АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2014 року
м.
Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області
в особі судді Марчука О.П., за участю
прокурора - Малинича А.І. , особи що
притягається до адміністративної
відповідальності - ОСОБА_1, розглянув у
відкритому засіданні матеріали справи
про адміністративне правопорушення за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17.07.2014 року про притягнення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та
мешканки АДРЕСА_1, з вищою освітою,
одруженої, працюючої заступником
начальника Мукачівського УДКС України
в Закарпатській області

за ст. 172-7 КпАП України.

Даною постановою ОСОБА_1 визнана винною
в тому, що, працюючи на посаді
заступника начальника Мукачівського
управління Державної казначейської
служби України в Закарпатській
області, виконуючи обов'язки
начальника Управління в період часу з
02.09.2013 року по 01.10.2013 року та з 03.02.2014 року
по 17.02.2014 року не повідомила
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів. Так,
ОСОБА_1 з грудня 2011 року працює на
посаді заступника начальника
Мукачівського управління Державного
казначейства України Закарпатської
області. У вказаному Управлінні з 2008
року по 27.06.2014 року на посаді головного
казначея відділу інформаційних
технологій працював її син ОСОБА_1. Для
усунення конфлікту інтересів і
недопущення перебування у
підпорядкуванні ОСОБА_1 її сина,
наказом начальника управління №12 від
27.12.2011 року "Про розподіл обов'язків по
керівництву роботою Мукачівського
управління Державного казначейства
України Закарпатської області" було
розподілено обов'язки між начальником
Управління та заступником начальника
таким чином, що відділ інформаційних
технологій Управління був віднесений у
безпосереднє підпорядкування
начальника Управління і ОСОБА_1 ніякого
відношення до нього не мала.

26.08.2013 року начальник Управління ОСОБА_3
вибула в основну щорічну відпустку за
період роботи з 21.12.2011 року по 20.12.2012
року тривалістю 30 календарних днів.
Виконання обов'язків начальника
Управління за період її відпустки з
02.09.2013 року по 01.10.2013 року, відповідно до
наказу №38-в від 26.08.2013 року, було
покладено на заступника начальника
Управління ОСОБА_1

Також, ОСОБА_1 тимчасово виконувала
обов'язки начальника Управління у
період з 03.02.2014 року по 17.02.2014 року на
підставі наказу начальника Управління
№01-в від 20.01.2014 року.

Таким чином, головний казначей відділу
інформаційних технологій ОСОБА_1 в
період часу з 02.09.2013 року по 01.10.2013 року
та з 03.02.2014 року по 17.02.2014 року перебував
у безпосередньому підпорядкуванні
своєї матері, яка, працюючи на посаді
заступника начальника Мукачівського
управління Державного казначейства
України Закарпатської області,
тимчасово виконувала обов'язки
начальника Управління.

Відповідно, виникла суперечність між
особистими інтересами ОСОБА_1 та її
службовими повноваженнями, наявність
яких могла вплинути на об'єктивність
або неупередженість прийняття нею
рішень, а також на вчинення чи
невчинення дій під час виконання
наданих їй службових повноважень. Так,
ОСОБА_1 підписала табель обліку
робочого часу працівників за вересень
місяць, який був підставою для
нарахування заробітної плати всім
працівникам та наказ на преміювання
працівників

Постановлено ОСОБА_1 визнати винною у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КпАП України та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
розмірі 170 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування постанови
Мукачівського міськрайонного суду від
17.07.2014 року та закриття провадження у
справі за відсутністю в її діях складу
адміністративного правопорушення.
Вказує на те, що за роботу відділу
інформаційних технологій, в якому
працював її син ОСОБА_1 відповідає
ОСОБА_3 В період відпустки ОСОБА_3
апелянтом не видавались ніякі
розпорядчі документи стосовно сина.
Зазначає, що службові завдання та
разові доручення для працівників
відділу надаються начальником
вказаного відділу ОСОБА_4 Звертає увагу
суду на те, що заробітна плата та
преміювання працівників Управління
Казначейства нараховується шляхом
надання начальниками відділів подання
на преміювання працівників. Згідно
подання начальника відділу
нарахування премій здійснювалось в
однакових відсотках до всіх
працівників.

