АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року

м. Київ

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
міста Києва ВасильєваМ.А.,

при секретарі
- Горлачі Р.М.

за участю

прокурорів
- Машненкової Д.О.

Рашевського М.О.

представника

Київської регіональної митниці
- Дєдєньової Д.О.

представника особи, щодо якої

провадження щодо якої закрито
- адвоката ОСОБА_4

особи,щодо якої провадження закрито,
- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 6 червня 2014 року, якою

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, директор TOB «ВІВАТІМПОРТ»,
, адреса реєстрації:
АДРЕСА_1, паспорт: НОМЕР_3, виданий 6
серпня 2003 року Лубенським MB ГУ МВС
України в Полтавській області,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, -

визнана винною у порушені митних
правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК
України, та на неї накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 168596,59 грн. із
стягненням з неї на користь держави
вартості безпосередніх предметів
порушення митних правил у розмірі
168596,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду, 22 червня 2013 року
в зоні діяльності Ягодинської митниці
з Польщі на митну територію України
компанією «Maximus Business LTD»
(Великобританія) на виконання умов
контракту від 8 травня 2013 року №ЕХ-08-05-13,
укладеного з TOB «Віватімпорт»,
автомобільним транспортом р.н. НОМЕР_2
переміщено товари «світильники та
комплектуючі до них, настільні лампи»,
вагою брутто 4574,20 кг, загальною
вартістю 21093,03 дол. США.

Через митний кордон України вказаний
товар переміщено на підставі наступних
товаросупровідних документів:
міжнародної товарно-транспортної
накладної CMR№847112 від 20 червня 2013 року,
книжки МДП №ЕХ.72366247 від 21 червня 2013
року, інвойсу від 20 червня 2013 року №
ЕХ-0007.

25 червня 2013 року товари, заявлені до
митного оформлення в Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів в
режимі ІМ-40 за митною декларацією
№ 100250000/2013/061347, оформлено
та випущено у вільний обіг.

6 вересня 2013 року Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів з
метою перевірки законності ввезення
товарів на митну територію України до
Департаменту митної справи Міндоходів
ініційовано направлення запиту до
митних органів Великобританії.

10 грудня 2013 року Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів з
Департаменту митної справи Міндоходів
листом від 05.12.2013 року №26448/7/99-99-24-03-10-17
отримано відповідь митних органів
Великобританії.

З відповіді митних органів
Великобританії органом доходів і
зборів встановлено, що компанія «Maximus
Business LTD», яка згідно товаросупровідних
документів виступає відправником
товару, є ліквідованою та з 17 травня 2013
року виключена з реєстру.

На підставі зазначеного органом
доходів і зборів зроблено висновок про
те, що на час поставки товарів,
враховуючи ліквідацію компанії «Maximus
Business LTD», контракт від 8
травня 2013 року № ЕХ-08-05-13 був фактично
не дійсним, так само як і інвойсу від 20
червня 2013 року № ЕХ-0007, який є
невід'ємною частиною контракту та його
Доповненням (специфікацією), оскільки
виданий ліквідованою компанією
(стороною зовнішньоекономічного
контракту), яка не є здатною до
укладання контракту.

У зв'язку з цим орган доходів і зборів
вважає, що товари «світильники та
комплектуючі до них, настільні лампи»,
вагою брутто 4574,20 кг, загальною
вартістю 21093,03 дол. США, що відповідно до
курсу НБУ станом на 22 червня 2013 року
складає 168596,59 грн., переміщені через
митний кордон України з приховуванням
від митного контролю, шляхом подання як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві
відомості щодо відправника та продавця
товарів, що є порушенням митних правил,
відповідальність за яке, передбачена
ст. 483 МК України.

Також орган доходів і зборів вважає, що
у відповідності до положень ч. 2 ст. 459 МК
України суб'єктом відповідальності за
вчинення даного порушення є керівник
декларанта ТОВ «Віватімпорт» - ОСОБА_5,
яка займає посаду директора відповідно
до наказу від 19 грудня 2012 року
№1.

Посилаючись на порушення
процесуального та матеріального права,
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду і
закрити провадження по справі.

Щодо порушення норм матеріального
права апелянт вказує, що поза увагою
суду першої інстанції залишилося те, що
декларування товарів, про які
зазначено у протоколі про порушення
митних правил та в оскаржуваній
постанові, здійснював
ЄрмолінськийС.О., що підтверджено
карткою Київської регіональної
митниці щодо обліку особи, яка здійснює
операції з товарами.

