Справа № 461/3262/14-п
Головуючий у 1 інстанції: Суддя Мисько
Провадження № 33/783/346/14
Доповідач: Гаврилов В. М.
Категорія ст.472МК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року

суддя апеляційного суду Львівської
області Гаврилов В.М., з участю
представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, прокурора
Горбань М.П. та представника митниці
Веселовського А.І. в приміщенні
апеляційного суду Львівської області у
м. Львові, розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову судді
Галицького районного суду м. Львова від
01 квітня 2014 року, з клопотанням про
відновлення строку на оскарження, -

встановив:

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним
у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 472 МК України та
накладено на нього стягнення у виді
штрафу в розмірі 100% вартості товарів,
що були предметом порушення митних
правил, а саме - 25 205,00 грн. Вилучений,
відповідно до протоколу про порушення
митних правил No0619/20909/14 від 13 березня 2014
року, товар, а саме: картопля в сітках
90кг., насіння огірків торгівельної
марки «Plantico» 2000шт., 16кг., загальною
вартістю 25 205,00 грн. - конфісковано в
дохід держави.

Згідно даної постанови 13 березня 2014
року о 02.45 год. по смузі руху «червоний
коридор» пункту пропуску «Рава-Руська»
Львівської митниці Міндоходів заїхав
автомобіль «Mersedes-Вenz», р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, що слідував з
Республіки Польща до України. В ході
проведення митного огляду автомобіля в
його салоні без ознак приховування
було виявлено наступний товар:
картопля в сітках 90кг., насіння огірків
торгівельної марки «Plantico» 2000шт., 16кг.,
загальною вартістю 25 205,00 грн., який не
було задекларовано.

На вказану постанову ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову судді Галицького
районного суду м. Львова від 01.04.2014 року,
а матеріали про адміністративне
правопорушення відносно нього
повернути Львівській митниці для
належного оформлення, покликаючись на
те, що ввіз товару, який він перевозив
на митну територію України є обмеженим,
а отже не підлягає обов'язковому
декларуванню.

При цьому апелянт зазначає, що не знав
про те, що ввіз такого товару на митну
територію України обмежений і тому
такі його дії слід кваліфікувати за ст.
471 МК України, оскільки в них вбачається
необережна форма вини.

Також ОСОБА_1 зазначає, що на момент
складення протоколу вартість
вилученого товару встановлена не була,
що унеможливило прийняття по справі
законного та обґрунтованого рішення.

ОСОБА_1 у поданій апеляційні скарзі
звертає увагу також на те, що місцевим
судом не було враховано, що на його
утриманні перебуває неповнолітній син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня
донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того, ОСОБА_1 заявив клопотання про
поновлення пропущеного строку на
апеляційне оскарження згаданої
постанови, яке мотивує тим, що строк на
апеляційне оскарження пропущений ним з
об'єктивних причин, оскільки в судовому
засіданні у суді першої інстанції він
присутній не був, а копію ухвали
отримав лише 09.07.2014 року у державного
виконавця.

Заслухавши думку представника ОСОБА_1
ОСОБА_2, яка підтримала подану
апеляційну скаргу та заявлене
клопотання, прокурора Горбань М.Т. та
представника митниці Веселовського
А.І., які заперечили проти задоволення
апеляційної скарги та заявленого
клопотання, дослідивши матеріали
справи № 461/3262/13-п, вважаю, що строк на
апеляційне оскарження постанови
місцевого суду слід поновити, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
строк на подання апеляційної скарги
ОСОБА_1 пропустив з поважних причин,
оскільки при розгляді справи судом не
був присутнім, копія рішення, в
порушення вимог ст. 285 КпАП України,
йому не направлялась, а його копію він
отримав лише 09.07.2014 року (а.с. 21) і вже
10.07.2014 року подав апеляційну скаргу (а.с.
23).

ОСОБА_1 постановою судді місцевого суду
визнано винним у незаявлені за
встановленою формою точних та
достовірних відомостей про товари
комерційного призначення, які
підлягають обов'язковому декларуванню
у разі переміщення через митний кордон.

Його вина підтверджується протоколом
про порушення митних правил №0619/20910/14
від 13 березня 2014 року (а.с. 1-4), до якого
правопорушник претензій не мав, актом
спільного огляду транспортного засобу,
товарів, інших предметів та речей від 13
березня 2014 року (а.с. 6), митною
декларацією ОСОБА_1 від 13 березня 2014
року, в якій він власноручно зазначив,
що не везе товари, переміщення яких
через державний кордон України
обмежено або заборонено (а.с. 10) та
іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 10 ст. 257 МК України
перелік товарів, що не підлягають
обов'язковому письмовому декларуванню,
встановлюється цим Кодексом та іншими
законодавчими актами України.

Разом з тим твердження апелянта та його
представника про те, що ввезення
товарів, ввіз яких на митну територію
України обмежено, не підлягає
обов'язковому письмовому декларуванню
є помилковим, оскільки ні МК України, ні
іншими законодавчими актами це не
передбачено і оскільки ОСОБА_1
перетинаючи кордон та ввозячи такі
товари на митну територію України по
смузі руху «червоний коридор» не
повідомив митний орган про наявність в
нього таких товарів він здійснив
порушення митних правил,
відповідальність за яке передбачена
ст. 472 МК України.

Щодо вартості не задекларованого
товару то вона підтверджена службовою
запискою від 13 березня 2014 року (а.с. 9) та
була врахована судом при накладенні
стягнення (а.с. 14), а ОСОБА_1, чи його
представник не надали будь-яких
документів, які б спростовували
висновки суду.

Покликання апелянта на неврахування
судом того, що на його утриманні
перебуває неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітня донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 спростовується
змістом постанови місцевого суду про
врахування характеру вчиненого
порушення та особи порушника. Крім того
санкція ст. 472 МК України передбачає
накладення штрафу в розмірі 100
відсотків вартості товарів -
безпосередніх предметів порушення
митних правил з конфіскацією цих
товарів і не передбачає альтернативної
санкції, що унеможливлює застосування
до правопорушника іншого, більш
м'якого, стягнення.

Керуючись ст. 294 КпАП України,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на
подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення, а постанову
судді Галицького районного суду м.
Львова від 01 квітня 2014 року щодо нього -
без зміни.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області
В. М. Гаврилов