Справа № 163/2884/13-п Провадження №33/773/165/14
Суддя в 1 інстанції: Мосієвич І.В.
Категорія:ч.1 ст.204-1 КУпАП Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2014 р. місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Волинської області Пазюк О.С.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
жителя АДРЕСА_1, непрацюючого на
постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 22 жовтня 2013
року про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Даною постановою ОСОБА_2 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП та
накладено стягнення у виді штрафу у
розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень
за те, що 21 жовтня 2013 року о 16 год.20 хв.
вїжджаючи в Україну через пункт
пропуску для міжнародного
автомобільного сполучення «Ягодин» в
якості пасажира рейсового автобуса
марки «Сканія р.н. НОМЕР_1 сполучення
«Люблін-Ковель», при проходженні
паспортного контролю, подав на
паспортний контроль паспорт
громадянина України серія НОМЕР_2,
виданий 01.08.2003 року, який не дає права
на перетин державного кордону, таким
чином незаконно перетнув державний
кордон України.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій
просить поновити строк на апеляційне
оскарження постанови, оскільки з
прийнятим рішенням ознайомився лише 12
червня 2014 року у зв'язку з проведенням
стягнення державною виконавчою
службою з його пенсії коштів в рахунок
часткового погашення боргу згідно
постанови Любомльського районного
суду від 22 жовтня 2013 року та скасувати
зазначену постанову , оскільки даного
правопорушення не вчиняв, а посадовим
особам прикордонної служби надав при
перетині кордону паспорт громадянина
Литви.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
враховуючи заяву ОСОБА_2, який подану
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, а справу розглядати
без його участі, приходжу висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи, і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 не був
присутнім при розгляді справи про
притягнення його як правопорушника до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки останнім було
подано власноруч написану заяву про
розгляд справи без його присутності.

Однак копії постанови останній не
отримав, а про результат дізнався
тільки 12 червня 2014 року з повідомлення
від ДВС України при частковому
стягненні з його пенсії частини коштів
для погашення штрафу, а тому строк на
апеляційне оскарження ним постанови
судді підлягає поновленню, так як він
був пропущений з поважних причин.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи та
вирішення її в точній відповідності із
законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд, при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення, крім іншого,
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, а також з'ясувати
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд,
розглядаючи адміністративну справу,
виконав всі вимоги закону щодо повного,
всебічного дослідження обставин
справи.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
204-1 КУпАП, при обставинах, зазначених у
постанові, відповідає фактичним даним
справи, ґрунтується на досліджених
судом першої інстанції доказах, які
також були предметом перевірки
апеляційного суду.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 204-1КУпАП,
підтверджується матеріалами справи.

Так, згідно протоколу про
адміністративне правопорушення ПнРУ
№07762 від 21 жовтня 2013 року вбачається,
що 21 жовтня 2013 року о 16 год.20 хв.
вїжджаючи в Україну через пункт
пропуску для міжнародного
автомобільного сполучення «Ягодин» в
якості пасажира рейсового автобуса
марки «Сканія р.н. НОМЕР_1 сполучення
«Люблін-Ковель», при проходженні
паспортного контролю, подав на
паспортний контроль паспорт
громадянина України серія НОМЕР_2,
виданий 01.08.2003 року, який не дає права
на перетин державного кордону, таким
чином незаконно перетнув державний
кордон України (а.с.2). У своїх
поясненнях ОСОБА_2 повністю визнав свою
вину та звернувся до суду із заявою про
розгляд справи без його участі (а.с.5-7).

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про
адміністративне правопорушення,
адміністративне стягнення є мірою
відповідальності і застосовується з
метою виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення та для
запобігання вчинення нових
правопорушень як самим порушником, так
і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні
стягнення враховуються характер
правопорушення, особа порушника,
ступінь його вини, майновий стан,
обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Однак, при призначенні
адміністративного стягнення суд не
врахував, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи
довічно, що підтверджується
ксерокопією посвідчення пенсіонера
серії НОМЕР_3, виданого 10.06.2002 року
Ізяславським РУПФУ Хмельницької
області, а його дії не завдали збитків
ні державним ні громадським інтересам.

Апеляційному суду ОСОБА_2 надіслав
довідки-характеристики з місця
проживання, де він характеризується
позитивно.

Беручи до уваги положення ст. 22 КУпАП
щодо можливості звільнення від
адміністративної відповідальності
при малозначності правопорушення,
суду надано право звільнити особу від
адміністративної відповідальності.

Розглянувши всі обставини
адміністративного правопорушення,
дослідивши обстановку, в якій
вчинене правопорушення, оцінивши його
наслідки, переконавшись, що діями
ОСОБА_2 не було завдано шкоди, особу
ОСОБА_2, який позитивно
характеризується за місцем роботи та
проживання, до адміністративної
відповідальності не притягувався
раніше, проаналізувавши вказані дані,
виходячи з визначеної у ст. 23 КУпАП
мети адміністративного стягнення,
вважаю, що дії ОСОБА_2 є малозначними і
його можливо звільнити від
адміністративної відповідальності,
обмежившись усним зауваженням.

Посилання апелянта на необхідність
закриття провадження по справі
підлягає задоволенню на підставі ст.
284 КУпАП.

З урахуванням наведених обставин
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду - скасуванню, з закриттям
провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 22, 293, 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити
частково.

Строк на апеляційне оскарження
постанови судді Любомльського
районного суду від 22 жовтня 2014 року
ОСОБА_2 - поновити.

Постанову Любомльського районного
суду від 22 жовтня 2013 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 204-1
КУпАП - скасувати.

Визнати ОСОБА_2 винним за вчинення
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1
КУпАП.

Звільнити ОСОБА_2 від адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП
на підставі ст. 22 КУпАП та оголосити
йому усне зауваження.

Провадження по справі щодо притягнення
до адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Волинської області
Пазюк О.С.