АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року Апеляційний суд міста
Києва в складі:

головуючого судді Чорного
О.М.,

за участю:

прокурора Свербиуса
А.О.,

представника митниці Грабчака
П.В.,

захисника особи, що

притягується до

відповідальності ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову судді
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18 квітня 2014 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого
за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року відносно ОСОБА_3
уповноваженою особою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
складено протокол про порушення митних
правил № 0109/10000/14, оскільки 18.12.2013 року в
зоні діяльності Південної митниці з
Китаю на митну територію України
компанією «Maximus Business LTD»
(Великобританія) на виконання умов
контракту від 08.05.2013 року № EX-08-05-13
Укладеного з ТОВ «Віватімпорт»,
морським транспортом у контейнері №
MSKU4555281 переміщено товари народного
вжитку, вагою брутто 6860,50 кг, загальною
вартістю 16172,83 доларів США.

Через митний кордон України вказаний
товар переміщено на підставі наступних
товаросупровідних документів:
коносаменту від 11.08.2013 року №SHASEA085521,
інвойсу від 03.12.2013 року №ЕХ-0070.

19.12.2013 року товари, заявлені до митного
оформлення в Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів в
режимі ІМ-40 за митною декларацією
№100250001/2013/079525, оформлено та випущено у
вільний обіг.

06.09.2013 року Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів з метою перевірки
законності ввезення товарів на митну
територію України до Департаменту
митної справи Міндоходів ініційовано
направлення запиту до митних органів
Великобританії.

10.12.2013 року Київською міжрегіональною
митницею Міндоходів з Департаменту
митної справи Міндоходів листом від
05.12.2013 року №26448/7/99-99-24-03-10-17 отримано
відповідь митних органів
Великобританії.

З відповіді митних органів
Великобританії органом доходів і
зборів встановлено, що компанія «Maximus
Business LTD», яка згідно товаросупровідних
документів виступає відправником
товару, є ліквідованою та з 17.05.2013 року
виключена з реєстру.

На підставі зазначеного органом
доходів і зборів зроблено висновок про
те, що на час поставки товарів,
враховуючи ліквідацію компанії «Maximus
Business LTD», контракт від 08.05.2013 року
№ЕХ-08-05-13 був фактично не дійсним, так
само як і інвойс від 03.12.2013 року №ЕХ-0070,
який є невід'ємною частиною контракту
та його Доповненням (специфікацією),
оскільки виданий ліквідованою
компанією (стороною
зовнішньоекономічного контракту), яка
не є здатною до укладання контракту.

У зв'язку з цим орган доходів і зборів
вважає, що товари народного вжитку,
вагою брутто 6860,50 кг, загальною
вартістю 16172,83 доларів США, що згідно
курсу НБУ на день переміщення складала
129269,43 грн., переміщені через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю, шляхом подання як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві
відомості щодо відправника та продавця
товарів, що є порушенням митних правил,
відповідальність за яке передбачена
ст. 483 МК України.

Також орган доходів і зборів вважає, що
у відповідності до положень ч. 2 ст. 459 МК
України суб'єктом відповідальності за
вчинення даного порушення є керівник
декларанта ТОВ «Віватімпорт» - ОСОБА_3,
який займає посаду директора
відповідно до наказу від 02.08.2013 року
№3-к.

Постановою судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 18 квітня 2014
року притягнуто до адміністративної
відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 483
Митного Кодексу України та піддано
адміністративному стягненню у виді
штрафу в розмірі 129269,43 грн.,
постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь держави вартість
безпосередніх предметів порушення
митних правил у розмірі 129269,43 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
просить поновити строк на апеляційне
оскарження постанови суду першої
інстанції у зв'язку з його пропуском з
поважних причин, та посилаючись на
незаконність прийнятого рішення,
просить скасувати постанову суду та
провадження у справі закрити. Свої
вимоги він обґрунтовує тим, що
постанова була прийнята судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, без повідомлення
його про час та дату розгляду справи.
Зазначає, що відповідно до протоколу
про порушення митних правил Київською
регіональною митницею було
повідомлено його про розгляд справи 04
квітня 2014 року, проте коли він у
вказаний день з'явився до суду, в
адміністративній канцелярії йому
повідомили, що такі справи до суду не
надходили. Про іншу дату слухання
справи йому не повідомляли, у зв'язку з
чим вважає, що судом було порушено його
право на участь у судовому засіданні та
надання пояснень, чим порушено ст. 526 МК
України. Оскаржувана постанова також
не була направлена судом на його
поштову адресу, про її наявність йому
стало відомо лише 13.06.2014 року, у зв'язку
із зазначеним вважає, що строк
апеляційного оскарження постанови
суду першої інстанції був пропущений
ним з поважних причин.