Заслухавши пояснення апелянта на
підтримання поданої апеляційної
скарги, думку представника прокуратури
, який вважає рішення суду законним та
обгрунтованим, перевіривши матеріали
справи, суд прийшов до висновку, що
апеляція не підлягає до задоволення з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КпАП України,
при розгляді справи суд зобов'язаний
з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, а також з'ясувати інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог
законодавства дотримався. Висновки
суду відповідають фактичним
обставинам справи і ґрунтуються на
зібраних у справі та досліджених у
судовому засіданні доказах.

Апеляційний суд критично оцінює доводи
апеляції про відсутність у діях ОСОБА_1
складу адміністративного
правопорушення.

Так судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 є державним
службовцем 5 категорії 9 рангу. Тому
відповідно до підпункту "в" п. 1 ст. 4
Закону України від 07.04.2011, № 3206-VI "Про
засади запобігання та протидії
корупції" ( далі - Закону) ОСОБА_1 є
суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9 цього Закону
особи, зазначені у підпунктах "а", "в" - "ж"
п.1 та підпункті "а" п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону, не
можуть мати у безпосередньому
підпорядкуванні близьких їм осіб або
бути безпосередньо підпорядкованими у
зв'язку з виконанням повноважень
близьким їм особам.

Нормою п. 1 ст. 14 Закону передбачено
обов'язки осіб, зазначених у п. 1 та
підпунктах "а", "б" п. 2 ч. 1 ст. 4 цього
Закону, а саме:

1) уживати заходів щодо недопущення
будь-якої можливості виникнення
конфлікту інтересів;

2) невідкладно у письмовій формі
повідомляти безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів.

Крім того, ч. 2 ст. 9 Закону вказує на те,
що у разі виникнення обставин, які
порушують вимоги ч. 1 ст. 9, відповідні
особи, близькі їм особи вживають
заходів щодо усунення таких обставин у
п'ятнадцятиденний строк. Якщо в
зазначений строк ці обставини
добровільно не усунуто, відповідні
особи або близькі їм особи в місячний
строк з моменту виникнення обставин
підлягають переведенню в
установленому порядку на іншу посаду,
що виключає безпосереднє
підпорядкування.

Так, наказом начальника Мукачівського
управління Державної казначейської
служби України в Закарпатській області
№ 38-в від 26.08.2013 року виконання
обов'язків начальника Управління на
період відпустки ОСОБА_3 з 02.09.2013 року по
01.10.2013 року покладено на заступника
начальника Управління ОСОБА_1 З
вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена (
а.с. 19).

Крім того, наказом начальника
вказаного Управління № 01-в від 20.01.2014
року виконання обов'язків начальника
Управління покладено на ОСОБА_1 у
період відпустки ОСОБА_3 з 03.02.2014 року по
17.02.2014 року ( а.с. 20).

Стаття 172-7 КпАП України передбачає
відповідальність за неповідомлення
особою безпосереднього керівника у
випадках, передбачених законом, про
наявність конфлікту інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 не вчинила жодних дій,
передбачених законом для усунення
конфлікту інтересів, який виник при
тимчасовому виконанні обов'язків
начальника Мукачівського управління
Державної казначейської служби
України в Закарпатській області.

Крім того, не заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що головний
казначей відділу інформаційних
технологій та захисту інформації
ОСОБА_1 не перебував у безпосередньому
підпорядкуванні начальника
Мукачівського управління Державної
казначейської служби, оскільки такі
твердження суперечать положенню про
відділ інформаційних технологій та
захисту інформації та п. 1.3 посадової
інструкції головного казначея відділу
інформаційних технологій та захисту
інформації ОСОБА_1.

За таких підстав, діяння ОСОБА_1 містять
ознаки складу адміністративного
правопорушення, предбаченого ст. 172-7
КпАП України, незважаючи на невизнання
своєї вини суб'єктом корупційного
діяння.

Отже, доводи апелянта про те, що
постанова суду є незаконною та
необґрунтованою, винесена без
повного та всебічного дослідження
фактичних обставин справи не знайшли
свого підтвердження. Підстав для
скасування чи зміни постанови суду
першої інстанції апеляційним судом не
виявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
-

П О С Т А Н О В И В :

апеляцію ОСОБА_1 - залишити без
задоволення , а постанову судді
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 17.07.2014 року
щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя: