АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/3186/14-п
Провадження № 33/790/369/14
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року
м.
Харків

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Харківської області Шевченко В.В., за
участю захисника особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову судді
Харківського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2014
року про притягнення

ОСОБА_3, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
працює водієм, мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності
за ч.2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського
районного суду Харківської області від
30 квітня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130
КУпАП, та піддано стягненню у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 2
роки без застосування оплатного
вилучення транспортного засобу .

Не погодившись із зазначеним
судовим рішенням, ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову судді
Харківського районного суду
Харківської області від 30 квітня 2014
року, а провадження по справі закрити
за відсутністю в його діях події і
складу адміністративного
правопорушення. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги ОСОБА_3
посилається на те, що протокол про
адміністративне правопорушення
відносно нього був складений за ч.1 ст.130
КУпАП, проте суд вийшов за межі
протоколу та притягнув його до
адміністративної відповідальності за
ч.2 ст.130 КУпАП, чим порушив його право на
захист. Окрім того, обґрунтовуючи
повторність вчинення аналогічного
правопорушення протягом року, суд
послався на складений 08 .04.2013 року
протокол про адміністративне
правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, але
факт притягнення до адміністративної
відповідальності за результатами
розгляду протоколу не встановив. На
переконання апелянта, факт наявності у
нього ознак алкогольного сп*яніння не
доведений, оскільки відразу після
складання протоколу він за власною
ініціативою пройшов медогляд в
обласному наркологічному диспансері, в
результаті чого одержав висновок про
відсутність ознак сп*яніння, проте
зазначений висновок лікаря судом
проігнорований. На думку ОСОБА_3
рішення судом першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного та об*єктивного з*ясування
фактичних обставин справи, а
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП є
безпідставним.

Одночасно ОСОБА_3 просить
поновити строк на подачу апеляційної
скарги. Посилається на те, що
оскаржувана постанова винесена судом
першої інстанції 30 квітня 2014 року.
Вперше він звернувся з апеляційною
скаргою в межах строку апеляційного
оскарження ( з урахуванням вихідного
дня) - 11 травня 2014 року, про що свідчить
відбиток штемпелю на поштовому
відправленні. Натомість постановою
апеляційного суду Харківської області
від 20 травня 2014 року апеляційна скарга
була необґрунтовано повернута з
посиланням на пропуск строку
апеляційного оскарження, виходячи з
дати отримання її поштою апеляційним
судом - 19 травня 2014 року, та відсутність
клопотання про поновлення строку.
Після отримання рішення апеляційного
суду він повторно звернувся з
апеляційною скаргою та вважає, що на
даний момент строк пропущений ним з
поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності
причин пропуску строку на апеляційне
оскарження матеріалами справи не
спростовуються, тому строк на подачу
апеляційної скарги підлягає
поновленню.

Дослідивши матеріли справи,
заслухавши пояснення захисника ОСОБА_4,
який підтримав апеляційну скаргу
ОСОБА_3 у повному обсязі, перевіривши
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280
КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно
та об'єктивно з'ясувати всі обставини
справи, дослідити в судовому засіданні
наявні у справі докази, дати їм належну
правову оцінку і, в залежності від
встановленого, прийняти мотивоване
законне рішення. Тобто, виходячи зі
змісту ст.ст.280,283 КУпАП, суддя при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення зобов*язаний особисто
з*ясувати,чи було воно дійсно вчинене, а
в постанові у справі навести опис
встановлених судом обставин за
результатами розгляду справи.

Натомість, додержання цих вимог
закону судом першої інстанції не
забезпечено, оскільки фактичні
обставини події правопорушення, у
вчиненні якого ОСОБА_3 визнано винним,
сформульовані в оскаржуваній
постанові, виходячи не з власних
висновків судді за результатами
розгляду справи, а з посиланням на
зміст протоколу про адміністративне
правопорушення серії АВ2 №142893 від 16
березня 2014 року. Окрім того, суддею
помилково зазначено про вчинення
ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП, тоді як у протоколі - ч.2 ст.130
КУпАП. Натомість, опис фактичних
обставин правопорушення а ні в
протоколі про адміністративне
правопорушення, а ні в постанові суду
не містить кваліфікуючої ознаки ч.2
ст.130 КУпАП - повторності вчинення
зазначеного правопорушення.

Ст.130 КУпАП передбачає
відповідальність за:

- керування транспортними засобами
особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп*яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції
;

- передачу керування транспортним
засобом особі, яка перебуває в стані
такого сп*яніння чи під впливом
лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного чи іншого сп*яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту протоколу
про адміністративне правопорушення,
формулюючи фактичні обставини
адміністративного правопорушення, як
відмову водія від проходження
медичного огляду на стан сп*яніння,
автор протоколу безпідставно послався
на порушення ОСОБА_3 вимог п.2.9 ПДР
України, який передбачає заборону
керування транспортним засобом в стані
алкогольного сп*яніння або перебування
під впливом наркотичних чи токсичних
речовин, тоді як обов*язок водія на
вимогу працівника міліції пройти в
установленому порядку медичний огляд
для встановлення такого стану
передбачений п.2.5 ПДР України. Стан
сп*яніння у водія транспортного засобу
може бути встановлений лише в порядку,
передбаченому Інструкцією від 09.09.2009
року № 400/666 Про виявлення у водіїв
транспортного засобу ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп*яніння, або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції (далі по
тексту - Інструкція). Але протокол
містить вказівку про відмову водія
ОСОБА_3 від проходження медичного
огляду, що виключає одночасне
порушення водієм п.2.5 та п.2.9 ПДР
України. Проте, будь-яка правова оцінка
цим суперечностям судом першої
інстанції не дана.

Окрім того, судом не з*ясовано, чи
дотримані працівниками ДАІ при
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 вимоги Інструкції №
400/600 від 09 вересня 2009 року.

Так, відповідно до п. 1.2 Інструкції
огляду на стан сп'яніння підлягають
водії транспортних засобів, щодо яких в
уповноваженої особи Державтоінспекції
МВС є підстави вважати, що вони
перебувають у стані сп'яніння згідно з
ознаками такого стану. Згідно п. 1.3.
Інструкції ознаками алкогольного
сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини
рота; порушення координації рухів;
порушення мови; виражене тремтіння
пальців рук; різка зміна забарвлення
шкірного покриву обличчя; поведінка, що
не відповідає обстановці.

Разом з тим, у разі наявності ознак,
передбачених у пункті 1.3 Інструкції,
уповноважена особа Державтоінспекції
МВС проводить огляд на стан сп'яніння
на місці зупинки транспортного засобу
за допомогою спеціальних технічних
засобів, дозволених до застосування
МОЗ та Держспоживстандартом. А огляд на
стан сп'яніння проводиться в
найближчому закладі охорони здоров'я,
якому надано право на проведення
такого огляду відповідно до статті 266
КУпАП, лише у разі відмови водія
транспортного засобу від проходження
огляду на стан сп'яніння на місці
зупинки транспортного засобу або його
незгоди з результатами огляду,
проведеного уповноваженою особою
Державтоінспекції МВС (п. 1.7
Інструкції).

Протокол про адміністративне
правопорушення не містить відомостей
про те, що ОСОБА_3 було запропоновано
пройти медогляд за допомогою
спецзасобу на місці зупинки
транспортного засобу. Натомість в
поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6
йдеться лише про відмову ОСОБА_3 від
проходження медогляду в наркоцентрі
(а.с.5-6). У письмовій заяві до суду першої
інстанції ОСОБА_3 також зазначав , що
працівниками ДАІ йому було
запропоновано прослідувати до
наркоцентру (а.с.10). Таким чином,
протокол та додані до нього матеріали
не містять безспірних доказів на
підтвердження факту відмови ОСОБА_3
від продуття алкотестеру на місці
зупинки транспортного засобу, проте
зазначені обставини не перевірені
судом першої інстанції шляхом допиту
свідків, внаслідок неповноти їх
дослідження.

Наявність висновку лікаря щодо
відсутності у ОСОБА_3 ознак сп*яніння, в
данному випадку на висновки суду
жодним чином не впливає, оскільки
ОСОБА_3 притягнутий судом першої
інстанції до адміністративної
відповідальності не за керування
транспортним засобом в стані сп*яніння,
а саме за відмову від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного чи іншого
сп*яніння, тому довідка лікувального
закладу, на яку посилається апелянт, не
може спростовувати факту відмови від
проходження медогляду на вимогу
працівника ДАІ, у якого виникли
підстави вважати, що водій знаходиться
в стані алкогольного сп*яніння. Тому
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій
частині є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про кваліфікацію
дій правопорушника за ч.2 ст.130 КУпАП, в
мотивувальній частині постанови суд
послався на відомості щодо наявності
протоколу про адміністративне
правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, який
був складений відносно ОСОБА_3 08 квітня
2013 року. Але не врахував, що факт
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.130 КУпАП мав бути підтверджений
лише постановою суду, що набрала
законної чинності, винесеної за
наслідком розгляду протоколу.

За викладених обставин постанова
суду першої інстанції 24 лютого 2014 року
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови апеляційним судом.

Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП,
провадження у справі про
адміністративне правопорушення не
може бути розпочато, а розпочате
підлягає закриттю у зв*язку із
закінченням на момент розгляду справи
про адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст.38 КУпАП.

З урахуванням того, що на даний час
закінчився визначений ст.38 КУпАП строк
притягнення до адміністративної
відповідальності, апеляційний суд
позбавлений процесуальної можливості
досліджувати нові докази та вирішувати
питання про винуватість або
невинуватість ОСОБА_3 , а тому
провадження у справі підлягає закриттю
на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП ,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_3 строк на
апеляційне оскарження постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову судді Харківського
районного суду Харківської області від
30 квітня 2014 року про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП -
скасувати, а провадження у справі
закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення , є остаточною й оскарженню
не підлягає.

Суддя апеляційного суду

В.В.Шевченко