При цьому, ОСОБА_5 зазначає, що будь-яких
дій, спрямованих на незаконне
переміщення товару через митний
кордон, не вчиняла та умислу на
вчинення таки дій не мала, а матеріали
справи не містять об'єктивних доказів
тверджень, які викладені у протоколі та
у постанові місцевого суду.

Крім того, на думку апелянта, протокол
по порушення митних правил не
відповідає вимогам ст. 494 МК України,
оскільки є не конкретним, в ньому
взагалі не згадується про вчинення
безпосередньо нею порушення митним
правил.

Також ОСОБА_5 посилається на ст. 61
Конституції України та зазначає, що не
може нести відповідальність за можливі
протиправні дії своїх контрагентів та
інших фізичних осіб.

Крім того, як вважає, письмове
повідомлення митних органів
Великобританії на англійській мові, а
саме, - лист від 23 жовтня 2013 року, на який
митний орган та суд першої інстанції
посилаються як на доказ її вини у
порушенні митних правил, не може бути
допустимим доказом по справі, оскільки
джерело вказаного документа невідоме,
в матеріалах справи відсутній його
офіційній переклад на українську мову
та у зв'язку з тим, що ні митним органом,
ні судом не встановлено належних
доказів про ліквідацію англійської
компанії згідно законодавства
Великобританії.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та її
представника, які підтримали
апеляційну скаргу у повному обсязі,
представника митного органу,
прокурора, які просили відмовити у
задоволенні апеляційної скарги,
вважаючи постанову суду законною та
обґрунтованою, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, ст. 486 МК
України завданням у справах про
порушення митних правил є своєчасне,
всебічне, повне і об'єктивне з'ясування
обставин кожної справи, вирішення її в
точній відповідності з законом.

При розгляді кожної справи суддя
зобов'язаний з'ясувати обставини,
передбачені ст. 280 КУпАП, ст. 489
МК України: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа у його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують та/або обтяжують
відповідальність, чи є підстави для
звільнення особи, що вчинила
правопорушення від адміністративної
відповідальності, з'ясувати інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, а
винесене у справі судове рішення має
ґрунтуватись на конкретних доказах.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, місцевий суд не дотримався
вищезазначених вимог закону .

Так, за змістом ст. 458 МК України,
порушення митних правил є
адміністративним правопорушенням, яке
являє собою протиправні, винні (умисні
або необережні) дії чи бездіяльність,
що посягають на встановлений цим
Кодексом та іншими актами
законодавства України порядок
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
пред'явлення їх органам доходів і
зборів для проведення митного контролю
та митного оформлення, а також
здійснення операцій з товарами, що
перебувають під митним контролем або
контроль за якими покладено на органи
доходів і зборів цим Кодексом чи іншими
законами України, і за які цим Кодексом
передбачена адміністративна
відповідальність, тобто, ознаками
складу адміністративного
правопорушення є: а) об'єкт
адміністративного правопорушення; б)
об'єктивна сторона адміністративного
правопорушення; в) суб'єкт
адміністративного правопорушення; г)
суб'єктивна сторона адміністративного
правопорушення, наявність сукупності
яких обов'язкова для кваліфікації
конкретного діяння, як
адміністративного правопорушення.

Порушення митних правил, передбачене
диспозицією ч. 1 ст.483 МК України,
полягає у переміщенні або діях,
спрямованих на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю,
тобто, з використанням спеціально
виготовлених сховищ (тайників) та інших
засобів або способів, що утруднюють
виявлення таких товарів, або шляхом
надання одним товарам вигляду інших,
або з поданням органу доходів і зборів
як підстави для переміщення товарів
підроблених документів чи документів,
одержаних незаконним шляхом, або таких,
що містять неправдиві відомості щодо
найменування товарів, їх ваги (з
урахуванням допустимих втрат за
належних умов зберігання і
транспортування) або кількості, країни
походження, відправника та/або
одержувача, кількості вантажних місць,
їх маркування та номерів, неправдиві
відомості, необхідні для визначення
коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його
митної вартості.

Об'єктом правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК
України, пов'язаного з порушенням
митних правил, є охоронюваний МК
України та іншими актами законодавства
України порядок переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю.

Об'єктивною стороною передбаченого ч. 1
ст. 483 МК України правопорушення є
переміщення або дії, спрямовані на
переміщення товарів через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю, зокрема, поданням
органу доходів і зборів як підстави для
переміщення товарів підроблених
документів чи документів, одержаних
незаконним шляхом, або таких, що
містять неправдиві відомості,
необхідні для визначення коду товару
згідно з УКТ ЗЕД та його митної
вартості.

Суб'єктивна сторона за ч. 1 ст.483 МК
України передбачає прямий умисел,
тобто, винний у скоєнні правопорушення
чітко розуміє та усвідомлює обставини
і характер незаконного переміщення
товарів, предметів і речовин через
митну територію України і прагне їх
ввезти на територію України чи вивезти
з України з конкретною метою порушення
встановленого порядку.

Суб'єктом наведеного правопорушення є
громадяни, які на момент вчинення
такого правопорушення досягли
16-річного віку, а при вчиненні порушень
митних правил підприємствами -
посадові особи цих підприємств.

Враховуючи викладене, в разі того, якщо
притягнення ОСОБА_5 до
відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК
України обґрунтовується поданням нею,
як зазначено у протоколі про порушення
митних правил, органу доходів і зборів
невідповідних документів, як підстав
для переміщення товару через митний
кордон України, то у цьому випадку
повинно бути доведено: 1) підроблення
таких документів; 2) чи одержання їх
незаконним шляхом; 3) або наявність в
них неправдивих відомостей щодо
найменування товарів, їх ваги (з
урахуванням допустимих втрат за
належних умов зберігання і
транспортування) або кількості, країни
походження, відправника та/або
одержувача, кількості вантажних місць,
їх маркування та номерів; 4) або
наявність в них неправдивих
відомостей, необхідних для визначення
коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його
митної вартості.

При цьому, згідно до вимог ч. 7 ст. 257 МК
України, перелік відомостей, що
підлягають внесенню до митних
декларацій, обмежується лише тими
відомостями, які є необхідними для
цілей справляння митних платежів,
формування митної статистики, а також
для забезпечення додержання вимог
цього Кодексу та інших законодавчих
актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 МК України
органу доходів і зборів в пункті
пропуску через державний кордон
України згідно із статтею 335 цього
Кодексу подаються документи, що
містять відомості про товари, достатні
для їх ідентифікації та необхідні для
прийняття рішення про пропуск їх через
митний кордон України.

Пунктом 1 ч. 1 ст.335 МК України
передбачено, що при перевезенні
автомобільним транспортом під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України декларант,
уповноважена ним особа або перевізник
залежно від виду транспорту, яким
здійснюється перевезення товарів,
надають органу доходів і зборів в
паперовій або електронній формі такі
документи та відомості:

а) документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність);

б) транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні);

в) визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності);

г) комерційні документи (за наявності)
на товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів;

ґ) відомості про кількість вантажних
місць та вид упаковки;

д) найменування товарів;

е) вага брутто товарів (у кілограмах)
або об'єм товарів (у метрах кубічних),
крім великогабаритних вантажів, а
також подається митна декларація і
рахунок або інший документ, який
визначає вартість товару.

З урахуванням вищевикладених положень,
саме ОСОБА_5, відповідно до протоколу
про порушення митних правил, повинна
була надати митному органу, як підставу
для переміщення товарів через митний
кордон України, документи, які містять
неправдиві відомості відносно
відправника та одержувача товару, а
також неправдиві відомості, необхідні
для визначення його митної вартості,
усвідомлюючи, що в дійсності
відправником та одержувачем товару є
інша юридична або фізична особа та те,
що зазначена митна вартість товару не
відповідає реальній.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи та встановлено під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції,
митним органом не надано будь-яких
даних, які б свідчили, що в даному
випадку якась інша юридична чи фізична
особа, а некомпанія «MAXIMUS BUSINESS LTD» є
відравником, а TOB «ВІВАТІМПОРТ» - не є
одержувачем товарів.

Навпаки, під час апеляційного розгляду
представник митних органів зазначив
про те, що саме TOB «ВІВАТІМПОРТ» є
одержувачем товарів. Однак, оскільки
компанія «MAXIMUS BUSINESS LTD» 17 травня 2013 року
була ліквідована, то вона не може бути
відправником товару. Інформації щодо
неправильно визначеної митної
вартості товару митний орган на даний
час не має.

При цьому, відповідно до статті 1000
Закону про компанії 2006 року (Сompanies Act
2006), якщо орган, що реєструє, «має
розумні підставидумати», що компанія
не веде бізнес або не функціонує, він
може, після висилки двох повідомлень
поштою й попереджувальною публікацією
в урядовому віснику, виключити назву
компанії з державного реєстру. Після
публікації повідомлення про це в
урядовому віснику компанія вважається
розпущеною. Однак відповідальність
(якщо така є) кожногодиректора,
менеджера, що управляє, й інших
працівників компанії залишається в
силі і її можна застосуватиточно так
само, як якби компанія не була
ліквідована.

