Справа № 359/4725/14-п Головуючий у І
інстанції Мельник О.О.Провадження №
33/780/514/14 Доповідач у 2 інстанції
КолокольниковаКатегорія 429
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2014
м. Київ

Суддя Апеляційного суду
Київської області Колокольнікова Н.М.,
за участю представника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
на постанову судді Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2014 року,

в с т а н о в и в :

постановою судді Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2014 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1,
працюючого директором фірми
«Симплекс»,

- визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.471 МК
України та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що складає 1700 грн. штрафу з
конфіскацією 8 450 доларів США.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2
на користь держави - 36 гривні 54 копійки
судового збору.

Згідно постанови суду, 29.04.2014р., о 06
год. 15 хв., в залі «Відліт» терміналу «D»
ДП ДМА «Бориспіль», під час проведення
митного контролю пасажирів, які
відлітали з України до Франції, м.
Париж, рейсом № 1653, у громадянина
України ОСОБА_2, який обрав проходження
митного контролю по каналу,
позначеному символами зеленого
коридору («зелений коридор»), тим самим
заявивши, що переміщувані ним через
митний кордон товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та/або
обмеження щодо вивезення за межі
території України, після перетину ним
«білої лінії», яка позначає закінчення
зони спрощеного митного контролю
«зелений коридор», було виявлено 8450
доларів США, які перевищували наявну у
нього суму в розмірі 9440 Євро, 550 доларів
США та 2150 грн., що станом на 29.04.2014р. за
офіційним курсом НБУ є еквівалентом 10
000 Євро, що частково знаходились в
одному із відділень портфелю пасажира
(ручна поклажа) та в гаманці, що
містився в такому портфелі без ознак
приховування, чим порушив порядок
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю, яким обмежено переміщення
валюти через митний кордон України,
відповідно до Постанови КМУ № 436 від
21.05.2012р.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить
змінити постанову суду в частині
накладання стягнення, замінивши
конфіскацію іноземної валюти в розмірі
8450 доларів США на штраф як менш суворе
стягнення за порушення митних правил,
відповідальність за яке передбачено
ст. 471 Митного кодексу України, оскільки
судом не було враховано характер
вчиненого правопорушення, особу
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність, які не
були перевірені, встановлені, доведені
та зазначені судом в своїй постанові.

Вказує, що ОСОБА_2 прямував в Канаду
для того, щоб передати кошти, необхідні
для навчання його синів, які було
позичено у його знайомого, що
підтверджується договором позики та
розпискою. Необхідність сплати вище
зазначених коштів також
підтверджується випискою з онлайн
відомості студента ОСОБА_3, відповідно
до якої до 25 травня 2014 року, йому
необхідно сплатити 9877 доларів США.

Також, судом не було враховано, що
ОСОБА_2 раніше до відповідальності не
притягався, свою вину у вчиненому
правопорушенні визнав та щиро
розкаявся, не мав на меті приховувати
кошти, його майновий стан, оскільки
він, не маючи власних коштів для
допомоги своїм дітям, був змушений
позичити кошти. Відповідно до
електронного листа його сина,
ненадходження таких коштів призведе до
тяжких наслідків, в саме: недопуску до
навчання, що є дуже важливим аспектом
життя дитини.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної
скарги, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про
доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні
порушення митних правил, передбаченого
ст. 471 МК України стверджується
зібраними у справі доказами, а саме:
протоколом про порушення митних правил
від 29 квітня 2014 року №0203/125120103/14, даними
доповідної записки, опису предметів,
копій переліку купюр та іншими
доказами.
Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст.471
Митного кодексу України є правильною,
що не оскаржується апелянтом.

Разом з тим,
апеляційний суд приходить до висновку,
що накладене на ОСОБА_2 стягнення не
відповідає меті адміністративного
стягнення з наступних підстав.
17 липня 1997
року Україна ратифікувала Європейську
Конвенцію "З захисту прав і основних
свобод людини", а також Протоколи 1, 2, 4, 7,
11, які є невід'ємною частиною Конвенції,
чим визнала її дію в національній
правовій системі, а також
обов'язковість рішень Європейського
Суду з прав людини по всім питанням, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Згідно
зі статтею 1 Протоколу N 1 вказаної
Конвенції, кожна фізична чи юридична
особа має право на повагу до своєї
власності. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше, як в
інтересах суспільства та на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права. Перша і
найбільш важлива вимога зазначеної
правової норми полягає в тому, що
будь-яке втручання публічної влади в
право на повагу до власності має бути
законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи
буде досягнута справедлива рівновага
між вимогами загального інтересу і
захисту фундаментальних прав особи,
має значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.
Що
стосується загального інтересу, якому
могло слугувати таке втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.
Загальна вимога про
декларування, яка розповсюджується на
будь-яку особу, що перетинає кордон
держави, попереджує прихований ввіз і
вивіз грошових коштів з країни і
конфіскаційна міра, яку тягне
недекларування грошових коштів
митному органу, є частиною загальної
регулятивної системи, передбаченої для
боротьби з подібними правопорушеннями.
Суд також
вказав, що органи влади повинні
дотримувати розумний баланс між
заходами, вжитими для забезпечення
загальних інтересів суспільства, та
потребою захищати право заявника на
мирне володіння своїм майном, тобто, чи
не стали вжиті заходи особистим та
надмірним тягарем для заявника. Крім
того, суд зауважив, що для того, щоб
втручання вважалося пропорційним, воно
має відповідати тяжкості
правопорушення, зокрема, недотриманню
вимоги щодо внесення відомостей до
митної декларації, а не тяжкості
будь-якого правопорушення, яке можна
припустити (наприклад, відмивання
грошей або ухилення від сплати
податків), але яке насправді не було
доведене. Правопорушення, яке
вчинив ОСОБА_2, полягало у переміщенні
через митний кордон незадекларованих
митному органу коштів в сумі 8 450
доларів США, що підлягає обов'язковому
декларуванню.
Об'єктивна сторона
правопорушення, передбаченого ст.471 МК
України, полягає в переміщенні через
митний кордон України особою, яка
формою проходження митного контролю
обрала проходження через "зелений
коридор" товарів, переміщення яких
через митний кордон України
заборонено, або обмежено
законодавством України, або товарів в
обсягах, що перевищують неоподатковану
норму переміщення через митний кордон
України.
Згідно з п.1 розділу 2 "Інструкції
про переміщення готівки через митний
кордон України", затвердженої
постановою Національного Банку
України від 27.05.2008 року № 148, фізична
особа має право ввозити в Україну та
вивозити за її межі готівку в сумі, що
не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без
письмового декларування митному
органу.
ОСОБА_2 переміщав через митний
кордон України готівку без письмового
декларування в сумі, що перевищує
встановлені обмеження.

