийняття на державну службу та
проходження державної служби (а.с.15, 19).

Відповідно до довідок про доходи, в
період з лютого 2009 року по листопад 2013
року ОСОБА_1 працював у Миколаївському
міжрегіональному інституті розвитку
людини "Україна" та отримував у
навчальному закладі заробітну плату
завідувача Білгород-Дністровського
рекламно-інформаційного пункту
(а.с.65-69).

Таким чином суд вважає встановленим
факт про те, що ОСОБА_1, будучи державним
службовцем, з 11 листопада 2009 року по 13
листопада 2013 року займав посаду
завідувача Білгород-Дністровського
рекламно-інформаційного пункту
Миколаївського міжрегіонального
інституту розвитку людини ВНЗ
«Відкритий міжнародний університет
розвитку людини «Україна», тобто
займався іншою оплачуваною діяльністю,
яка не пов'язана з викладацькою
діяльністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.
172-4 КУпАП, як порушення особою
встановлених законом обмежень щодо
зайняття іншою оплачуваною діяльністю.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він
займав посаду викладача у даному
навчальному закладі та займався
викладацькою діяльністю суд вважає
необгрунтованими, оскільки його
твердження не підтверджено належними
доказами і спростовуються матеріалами
справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не
був працівником за сумісництвом до
лютого 2009 року та його не було
переведено з іншого навчального
закладу до Миколаївського інституту
"Україна" як завідувача
рекламно-інформаційним пунктом
данного закладу суд не може прийняти до
уваги, оскільки його твердження
спростовуються довідкою управління
Пенсійного Фонду, якою підтверджено, що
в січні 2009 року ОСОБА_1 отримував
заробітну плату в приватному
навчальному закладі ПП "Регіон Південь"
та з його заробітної плати утримано
пенсійний збір з ПП "Регіон Південь".

Суд критично оцінює показання
свідка ОСОБА_3 в частині того, що ОСОБА_1
займав посаду викладача в очолюваному
нею навчальному закладі, оскільки її
пояснення спростовуються матеріалами
справи.

Частина 1 ст. 8 КУпАП встановлює, що
особа, яка вчинила адміністративне
правопорушення підлягає
відповідальності на підставі закону що
діє під час і за місцем вчинення
правопорушення.

Частиною 2 ст. 38 КУпАП визначено, якщо
справи про адміністративне
правопорушення відповідно до цього
Кодексу чи інших законів підвідомчі
суду (судді), стягнення може бути
накладено не пізніш як через три місяці
з дня вчинення правопорушення, а при
триваючому правопорушенні - не пізніш
як через три місяці з дня його
виявлення, крім справ про
адміністративне правопорушення,
визначених у частині третій цієї
статті.

Частиною 3 ст. 38 КУпАП визначено, що
адміністративне стягнення за вчинення
корупційного правопорушення може бути
накладено протягом трьох місяців з дня
виявлення але не пізніше одного року з
дня його вчинення.

Матеріалами наданими суду
встановлено, що адміністративне
корупційне правопорушення вчинене
ОСОБА_1 було виявлене 26 березня 2014 року,
з державної служби його звільнено 13
листопада 2013 року, з посади завідувача
Білгород-Дністровським
рекламно-інформаційним пунктом
Миколаївського міжрегіонального
інституту розвитку людини ВНЗ
«Відкритий міжнародний університет
розвитку людини «Україна» звільнено 20
листопада 2013 року.

При обранні виду адміністративного
стягнення суд враховує особу
правопорушника, ступінь його вини,
відсутність обставин, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність, тому
вважає за необхідне накласти на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу з конфіскацією винагороди від
роботи за сумісництвом за рік, в період
квітень-листопад 2013 року у розмірі
12083.77 гривень.

Твердження захисника про те, що норма
закону, яка передбачає
відповідальність за адміністративне
корупційне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП не діяла
станом на листопад 2009 року, під час коли
ОСОБА_1 було прийнято на державну
службу (введено у дію з 01 липня 2011 року),
тому провадження по справі слід
закрити за відсутністю події та
складу адміністративного
правопорушення суд вважає
необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1,
будучи державним службовцем працював
за сумісництвом на посаді, яка не
пов'язана з викладацькою діяльністю
протягом двох років чотирьох місяців
після введення у дію вищезазначеної
норми закону і скоєне ним
правопорушення є триваючим
правопорушенням.

На підставі Закону України "Про
судовий збір", ст. 40-1 КУпАП, з порушника
підлягає стягненню у дохід держави
судовий збір у розмірі 36 гривень 54
копійки.

Керуючись ст.ст. 279, 280, 283 - 285, 294, 308
КУпАП,

суддя

П О С
Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
172-4 КУпАП та накласти на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, у розмірі 850 (вісімсот
п'ятдесят) гривень, з конфіскацією
винагороди від роботи за сумісництвом
у розмірі 12083 (дванадцять тисяч
вісімдесят три) гривні 77 копійок.

У разі несплати штрафу у
п'ятнадцятиденний строк з дня вручення
постанови про накладення штрафу, при
примусовому виконанні стягнути з
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
подвійний розмір штрафу, тобто 1700 (одну
тисячу сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави
судовий збір у розмірі 36 гривень 54
копійки.

На постанову протягом десяти днів з
дня її винесення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Одеської області через Саратський
районний суд Одеської області.

Суддя
Т. Я. Кожокар