АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/1213/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 червня 2014 року відносно
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Тростянець, Сумськоїобласті,
громадянина України, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, працюючого
водієм-експедитором в ТОВ «Асоціація
експортерів імпортерів «ЗЕД», про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_2 06 червня 2014 року о 02 год. 40 хв. в м.
Києві по вул. Р.Окіпної керував
автомобілем «Сузукі Гранд Вітара»
д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного
спяніння (зіниці очей розширені та не
реагують на світло, поведінка не
відповідає обстановці). Від огляду на
стан спяніння, у встановленому законом
порядку, водій відмовився в
присутності свідків. Своїми діями
порушив п. 2. 5 ПДР України, тобто вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 червня 2014
року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушння,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на
нього накладено адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на один рік.

Також, із ОСОБА_2 стягнуто в доход
держави судовий збір в розмірі 0,03
мінімальної заробітної плати, що
становить 36,54 грн.

На зазначене рішення судді, ОСОБА_2
подав до Апеляційного суду м. Києва
скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних
обставин справи, не заперечуючи свою
винуватість у вчиненому
адмінправопорушенні, просить змінити
накладене на нього адміністративне
стягнення з позбавлення права керувати
транспортними засобами на штраф. При
цьому, апелянт просить врахувати його
щире каяття у вчиненому, його особу та
те, що він працює водієм в ТОВ
«Асоціація експортерів і імпортерів
«ЗЕД» і ця робота є його єдиним доходом,
до адміністративної відповідальності
притягується вперше, а тому з
урахуванням цих даних вважає обране
йому судом першої інстанції
адміністративне стягнення занадто
суровим.

Крім того, в апеляційній скарзі
міститься клопотання, в якому ОСОБА_2
ставить питання про поновлення строку
на апеляційне оскарження постанови
судді, оскільки цей строк був
пропущений ним з поважних причин, а
саме у зв'язку з тим, що він не був
присутній у судовому засіданні та не
знав про прийняте щодо нього рішення.

Розглянувши клопотання, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що воно підлягає задоволенню,
оскільки строк на апеляційне
оскарження постанови було пропущено з
поважних причин, а тому відповідне
клопотання є обґрунтованим, і суд
апеляційної інстанції поновлює ОСОБА_2
строк на апеляційне оскарження.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його
захисник ОСОБА_5 підтримали подану
апеляційну скаргу, та просили змінити
вид призначеного ОСОБА_2
адмінстягнення, обравши його у виді
штрафу. Свою винуватість ОСОБА_2 визнав,
щиро розякаявся та просив врахувати
відомості про його особу, зазначені в
апеляційній скарзі, та змінити вид
стягнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
апелянта та його захисника, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляції,
суд апеляційної інстанції, вважає її
такою, що підлягає задоволенню з таких
підстав.

Висновок судді районного суду про
доведеність винуватості ОСОБА_2 у
порушенні п. 2.5 ПДР України за обставин,
викладених у протоколі та постанові
судді, є обґрунтованим, підтверджений
доказами, зібраними по справі.

Разом з тим, відповідно до положень ст.
33 КУпАП при накладенні стягнення
враховуються характер вчиненого
правопорушення, особа порушника,
ступінь його вини, майновий стан,
обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

При цьому з матеріалів справи та
документів долучених до скарги
убачається, що ОСОБА_2 має постійне
місце проживання, з 06 травня 2013 року
працює водієм-експедитором в ТОВ
«Асоціація експортерів і імпортерів
«ЗЕД» та має позитивну характеристику
з місця роботи, під час розгляду
адміністративної справи в суді
апеляційної інстанції визнав себе
винуватим у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, щиро
розкаявся.

Враховуючи вказане, конкретні
обставини справи, а також те, що суддя
районного суду фактично не мотивував
своє рішення щодо визначення
найбільшого виду адміністративного
стягнення, а лише формально послався на
вимоги закону, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
можливість пом'якшення
адміністративного стягнення та
призначення його у виді накладення
штрафу у розмірі, передбаченому
санкцією статті, а саме 200
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За таких обставин, скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а постанова
судді Шевченківського районного суду
м. Києва від 27 червня 2014 року - зміні.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294
КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 червня 2014 року щодо
ОСОБА_2 змінити в частині
адміністративного стягнення - накласти
на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП
адмінстягнення у виді штрафу в доход
держави у розмірі двохсот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - 3.400 грн.

В решті постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 27 червня 2014
року - залишити без зміни.

Суддя Апеляційного

суду міста Києва
Стрижко С.І.