Інші вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3
обґрунтовує тим, що будь-яких дій щодо
незаконного переміщення товару
об'єктивно він не здійснював та умислу
на вчинення таких дій не мав, так як
матеріали справи, на його думку, не
містять доказів, на підставі яких у
визначеному законом порядку було б
можливо стверджувати про вчинення дій,
спрямованих на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю
шляхом подання митному органу як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві дані.

Вважає, що протокол про порушення
митних правил за своїм змістом не в
повній мірі відповідає вимогам ст. 494 МК
України, оскільки в протоколі не
згадується про вчинення безпосередньо
ним будь-яких дій, пов'язаних з
переміщенням або дій, спрямованих на
переміщення товарів через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю. Вказує, що обставини
про подання ним документів, як підстави
для переміщення товарів, що мають
ознаки підробки є такими, що не
підтверджені належними доказами (у
матеріалах справи відсутні належні
докази про підроблення документів),
тому факти встановлені судом вважає
такими, що суперечать матеріалам
справи. Вважає, що митним органом не
надано належних доказів про ліквідацію
компанії «Maximus Business LTD» згідно
законодавства Великобританії, а тому
відповідно до вимог ст. 495 МК України,
лист HM Revenue@Customs не може бути визнаний
допустимим доказом по справі. Крім
того, вважає незаконною постанову суду
першої інстанції і з підстав
застосування судом стягнення на
користь держави вартості товарів. Так,
судом встановлено, що безпосередні
предмети порушення митних правил не
вилучались та були випущені у вільний
обіг, однак наявність чи відсутність
товарів судом не досліджувалася.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника особи, що притягується до
відповідальності, яка просила
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Київської регіональної
митниці та прокурора прокуратури м.
Києва, які заперечували проти її
задоволення, вивчивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, вважаю,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи ОСОБА_3 щодо поважності причини
пропуску строку на оскарження
постанови суду від 18.04.2014 є
обґрунтованими, а тому вважаю за
необхідне задовольнити клопотання
останнього та поновити йому строк на
оскарження.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у
справах про порушення митних правил
здійснюється відповідно до цього
кодексу, а в частині, що не регулюється
ним - відповідно до законодавства
України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи та
ін. Згідно вимог ст. 280 КУпАП при
розгляді справи про адміністративні
правопорушення повинно бути з'ясовано,
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, а також інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

На підставі цих вимог закону, а також
ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові
повинен навести докази вини особи у
вчиненні правопорушення та дати їм
належну оцінку в їх сукупності. Проте,
як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, місцевий суд
не дотримався вищезазначених вимог
закону.

Так, в оскаржуваній постанові при
визначенні юридичної кваліфікації дій
ОСОБА_3 суд вказав, що за фактичних
обставин справи, наведених вище, саме
він є суб'єктом допущеного ТОВ
«Віватімпорт» правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, у
зв'язку з чим підлягає притягненню до
адміністративної відповідальності,
але при цьому суд не зазначив, які
конкретні дії вчинив ОСОБА_3 на
підтвердження такого порушення.

Диспозиція цієї статті містить перелік
дій, за вчинення яких настає
відповідальність, що обов'язково
повинно бути зазначено в постанові,
якою особу визнано винною в порушенні
митних правил, але в постанові суду
міститься лише загальне посилання на
нормативні акти.

Враховуючи зазначене, прихожу до
висновку про відсутність в діях ОСОБА_3
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483
Митного кодексу України, а також події
цього правопорушення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 483 МК України,
адміністративна відповідальність
настає за переміщення або дії,
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю,
тобто з використанням спеціально
виготовлених сховищ (тайників) та інших
засобів або способів, що утруднюють
виявлення таких товарів, або шляхом
надання одним товарам вигляду інших,
або з поданням митному органу як
підстави для переміщення товарів
підроблених документів чи документів,
одержаних незаконним шляхом, або таких,
що містять неправдиві відомості.

Основним безпосереднім об'єктом
правопорушення за ч.1 ст. 483 МК України є
встановлений порядок переміщення
товарів через митний кордон України, а
об'єктивною стороною є дії, спрямовані
на переміщення товарів через митний
кордон України, тобто активна
поведінка (вчинок) особи.

Суб'єктивна сторона передбачає
наявність прямого умислу, тобто винний
у скоєнні правопорушення повинен чітко
розуміти та усвідомлювати обставини і
характер незаконного переміщення
товарів, предметів і речовин через
митну територію України і прагнути їх
ввезти на територію України з
порушенням встановленого порядку чи
вивезти з України, в тому числі і шляхом
надання неправдивих відомостей, які
необхідні для визначення коду товару
згідно з УКТ ЗЕД та його митної
вартості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 198 МК
України, органу доходів і зборів в
пункті пропуску через державний кордон
України відповідно до ст. 335 МК України
подаються документи, що містять
відомості про товари, достатні для їх
ідентифікації та необхідні для
прийняття рішення про пропуск їх через
митний кордон України. При перевезенні
автомобільним транспортом
документами, що містять відомості про
товари, є: комерційні документи на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів; найменування
товарів; відомості про кількість
вантажних місць та вид упаковки;
найменування товарів; вага брутто
товарів (у кілограмах) або об'єм товарів
(у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

Також, подається митна декларація і
рахунок або інший документ, який
визначає вартість товару. За приписами
ч. 7 ст. 257 МК України, перелік
відомостей, що підлягають внесенню до
митних декларацій, обмежується лише
тими відомостями, які є необхідними для
цілей справляння митних платежів,
формування митної статистики, а також
для забезпечення додержання вимог
цього Кодексу та інших законодавчих
актів.

Як видно з матеріалів справи, при
митному оформленні товару в режимі
«Експорт» ТОВ «Віватімпорт»зазначило
достатньо відомостей, за допомогою
яких можна ідентифікувати й
класифікувати товар, тобто виконало
вимоги відповідно до Порядку
заповнення митних декларацій на бланку
єдиного адміністративного документа,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 30 травня 2012 року №
651.

З матеріалів справи вбачається, що
контракт № ЕХ-08-05-13 був укладений між
ТОВ «Віватімпорт»та компанією «Maximus
Business LTD» 8 травня 2013 року, тобто до того,
як компанію було виключено з Реєстру.
Таким чином, даних про те, що на момент
укладення контракту компанія «Maximus
Business LTD» не мала на це повноважень, ні у
протоколі про порушення митних правил,
ні у матеріалах справи не наведено,
тобто немає даних, що вона діяла з
порушенням ст. 6 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність».

Відповідно до статті 1000 Закону про
компанії 2006 року (Companies Act 2006), якщо
орган, що реєструє, «має розумні
підстави думати», що компанія не веде
бізнес або не функціонує, він може,
після висилки двох повідомлень поштою
й попереджувальною публікацією в
урядовому віснику, виключити назву
компанії з державного реєстру. Після
публікації повідомлення про це в
урядовому віснику компанія вважається
розпущеною. Однак відповідальність
(якщо така є) кожного директора,
менеджера, що управляє, й інших
працівників компанії залишається в
силі і її можна застосувати точно так
само, як якби компанія не була
ліквідована.

Також, зазначеним законом передбачено,
що компанія, виключена з реєстру як
бездіяльна, протягом шести років може
бути відновлена за заявою її
колишнього директора або учасника в
адміністративному порядку (самим
органом, що реєструє). Відновлення
можливо, якщо компанія фактично була
діючої в момент виключення, за умови
надання простроченої звітності й
сплати відповідних штрафів, а також
якщо в держави немає заперечень у
зв'язку з переданим йому майном
компанії. Після відновлення компанія
вважається такою, що ніколи не
виключалася з реєстру (ст.ст. 1024-1025).