Згідно з ч.5 ст.366 МК України, обрання
"зеленого коридору" вважається заявою
особи про те, що переміщені нею через
митний кордон України товари не
підлягають письмовому декларуванню.
Під термін товари підпадає в
тому числі і іноземна валюта, згідно з
положеннями ст.4 ч.1, п.1 б), п.57 МК України.

Відповідно до вимог ст.197 МК України на
окремі товари встановлюються
обмеження щодо їх переміщення через
митний кордон України. В даному випадку
такі обмеження встановлені на рівні 10000
євро, в зв'язку з чим валютні цінності,
які переміщував ОСОБА_2, є товарами,
переміщення яких через митний кордон
України обмежене.
З наданих в суд
апеляційної інстанції документів
вбачається, що ОСОБА_2, вилучену у
нього валюту вивозив з метою оплати
навчання його дітей в Канаді та була
ним позичена, а не задекларував наявні
у нього грошові кошти з необережності,
що підтверджується: копією листування
ОСОБА_2 із його синами; копією онлайн
відомості рахунку студента із
перекладом; підтвердженням навчання
ОСОБА_3 із перекладом; копією виписки
банківських платежів за навчання із
перекладом; копіями студентських
квитків ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копіями
свідоцтв про народження ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.
Крім того, будь-які
дані про те, що ОСОБА_2 раніше
притягувався до кримінальної чи
адміністративної відповідальності в
матеріалах справи відсутні. Жодних
даних, які б давали суду підстави
вважати, що шляхом застосування
конфіскації буде попереджена інша
незаконна діяльність - легалізація
злочинних доходів, торгівля
наркотиками, фінансування тероризму,
ухилення від сплати податків, тощо -
відсутні.
В судовому
засіданні суду першої інстанції
прокурор та представник митниці також
не висловлювали припущень щодо
незаконності походження валютних
цінностей. З огляду на вищенаведене
приходжу до висновку, що джерело
походження коштів ОСОБА_2 було
законним. Таким чином, єдине
протиправне діяння, яке вчинив ОСОБА_2,
полягає в ненаданні митному органу
відповідної декларації.

Шкода, яку ОСОБА_2 потенційно міг
завдати державі, була незначною: він не
ухилився від сплати мита та інших
зборів і не завдав державі іншої шкоди,
якби він вивіз гроші не задекларувавши
їх, органи влади лише не отримали б
інформацію про те, що ці кошти
опинилися за територією держави. Таким
чином, метою конфіскації було не
відшкодування майнової шкоди, завданої
державі, оскільки вона не зазнала
ніяких збитків внаслідок невнесення
заявником відомостей до митної
декларації, а його покарати. Однак у цій
справі ОСОБА_2 вже зазнав покарання - це
накладене на нього стягнення у виді
штрафу в розмірі 1700 грн.
З огляду на наведене, враховуючи
практику Європейського Суду з прав
людини, приходжу до висновку, що
застосування конфіскації, предметів
порушення митних правил, в даному
випадку, є порушенням положень ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не
пропорційним, оскільки покладає на
ОСОБА_2, "індивідуальний надмірний
тягар".
За таких обставин, постанову судді
слід змінити та звільнити ОСОБА_2 від
адміністративного стягнення у виді
конфіскації валютних цінностей,
повернувши їх ОСОБА_2
Керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
- задовольнити.
Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 травня 2014 року щодо ОСОБА_2 про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 471 МК України -
змінити.
Звільнити ОСОБА_2 від
адміністративного стягнення у виді
конфіскації валютних цінностей.
Вилучені у нього валютні цінності,
відповідно до протоколу про порушення
митних правил від 29 квітня 2014 року
№0203/125120103/14 повернути ОСОБА_2.
В
решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню
не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області
Н.М.
Колокольнікова