Справа № 463/736/14
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 33/783/374/14
Доповідач: Ревер В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року

м. Львів

Апеляційний суд Львівської області в
складі судді судової палати в
кримінальних справах Ревера В.В., з
участю захисника ОСОБА_2 та
представника територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області Кіндратів Я.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу на постанову судді
Личаківського районного суду м. Львова
від 09 липня 2014 року, -

встановив:

цією постановою

ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, що працює
директором ПП «Медодент», проживає за
адресою АДРЕСА_1,

визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.188-1 КУпАП та
закрито провадження по справі у зв'язку
з закінченням на момент розгляду
справи про адміністративне
правопорушення строків накладення
адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови, ОСОБА_4,
будучи директором ПП «Медодент», що
знаходиться за адресою м. Львів
вул.Ак.Богомольця, 3/2, допустила
порушення вимог законодавства про
працю в частині недотримання нормативу
робочих місць призначених для
працевлаштування інвалідів, а саме,
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за
січень - грудень 2012 року становила 14
осіб, і з них відсутні особи яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, чим порушила
вимоги ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

На дану постанову захисник ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить поновити строк
апеляційного оскарження вказаної
постанови, скасувати таку та прийняти
нову постанову якою закрити
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_4 складу
адміністративного правопорушення.

В мотивах скарги зазначає, що вказана
постанова винесене з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, при цьому суд не повно з'ясував
усі фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним в матеріалах справи доказам та
обставинам, підійшов формально до
вивчення обставин справи, що потягнуло
за собою неправильне вирішення справи
в цілому, а тому постанова суду не
відповідає фактичним обставинам
справи, є незаконною та
необґрунтованою.

Вважає, що ОСОБА_4 у 2012 році не допускала
порушення ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», оскільки у ПП
«Медодент» з 20.08.2012 року на посаді
кур'єра працює громадянин ОСОБА_5, який
згідно довідки Серії ЛВА-1 № 290784
Психіатричної МСЕК, є інвалідом
третьої групи з дитинства, а
інвалідність встановлено
безтермінова.

За таких обставин відсутній склад
правопорушення, передбачений
диспозицією ч.2 ст.188-1 КУпАП. Також є
недостовірною інформацією факт
виявлення правопорушення 18 червня 2014
року, оскільки згідно акту Львівського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів від 30
жовтня 2012 року «Про наслідки перевірки
виконання ст.ст.19, 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» ТзОВ «Медодент»
жодних порушень законодавства не
виявлено.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 звільнена
від покарання, постанова від 09.07.2014 року
може бути використана у якості доказу
наявності правопорушення у
адміністративній справі за позовом
Львівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
ПП «Медодент» про стягнення боргу та
пені, внаслідок невикористання
нормативу робочих місць для
працевлаштування.

Про винесення оскаржуваної постанови
скаржнику стало відомо лише 25 липня 2014
року, у зв'язку з чим було пропущено
строк на апеляційне оскарження такої. У
зв'язку з чим просить відновити
пропущений строк апеляційного
оскарження, яки такий що пропущений з
поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, виступ
захисника ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, пояснення
представника територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області Кіндратів Я.М., вивчивши
матеріали справи та перевіривши
наведені доводи, апеляційний суд
вважає, що пропущений строк на
апеляційне оскарження постанови слід
поновити, а апеляційну скаргу
задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП одним із
завдань провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи та
вирішення її в точній відповідності з
законом, судове рішення згідно закону
повинно бути законним, обґрунтованим і
вмотивованим.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що ОСОБА_4 вчинила
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.2 ст.188-1 КУпАП, оскільки
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за
січень-грудень 2012 року на ПП «Медодент»
становила 14 осіб, а особи яким
встановлена інвалідність на
підприємстві відсутні, чим порушила
вимоги ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Однак, як вбачається з долучених
до апеляційної скарги документів, а
саме наказу № 14 від 20.08.2012 року, з 20
серпня 2012 року по даний час в ПП
«Медодент» на посаді кур'єра на 0,5
ставки працює ОСОБА_5, який є інвалідом
3 групи з дитинства (інвалідність
встановлено безтерміново, відповідно
до копії медичної довідки
психіатричної МСЕК).

Проведеною територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Львівській області перевіркою від
18.06.2014 року на предмет додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування було
встановлено, що за період
січень-грудень 2012 року
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 14 осіб, а з них працівників,
яким відповідно до чинного
законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб, оскільки ОСОБА_5,
який є інвалідом 3 групи з дитинства,
прийнятий на роботу у ПП «Медодент»
відповідно до наказу № 14 від 20.08.2013
року. Такий висновок суперечить
фактичним обставинам, оскільки ОСОБА_5
працював в ПП «Медодент» з 20.08.2012 року, а
не з 20.08.2013 року, як зазначено в акті
перевірки та в протоколі про
адміністративне правопорушення.

Це підтверджується також і актом
про наслідки перевірки виконання ст.ст.
19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» ТзОВ «Медодент» від 30.10.2012
року, проведеної Львівським обласним
відділенням Державної служби з питань
інвалідів та ветеранів Фонду
соціального захисту інвалідів.

Враховуючи наведене апеляційний
суд вважає, що суд першої інстанції
прийшов до невірного висновку про
вчинення ОСОБА_4 адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.188-1
КУпАП. Такий висновок зроблений
внаслідок неповного з'ясування та
дослідження обставин справи.

Також судом залишено поза увагою
і те, що відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань, здійснює державна
служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, а тому
на роботодавця не може бути покладена
відповідальність за ненаправлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування. При цьому даних про
те, що ОСОБА_4 умисно не приймала на
роботу інвалідів не встановлено.

Місцевим судом прийнято рішення
про визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.188-1 КУпАП, без
повного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, а тому апеляційна
скарга захисника ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_4 підлягає до задоволення.
Постанову Личаківського районного
суду м.Львова від 09 липня 2014 року слід
скасувати та закрити провадження у
справі у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_4 складу адміністративного
правопорушення, а не у зв'язку з
закінченням на момент розгляду справи
про адміністративне правопорушення
строків накладення адміністративного
стягнення

Оскільки в матеріалах справи відсутні
дані про вручення повідомлення ОСОБА_4
про виклик в місцевий суд, а постанова
судді від 09.07.2014 року захиснику ОСОБА_2
вручена лише 25 липня 2014 року,
апеляційний суд вважає за необхідне
поновити термін на апеляційне
оскарження даної постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
апеляційний суд,

постановив:

Поновити строк на апеляційне
оскарження постанови судді
Личаківського районного суду м.Львова
від 09 липня 2014 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_4 - задоволити.

Постанову судді Личаківського
районного суду м.Львова від 09 липня 2014
року, якою ОСОБА_4 визнано винною у
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.188-1
КУпАП - скасувати,

Провадження по справі про притягнення
ОСОБА_4 до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст.188-1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення закрити за відсутністю
в її діях складу адміністративного
правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області
В.В.Ревер