Також, зазначеним законом передбачено,
що компанія, виключена з реєстру як
бездіяльна, протягом шести років може
бути відновлена за заявою її
колишнього директора або учасника в
адміністративному порядку (самим
органом, що реєструє). Відновлення
можливо, якщо компанія фактично була
діючої в момент виключення, за умови
надання простроченої звітності й
сплати відповідних штрафів, а також
якщо в держави немає заперечень у
зв'язку з переданим йому майном
компанії. Після відновлення компанія
вважається такою, що ніколи не
виключалася з реєстру (ст.ст. 1024-1025).

Однак, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою як митного
органу, так і суду першої інстанції, як
і наявні у справі суперечності з
приводу ліквідації 17 травня 2013 року
компанії «MAXIMUS BUSINESS LTD».

Так, відповідно до наявної у справі
інформації, наданої митними органами,
17 травня 2013 року на адресу «MAXIMUS BUSINESS LTD»
направлено друге повідомлення про
викреслення в London Gazette (розділ 1000) GAZ2.

Зазначені обставини суперечать
висновку того ж митного органу про
ліквідацію 17 травня 2013 року
компанії «MAXIMUS BUSINESS LTD» (ас. 121-126).

За таких обставин приходжу до висновку
про те, що відомості, викладені у
перекладах (які не є тотожними за
змістом) листа митних органів
Великобританії від 23 жовтня 2013 року про
ліквідацію компанія «MAXIMUS BUSINESS LTD» та
виключення її з реєстру 17 травня 2013
року, не можуть вважатися належним та
достатнім доказом неправдивості
відомостей про продавця та відправника
товару, зазначених в товаросупровідних
документах, і така позиція
представника Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
ґрунтується лише на припущеннях, на що
не звернув суд першої інстанції під час
розгляду справи.

Також, під час апеляційного розгляду
ОСОБА_5 зазначила про те, що в разі
ліквідації компанії «MAXIMUS BUSINESS LTD»,
остання не мала б можливості укласти
угоду з транспортною організацію на
поставку зазначеного в інвойсі товару.

Дані пояснення ОСОБА_5 не були
предметом перевірки як митним органом,
так і судом першої інстанції, а під час
апеляційного розгляду справи
представником митного органу та
прокурором не спростовані.

З огляду на викладене, приходжу до
висновку, що при митному оформленні
товару в режимі «Експорт» TOB
«ВІВАТІМПОРТ» зазначило достатньо
відомостей, за допомогою яких можна
ідентифікувати й класифікувати товар,
тобто, виконало вимоги відповідно до
Порядку заповнення митних декларацій
на бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 651 від
30 травня 2012 року.

При цьому, під час
апеляційного розгляду справи
представник митних органів та прокурор
не надали доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги та даних,
викладених у протоколі про порушення
митних правил, про те, що на час
поставки товарів, враховуючи
ліквідацію компанії «MAXIMUS BUSINESS LTD»,
контракт ЕХ-08-05-13 від 8 травня 2013 року
був фактично недійсним, а інвойс №
ЕХ-0007 від 20 червня 2013 року, який є
невід'ємною частиною контракту та його
Доповненням (специфікацією) виданий
ліквідованою компанією (стороною
зовнішньоекономічного контракту), яка
не є здатною до укладання контракту.

Разом з тим, відповідно до матеріалів
справи зазначений контракт укладений
між TOB «ВІВАТІМПОРТ» та «MAXIMUS BUSINESS LTD» до
17 травня 2013 року, а тому відсутні
будь-які достатні, належні та допустимі
докази щодо недійсності даного
контракту, а висновки митного органу та
суду першої інстанції в цій частині є
безпідставними.

Крім того, як пояснили в суді
апеляційної інстанції представник
митного органу та прокурор, будь-яких
законодавчих актів, які б зобов'язували
контрагента пересвідчитись в
правоздатності компанії, з якою
укладено договір, не має, у зв'язку з чим
є безпідставними посилання в
апеляційній скарзі на наявність у
справі доказів та у протоколі про
порушення митних правил на те, що
директор ТОВ «ВІВАТІМПОРТ» ОСОБА_5 до
поставки товарів в Україну, під час
узгодження інвойсу № ЕХ-0007 від 20 червня
2013 року, який є невід'ємною частиною
контракту та його Доповненням
(специфікацією), повинна була
пересвідчитись в правоздатності
компанії компанія «MAXIMUS BUSINESS LTD» (1F1, 25
Crighton Place, Edinburgh, EH7 4NY, United Kingdom,
Великобританія).

