АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2014 року суддя апеляційного
суду Дніпропетровської області
Живоглядова І.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Дніпропетровську, за участю:
ОСОБА_1, прокурора - Карпенко Р.І.,
апеляційну скаргу прокурора
прокуратури Дніпропетровської області
- Усенко С.А. на постанову Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 травня 2014 року у справі про
корупційне правопорушення, якою
відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, працюючого на посаді
начальника сектора по боротьбі з
незаконним обігом наркотиків
лінійного відділу на ст.
Дніпропетровськ УМВС України на
Придніпровській залізниці, паспорт
серія НОМЕР_2, виданого 15 липня 1996 року
Ленінським ДМУ УМВС України у
Дніпропетровській області; податковий
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
присвоєний 18 серпня 1997 року ДПІ у
Ленінському районі; зареєстрованого та
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

закрито провадження у справі про
корупційне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на
підставі п.1 ст. 247 КУпАП, через
відсутність події та складу
адміністративного правопорушення,-

встановив:

Постановою Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 травня 2014
року закрито провадження, відносно
ОСОБА_1, у справі про корупційне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6
КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, через
відсутність складу адміністративного
правопорушення.

У відповідності до протоколу про
корупційне правопорушення, у вину
ОСОБА_1 ставилося те, що він, будучи
поновленим за рішення суду на посаді
начальника сектору по боротьбі з
незаконним обігом наркотиків
лінійного відділу на станції
Дніпропетровськ УМВС України на
Придніпровській залізниці, тобто є
суб'єктом корупційного діяння,
допустив невиконання вимог ст. 12 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», подав відповідну
декларацію про майно та доходи за 2013
рік із запізненням.

Дослідивши наявні у справі докази суд
першої інстанції дійшов висновку, що
наявні докази вини не спростовують
доводи ОСОБА_1, який зазначив, що ним
подавалася у строк відповідна
декларація про майно та доходи за 2013
рік. Жодних даних про наявність умислу
щодо ухилення особи від декларування
своїх доходів та майна судом не
встановлено, а тому і відсутні достатні
підстави стверджувати, що особою
умисно не подану декларацію у
встановлений законом строк.

Не погоджуючись з вищевказаною
постановою, прокурор подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
місцевого суду скасувати та прийняти
нову, якою ОСОБА_1 визнати винним та
накласти на нього стягнення у межах
санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги
прокурор посилається на те, що судом не
було належним чином досліджено наявні
матеріали справи у їх сукупності, а
поверхневе дослідження обставин
справи призвело до прийняття судом
першої інстанції хибного висновку щодо
відсутності складу корупційного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-6 КУпАП, у діях чи бездіяльності
ОСОБА_1.

Зокрема, на думку прокурора, ОСОБА_1 26
лютого 2014 року за рішенням суду було
поновлено на посаді начальника сектору
боротьби з незаконом обігом наркотиків
лінійного відділу станції
Дніпропетровськ, тобто особа, будучи
суб'єктом корупційного діяння, мала
подати декларацію про майно та доходи
за 2013 року до 01 квітня 2014 року, як того
вимагає ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», проте дана декларація була
подана лише 02 квітня 2014 року.
Приведенні доводи повністю
підтверджуються первинними
поясненнями ОСОБА_1, поясненнями
начальника сектору кадрового
забезпечення ОСОБА_3, листом ОСОБА_4 до
начальника УВБ, щодо не подання ОСОБА_1
відповідної декларація про майно та
доходи.

У судовому засіданні прокурор Карпенко
Р.І. підтримав подану апеляційну скаргу
та просив її задовольнити, посилаючись
на те, що ОСОБА_1, будучи державним
службовцем, зобов'язаний був подати
свою декларацію за минулий рік до 1
квітня 2014 року, що ним зроблено не було.

У свою чергу, ОСОБА_1 у судовому
засідання просив апеляційний суд
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги прокурору, вважаючи рішення
місцевого суду законним та
обґрунтованим, а наявні докази у справі
такими які не доводять його вину.

ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої вимоги,
зазначив, що декларацію про майно та
доходи за 2013 рік ним було подано до
кадрової служби разом із іншими
документами які необхідні для
поновлення на роботі. З приводу поданої
декларація яка датована 02 квітням 2014
року, то вона є повторною, яку він
заповнив на вимогу працівників
кадрової служби, які пояснили, що
виявлено втрату його первинної
декларації.

Також зазначив, що дана ситуація
склалася виключно через неприязні
стосунки з керівництвом лінійного
відділу УМВС, що обумовлене його
поновленням на роботі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
учасників апеляційного провадження,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, дійшов висновку, що у
задоволенні апеляційної скарги
необхідно відмовити, з наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 280
КУпАП, суд, розглядаючи справу про
адміністративне правопорушення, має
з'ясувати усі обставини справи та
встановити чи було вчинено
адміністративне правопорушення,
винність особи у його вчиненні та
усунувши усі можливі сумніви наявними
доказами, прийняти закону та
обґрунтовану постанову про наявність
вини чи її відсутність.

Закриваючи провадження у справі через
відсутність складу адміністративного
проступку, суд першої інстанції
посилається на відсутність у
матеріалах справи достатніх доказів
того, що дійсно мало місце несвоєчасне
подання особою відповідної декларації,
як того вимагає ст. 12 Закону України
«Про заходи забезпечення і протидії
корупції».

Доводи апеляційної скарги прокурора
щодо несвоєчасного подання ОСОБА_1
своєї декларації під час апеляційного
провадження не знайшли свого
підтвердження.

Зазначенні доводи прокурор мотивував
первинними поясненнями ОСОБА_1, в яких
останній підтвердив факт неподання
відповідної декларації у передбачений
законом строк, поясненнями начальника
кадрової служби лінійного відділу -
ОСОБА_3, який вказав, що декларація
ОСОБА_1 подана з запізненням - 03 квітня
2014 року, а також листом начальника
кадрової служби УМВСУ на
Придніпровській залізниці ОСОБА_4
адресованого начальнику УВБ
Дніпропетровської області ДВБ МВС
України про неподання декларації
ОСОБА_1.

Спростовуючи доводи прокурора Волошин
Д.А. пояснив, що первинні пояснення він
давав з приводу втрати його декларації.
Разом з тим додав, що у лютому 2014 року за
рішенням суду його було поновлено на
посаді, як неправомірно звільненого.
Поновлюючись на посаді, ним були
поданні усі необхідні документи до
кадрової служби, серед яких і
декларація про майно та доходи. На
звернення ОСОБА_1 про необхідність
подання ще одного примірника до 01
квітня 2014 року кадровою службою було
повідомлено про відсутність у цьому
будь-якої необхідності. Після цього, 03
квітня 2014 року ОСОБА_1 керівником
кадрової служби було повідомлено про
втрату його декларації та про
необхідність подання нової замість
втраченої, яку необхідно датувати 03
квітням 2014 року, оскільки з цього
приводу вже розпочата відповідна
перевірка.

Оцінивши наведенні доводи учасників
апеляційного перегляду, зіставивши їх
із наявними у матеріалах справи
доказами, апеляційний суд дійшов
висновку про відсутність без
заперечних доказів вини, а ті на які
посилався у своїй апеляційній скарзі
прокурор жодним чином не спростовують
доводи, якими обґрунтував свої
пояснення ОСОБА_1.

Отже, при наявності існуючих істотних
сумніві щодо винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та
дотримуючись вимог ст. 62 Конституції
України, що особа не зобов'язана
доводити свою невинуватість, а всі
сумніви щодо винуватості особи
тлумачаться на користь особи, що
притягається до відповідальності;
апеляційний суд вважає, що місцевим
судом було досліджено усі обставини
справи, наявним доказам дана належна
оцінка та при наявності сумніві щодо
винуватості особи суд правильно та з
наведенням відповідних мотивів, на
підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, закрив
провадження у справі через відсутність
складу адміністративного
правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає необхідним
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

постановив:

апеляційну скаргу прокурора
Прокуратури Дніпропетровської області
- Усенко С.А. - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 травня 2014
року, якою провадження відносно ОСОБА_1
за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, закрито, на підставі
п. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність
складу адміністративного
правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно, остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду
/підпис/
І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області