АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/5559/14-п
Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 33/790/425/14
Категорія : ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2014 року

м. Харків

Суддя судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду Харківської
області Шевченко В.В., за участю особи,
яку притягнуто до адміністративної
відповідальності, ОСОБА_2, його
захисника - адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову судді Московського
районного суду м. Харкова від 26 червня
2014 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року в місті Харкові, приватного
підприємця , мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року постановою судді
Московського районного суду м. Харкова
ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та
піддано стягненню у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 2 роки.

Як зазначено у протоколі про
адміністративне правопорушення та
встановлено судом першої інстанції, 30
березня 2014 року о 05 год. 50 хв. в м.
Харкові, водій ОСОБА_2 керував
автомобілем НОМЕР_1 по вул. Полтавський
Шлях з ознаками алкогольного сп'яніння.
Водій в присутності двох понятих
відмовився від продуття алкотестера
«Драгер» 6810, а також відмовився від
проходження медичного огляду в
наркоцентрі на стан сп'яніння, чим
порушив п.п. 2.5,2.9 ПДР України, за що
передбачена відповідальність за ч.1 ст.
130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим
процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просив
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову судді Московського
районного суду м. Харкова від 26 червня
2014 року, а провадження по справі
закрити за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення. Апелянт зазначає, що
суддя в постанові, посилаючись на його
пояснення, виклав їх перекручено та
однобічно, а саме не вказав про те, що
між ним(ОСОБА_2) та інспектором ДПС
склалися неприязні стосунки; протокол
у його присутності не складався та
жодних свідків не було. Окрім того,
ОСОБА_2 вважає, що суд необґрунтовано
послався на письмові пояснення
свідків, які за викликом в судове
засідання не з*явились, чим обмежив
його право на захист: скористатись
правовою допомогою адвоката, задати
запитання свідкам.

Дослідивши матеріли справи,
заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його
захисника, які підтримали апеляційну
скаргу у повному обсязі, перевіривши
доводи апеляційної скарги, вважаю, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280
КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно
та об'єктивно з'ясувати всі обставини
справи, дослідити в судовому засіданні
наявні у справі докази, дати їм належну
правову оцінку і, в залежності від
встановленого, прийняти мотивоване
законне рішення.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4 суддею повно і
всебічно встановлені всі обставини
правопорушення на підставі наявних в
матеріалах справи і досліджених в
судовому засіданні доказів, які
оцінені судом першої інстанції в їх
сукупності, у відповідності з вимогами
ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у
мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим
погоджується і апеляційний суд.

Згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП,
відповідальність за вказаною статтею
КУпАП настає не лише внаслідок
керування транспортними засобами
особами у стані алкогольного чи іншого
сп'яніння, а й за відмову особи, яка
керує транспортним засобом, від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного чи іншого сп'яніння

ОСОБА_2 притягнутий до
адміністративної відповідальності
саме за відмову від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного чи іншого
сп'яніння.

Факт вчинення адміністративного
правопорушення та вина ОСОБА_2
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: протоколом про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 серії АВ2 №346390 від
30.03.2014 року (а.с.1), поясненнями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 3-4), рапортом
співробітника ДАІ Дубровського Д.Ю.
(а.с.5), письмовими поясненнями
інспектора ДАІ Дубровського Д.Ю. та
свідка ОСОБА_6 суду першої інстанції
(а.с. 29-30). Зазначені фактичні обставини
частково узгоджуються і з поясненнями
водія ОСОБА_2 даними суду першої
інстанції (а.с.31), який підтвердив, що
керував автомобілем у зазначений в
протоколі час та був зупинений
працівниками ДАІ, які, посилаючись на
наявність у нього ознак алкогольного
сп'яніння, пропонували пройти огляд на
стан сп'яніння за допомогою
алкотестера «Драгер», на що він
відмовився, бо мав сумніви щодо його
технічного стану, а від проходження
медичного огляду в наркоцентрі теж
відмовився, бо не вбачав для цього
підстав (а.с. 31), зазначені обставини
апелянт не оспорює в апеляційній
скарзі, а лише посилається на
відсутність свідків та спростовує факт
складання протоколу у його
присутності.

Доводи апелянта про відсутність
свідків спростовуються матеріалами
справи, в тому числі і поясненнями
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не довіряти яким
підстав у суду не має. Окрім того, дії
посадових осіб органів ДАІ щодо
складання відносно нього протоколу від
30 березня 2014 року ОСОБА_2 у визначеному
законом порядку також не оскаржував;
будь-яких доказів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції,
апеляційному суду не надав.

Посилання апелянта на бажання
скористатись правовою допомогою
захисника та порушення його права на
захист судом першої інстанції є
неспроможними. Права особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, передбачені ст.268
КУпАП, в тому числі і право
користуватись юридичною допомогою
адвоката, іншого фахівці в галузі
права, роз*яснені ОСОБА_2 , що
підтверджується його заявою від 06
травня 2014 року (а.с.11), будь-яких
обмежень процесуальних прав
правопорушника в стадії судового
розгляду із матеріалів справи не
вбачається.

Таким чином, наведені факти вказують
на скоєння ОСОБА_2 адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП, а доводи апелянта про
відсутність складу адміністративного
правопорушення суперечать наявним в
матеріалах справи фактичним даним та є
необґрунтованими.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2
визначене в межах санкції статті 130 ч.1
КУпАП, з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний
суд вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
скасуванню за доводами апеляційної
скарги ОСОБА_2 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення.

Постанову судді Московського
районного суду м. Харкова від 26 червня
2014 року про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області
В.В.Шевченко