Однак, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою як митного
органу, так і суду першої інстанції, як
і наявні у справі суперечності з
приводу ліквідації 17 травня 2013 року
компанії «MAXIMUS BUSINESS LTD».

За таких обставин приходжу до висновку
про те, що відомості, викладені у
перекладах, які не є тотожними за
змістом, листа митних органів
Великобританії від 23 жовтня 2014 року, в
якому міститься інформація про
ліквідацію компанії «Maximus Business LTD» та
виключення її з реєстру 17 травня 2013
року, не може вважатися належним та
достатнім доказом того, що відомості
про відправника та продавця товару,
зазначені в товаро-супровідних
документах, є неправдивими.

Згідно ст. ст. 345-354 МК України, митні
органи мають право здійснювати митний
контроль правильності заповнення
митних декларацій, декларацій митної
вартості та достовірності зазначених у
них даних, законності ввезення товарів
на митну територію України та ін., у
тому числі своєчасності,
достовірності, повноти, нарахування та
сплати митних платежів, результати
якої оформлюються актом (довідкою), в
яких за наявності зазначаються і факти
заниження та факти завищення
податкових зобов'язань підприємства,
проте і такі дані у справі відсутні.

Крім того, ані прокурор, ані
представник Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів як в суді першої,
так і в суді апеляційної інстанцій, не
зазначали, що дані, вказані в
товаро-супровідних документах, в
митній декларації, вплинули на цілі
справляння митних платежів, в тому
числі і визначення коду товару згідно з
УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Також, суд першої інстанції, дійшовши
висновку про те, що факт вчинення
декларантом ТОВ «ВІВАТІМПОРТ»
порушення митних правил, передбаченого
ч. 1 ст. 483 МК України, доведений
повністю, не звернув увагу на те, що
декларантом в документах, наданих ТОВ
«ВІВАТІМПОРТ» для митного оформлення,
зазначений ОСОБА_4 (а.с.8-10).

Відповідно до діючого законодавства,
декларування товарів і транспортних
засобів, власником яких є підприємство,
можливе працівником даного
підприємства, який має відповідні
повноваження. Таким працівником може
бути особа, яка, відповідно до
установчих документів, є розпорядником
фінансових та матеріальних цінностей,
або особа, зарахована до штату даного
підприємства, якій розпорядником
коштів у встановленому законодавством
порядку надані повноваження щодо
декларування товарів і транспортних
засобів, що належать вказаному
підприємству (шляхом видання
відповідного наказу та видачі
доручення).

Вказане свідчить про те, що митним
органом не надано достатніх доказів,
які б беззаперечно вказували, що дії
ОСОБА_3, який з 2 серпня 2013 року почав
виконувати обов'язки директора ТОВ
«Віватімпорт», тобто після укладання
контакту від 8 травня 2013 року, були
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю, та
подання ним органу доходів і зборів як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві
відомості стосовно продавця саме з
метою неправильного визначення коду
товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної
вартості.

Враховуючи зазначене вважаю, що в
матеріалах справи відсутні дані про
порушення ОСОБА_3 митних правил, а тому
постанова районного суду підлягає
скасуванню, а провадження у справі,
відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України, -
закриттю у зв'язку з відсутністю в його
діях події та складу адміністративного
правопорушення.

Керуючись ч. 6 ст. 530, п. 1 ч. 1 ст. 531 МК
України, ст. 294 КУпАП України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення
строку на апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 18 квітня 2014
року, якою притягнуто до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу
України та піддано адміністративному
стягненню у виді штрафу в розмірі 129269,43
грн., постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь держави вартість
безпосередніх предметів порушення
митних правил у розмірі 129269,43 грн. -

скасувати.

Провадження в справі про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК
України - закрити на підставі п. 1 ст. 247
КУпАП, за відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя
О.М. Чорний