Провадження №3/761/2580/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 липня 2014 року суддя Шевченківського
районного суду м. Києва Антонюк М.С., за
участю прокурора Ясь О.О., при секретарі
Зайчук О.В., розглянувши матеріали, що
надійшли від Головного управління по
боротьбі з організованою злочинністю
МВС України про притягнення до
адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Грузії,
громадянки України, працюючої радником
Голови Вищої ради юстиції України,
розлученої, зареєстрованої та
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, яка
раніше не притягувалась до
адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 172-4 КУпАП,

в с т а н о в и
в :

На розгляд до Шевченківського
районного суду м. Києва надійшла справа
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Так, згідно протоколу про
адміністративне правопорушення №64 від
21.11.2013 року ОСОБА_1, перебуваючи на
посаді помічника Міністра юстиції
України, будучи державним службовцем III
категорії 5 рангу, являючись суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення згідно п. 1 ч. 1 ст. 4
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», умисно, в
порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», одночасно, у період
з 15.11.2012 до 22.08.2013 займалась іншою
оплачуваною діяльністю, що не
віднесена до викладацької, наукової та
творчої діяльності.

Як вбачається зі змісту протоколу
Наказом Міністерства юстиції України
від 08.11.2006 за № 1379/к ОСОБА_1 призначено
на посаду помічника Міністра юстиції
України.

01.12.2008 року ОСОБА_1 присвоєний 5 ранг
державного службовця. Відповідно до
розпорядження КМУ від 08.12.1995 року №757-р
посада помічника Міністра юстиції
України була віднесена до ІІІ
категорії посад державних службовців.

22.08.2013 року на підставі наказу № 1058/к
Міністра юстиції України, ОСОБА_1
звільнена з займаної посади у зв'язку
зі зміною керівника Міністерства
юстиції України.

В той же час, 01.12.2006 року укладено
Договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
між фізичною особою - ОСОБА_1 та
Державним підприємством
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України (, адреса: м.
Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А), згідно
якого Виконавець зобов'язується по
завданню Замовника надавати
інформаційно-консультативні послуги
щодо супроводження офіційних
веб-сайтів ДП «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України та
Міністерства юстиції України (далі -
послуги), а Замовник зобов'язується їх
оплачувати.

Згідно щомісячних Актів наданих послуг
до вказаного договору, що є його
невід'ємною частиною, ОСОБА_1 надавала
зазначені послуги якісно та у повному
обсязі. Сторони взаємних претензій
щодо виконання зобов'язань за
договором не мають. Зазначеними Актами
також передбачено вартість (оплату)
наданих послуг.

Відповідно до роз'яснень спеціалістів
Інституту законодавства Верховної
Ради України (лист № 22/815-1-18 від 07.11.2013)
випливає, що підстав для віднесення
інформаційно-консультативних послуг
щодо супроводження офіційних
веб-сайтів ДП «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України та
Міністерства юстиції України до
викладацької, наукової, або творчої
діяльності, немає, а тому надання
зазначених послуг є іншою оплачуваною
діяльністю.

Таким чином ОСОБА_1 будучи державним
службовцем одночасно займалась іншою
оплачуваною діяльністю, що не
віднесена до викладацької, наукової та
творчої діяльності, від чого отримала
протиправний дохід (винагороду) у
розмірі 20 653,6 грн., чим вчинила
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-4
КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні
корупційного правопорушення не
визнала, та пояснила, що її діяльність
полягала у розробленні дизайну сайту
ДП «Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України, що є творчою
діяльністю. Просила суд звернути увагу
на те, що співробітник ГУБОЗ МВС
України не дослідив обставини надання
нею послуг вказаному підприємству, у
зв'язку з чим останній дійшов
помилкового висновку про те, що вона
порушила обмеження щодо сумісництва.
Крім того, зазначила, що під час її
опитування співробітник ГУБОЗ неповно
виклав її пояснення, заважав дописати
про важливі на її погляд обставини, та
користуючись її правовою
необізнаністю, допустив спотворення
змісту її пояснення, склав та направив
до суду протокол про адміністративне
правопорушення з порушенням її прав.

Як вбачається із пояснень свідка
ОСОБА_3, він з 2006 по 2013 рік працював
програмістом, потім - заступником
начальника інформаційного відділу ДП
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України. ОСОБА_1, яка працювала
на той час керівником прес-служби
Міністерства юстиції України, керувала
інформаційним наповненням та
оформленням сайту вказаного
Міністерства. Крім того, ОСОБА_1 надала
їх відділу дизайн-макет оновленого
сайту, із даними про те, які рубрики і де
мають розміщуватись.

Прокурор просив суд за наслідками
розгляду справи визнати ОСОБА_1 винною
у вчиненні адміністративного
корупційного правопорушення,
передбачене ч.1 ст. 172-4 КУпАП, та
призначити стягнення у виді штрафу в
розмірі 50 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян з конфіскацією
отриманого доходу від роботи за
сумісництвом в розмірі 20 653,6 грн. При
цьому прокурором не наведено, які
конкретно послуги надавала ОСОБА_1, що
не відносяться до викладацької,
наукової та творчої діяльності, у зв?
язку з чим вона була притягнена до
адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, свідка
ОСОБА_3, думку прокурора, дослідивши
матеріали справи, прихожу до висновку
про відсутність в діях ОСОБА_1 складу
адміністративного правопорушення,
виходячи з наступного.