Також, суд першої інстанції,
дійшовши висновку про те, що факт
вчинення декларантом ТОВ
«ВІВАТІМПОРТ» порушення митних правил,
передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,
доведений повністю, не звернув увагу на
те, що декларантом в документах,
наданих ТОВ «ВІВАТІМПОРТ» для митного
оформлення, зазначений Єрмолінський
С.О. (ас. 5-16).

Обов'язок декларування
товарів і транспортних засобів
передбачає вимогу заявлення за
встановленою формою точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (ст. 81 МК України). В
п. 5 ст. 1 МК України вказано, що особою,
яка здійснює зазначені дії є декларант.

Відповідно до стандартних правил 3.6 та
3.8 Додатка II до Протоколу про внесення
змін до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в
м. Брюсселі, до якого Україна
приєдналася згідно із Законом України
від 5 жовтня 2006 року № 227- V (далі -
Протокол), національне законодавство
визначає умови, за яких особа може
виступати як декларант.

Декларантом може бути тільки особа, яка
має чітко визначені повноваження щодо
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон та
підлягають декларуванню, а також
відповідно до зазначених повноважень
реалізовує право на декларування.

Декларант несе відповідальність перед
митною службою за достовірність даних,
представлених ним у декларації (п. 3.8
Протоколу, ст. 88 МК України).

Так, ч. 1 ст. 87 МК України визначено, що
декларантами можуть бути підприємства
або громадяни, яким належать товари і
транспортні засоби, що переміщуються
через митний кордон України, або
уповноважені ними митні брокери
(посередники).

Як вбачається з матеріалів справи, на
час укладення контракту та надходження
товарів відповідно до контракту на
митну територію України, ОСОБА_5 була
директором ТОВ «ВІВАТІМПОРТ» -
власником товару, який одержало ТОВ.

Однак, відповідно до діючого
законодавства, декларування товарів і
транспортних засобів, власником яких є
підприємство, можливе працівником
даного підприємства, який має
відповідні повноваження. Таким
працівником може бути особа, яка,
відповідно до установчих документів, є
розпорядником фінансових та
матеріальних цінностей, або особа,
зарахована до штату даного
підприємства, якій розпорядником
коштів у встановленому законодавством
порядку надані повноваження щодо
декларування товарів і транспортних
засобів, що належать вказаному
підприємству (шляхом видання
відповідного наказу та видачі
доручення).

В матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що ОСОБА_5 у встановленому
законодавством порядку були надані
повноваження саме щодо декларування
товарів і транспортних засобів, які
переміщувалися через митний кордон на
підставі вищевказаного контракту, а
також, як вбачається з наявних у справі
документів про митне оформлення
товару, декларантом в них зазначена
інша особа, тобто, ОСОБА_5 не є
декларантом і не може нести
відповідальність за дії, які вона не
вчиняла і не була уповноважена вчиняти.

Також, митним органом не надано
достатніх, належних та допустимих
доказів того, що дії ОСОБА_5 як
директора ТОВ «ВІВАТІМПОРТ» були
спрямовані і свідчили про подання нею
органу доходів і зборів, як підстави
для переміщення товарів, документів, що
містять неправдиві відомості стосовно
відправника товару.

З огляду на викладене висновок
суду першої інстанції про наявність в
діях ОСОБА_5 складу
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483
МК України, є помилковим та
спростовується сукупністю наявних у
справі доказів, у зв'язку з чим
постанова суду підлягає скасуванню і з
закриттям провадження у справі у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_5
складу правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 483 МК України, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 530, 531 МК
України, ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити.

Постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 6 червня 2014
року, якою ОСОБА_5 визнана винною у
порушені митних правил, передбачених ч.
1 ст. 483 МК України, та на неї накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 168596,59 грн. із
стягненням з неї на користь держави
вартості безпосередніх предметів
порушення митних правил у розмірі
168596,59 грн., - скасувати, провадження у
справі про притягнення ОСОБА_5 до
відповідальності за вчинення
порушення митних правил, передбаченого
ч. 1 ст. 483 МК України, - закрити у зв'язку
з відсутністю в її діях складу
зазначеного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду м. Києва

М.А.Васильєва