Так, згідно вимог ч.1 ст. 172-4 КУпАП
відповідальність настає за порушення
особою встановлених законом обмежень
щодо зайняття підприємницькою чи іншою
оплачуваною діяльністю (крім
викладацької, наукової та творчої
діяльності, медичної та суддівської
практики, інструкторської практики із
спорту).

Відповідно до позиції Європейського
суду з прав людини, висловленої у
справі «Надточій проти України» (заява
№ 7460/03) Уряд України визнає карний
кримінально-правовий характер Кодексу
про адміністративні правопорушення.
Оскільки справа за своєю суттю є
кримінальною, то адміністративні
правопорушення підпадають під
гарантії статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Згідно із п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод від 4 листопада
1950 року, ратифікованої Верховною Радою
України 17 липня 1997 р., кожен, кого
обвинувачено у вчиненні кримінального
правопорушення, має право бути негайно
і детально поінформованим зрозумілою
для нього мовою про характер і причину
обвинувачення проти нього.

Наведене кореспондується із вимогами
КУпАП, згідно положень ст. 256 якого у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначаються: дата і
місце його складення, посада, прізвище,
ім'я по батькові особи, яка склала
протокол; відомості про особу
порушника; місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення;
нормативний акт, який передбачає
відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення порушника; інші відомості,
необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, ці вимоги процесуального
закону органом, який склав протокол про
адміністративне правопорушення,
належно не дотримані, та всупереч вимог
ст. 6 Європейської Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 4 листопада 1950 року, ратифікованої
Верховною Радою України 17 липня 1997 р.,
ст. 256 КУпАП, належним чином не
досліджено обставини, що підлягають
доказуванню у даній справі, що призвело
до неконкретності змісту протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеного щодо ОСОБА_1

Так, як вбачається зі змісту протоколу
про адміністративне правопорушення та
матеріалів справи не встановлено якою
конкретно діяльністю займалась ОСОБА_1,
в чому полягали послуги, які надавались
нею відповідно до Договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
укладеного між фізичною особою - ОСОБА_1
та Державним підприємством
«Інформаційний центр» Міністерства
юстиції України (), та актів
виконаних робіт, у зв'язку з чим ОСОБА_1
отримала оплату наданих нею послуг, не
встановлено чи існують документально
оформлені завдання, на виконання яких
ОСОБА_1 надавала
інформаційно-консультативні послуги,
не опитані особи, з якими укладався
Договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг,
та акти виконаних робіт до нього, інші
працівники ДП «Інформаційний центр»
Міністерства юстиції України, яким
відомі обставини укладання та
виконання вказаного Договору, в тому
числі про зміст послуг, які надавала
ОСОБА_1

За таких обставин судом направлялись
матеріали справи для проведення
додаткової перевірки до Головного
управління по боротьбі з організованою
злочинністю МВС України, але справа
повторно надійшла на розгляд до суду
без усунення вказаних недоліків.

Таким чином за умов відсутності
визначення у протоколі про
адміністративне правопорушення
конкретного виду діяльності, яким
займалась ОСОБА_1, суд позбавлений
можливості перевірити обставини,
викладені у протоколі щодо скоєння
ОСОБА_1 адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
172-4 КУпАП, а також перевірити доводи
захисту про те, що вона надавала
послуги з розробки дизайну сайту
Міністерства юстиції України, тобто
займалась творчою діяльністю.

При цьому суд вважає необхідним
зауважити, що «Роз'яснення
спеціалістів Інституту законодавства
Верховної Ради України (лист № 22/815-1-18
від 07.11.2013)» на які посилається орган,
яким складено протокол, як на доказ
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення, не може бути визнаний
доказом за критеріями допустимості,
оскільки не містить підпису особи, яка
бере на себе відповідальність за його
зміст.

Інші документи, які містяться у
матеріалах справи і засвідчують факт
укладання ОСОБА_1 Договору про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 01.12.2006 року, та пов'язані із його
виконання, за умови невизначеності
конкретного виду діяльності, яким
займалась ОСОБА_1, не можуть безумовно
свідчити про вчинення останньою
вказаного правопорушення.

Інших даних, які б свідчили про те, що
ОСОБА_1 займалась забороненою
діяльністю - у матеріалах справи немає,
не були такі дані надані і прокурором в
ході судового розгляду.

За таких обставин суд приходить до
висновку про відсутність в діях ОСОБА_1
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
172-4 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 172-4 ч.1, 247 п.1, 284 КУпАП,
ст. 6 Європейської Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 4 листопада 1950 року, ратифікованої
Верховною Радою України 17 липня 1997 р.,
суд

П О С Т А Н
О В И В:

Провадження по справі про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за вчинення
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.
172-4 КУпАП - закрити за відсутністю в її
діях складу зазначеного
адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів
з дня її винесення може бути подана
апеляція, на неї може бути внесено
протест прокурора, до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва.

Суддя