АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Суддя у першій
інстанції - Жежера О.В.
№ 33/796/318/2014
Доповідач - Стрижко С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката
ОСОБА_4 на постанову судді Оболонського
районного суду м. Києва від 24 грудня 2013
року відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с.Малий Вистороп,
Лебединського району Сумської області,
українця, громадянина України,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, про
притягнення до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про
адміністративне правопорушення, 27.09.2013
року, о 07 год. 00 хв., ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «Пежо», державний номер
НОМЕР_1, по вул. Прирічній, 5 в м. Києві,
виїжджаючи на дорогу з житлової зони,
не надав дорогу транспортному засобу,
який рухався по дорозі, чим порушив п.
10.2 Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем «Шевроле», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що
спричинило механічні пошкодження
транспортних засобів. Своїми діями
водій ОСОБА_3 порушив п.10.2 Правил
дорожнього руху України, тобто вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Оболонського
районного суду м. Києва від 24 грудня 2013
року ОСОБА_3 визнаний винуватим у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.. 124
КпАП України, та накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в дохід держави у розмірі 425,00
гривень.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, захисником ОСОБА_3 -
адвокатом ОСОБА_4 подано апеляційну
скаргу, в якій апелянт, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильного застосування
норм матеріального права, на
невсебічне та необ'єктивне дослідження
обставин та матеріалів справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить судове рішення
скасувати та закрити провадження по
справі за відсутністю в діях ОСОБА_3
складу адміністративного
правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог захисник
зазначає про відсутність порушення п.
10.2 ПДР України водієм автомобіля
«Пежо» ОСОБА_3, оскільки проїзна
частина, на яку ОСОБА_3 мав намір
виїхати, не є дорогою в розумінні п. 10.2
ПДР, а є частиною житлової зони, тобто
дворових територій, а тому правила
пріоритету тут не діють і водії повинні
керуватися правилами щодо проїзду
перехрестя рівнозначних доріг.
Посилаючись на визначення понять
«перехрестя» та «прилегла територія»,
вказує також, що місце зіткнення
транспортних засобів є фактично
дворовою дорогою, оскільки на ній
відсутні роздільні смуги для руху в
протилежних напрямках, та більша
частина зазначеного проїзду
призначена для паркування автомобілів,
що чітко видно з відеозапису, який був
доданий ОСОБА_3 при розгляді справи,
проте не був належним чином оцінений
при винесенні постанови.

Крім того, апелянт вказує на порушення
ПДР України саме водієм автомобіля
«Шевроле» ОСОБА_5., а саме п. 2.3 (б), 12.5 та
16.12, який, рухаючись на швидкості, що
перевищує максимально дозволену у
житловій зоні, не надав дорогу
транспортному засобу ОСОБА_3, який
знаходився праворуч по відношенню до
його автомобіля, не був уважним та не
стежив за дорожньою обстановкою, що в
подальшому і спричинило ДТП з
автомобілем ОСОБА_3, та у свою чергу
виключає наявність складу
адміністративного правопорушення в
діях останнього.

Одночасно апелянтом заявлено
клопотання про поновлення строку на
апеляційне оскарження у зв'язку з тим,
що копію повного тексту постанови
Оболонського районного суду м. Києва
від 24.12.2013 року отримано 27.12.2013 року, а
оскільки, в судовому засіданні
проголошувалась лише вступна та
резолютивна частини постанови, він, не
будучи ознайомленим з текстом
мотивувальної частини постанови,
належним чином не міг підготувати
обґрунтовану апеляційну скаргу, а тому
і не мав можливості своєчасно в
апеляційному порядку оскаржити подати
апеляційну скаргу.

Вивчивши причини пропуску строку на
апеляційне оскарження, суд апеляційної
інстанції визнає їх поважними, а тому
поновлює захиснику ОСОБА_3 - адвокату
ОСОБА_4 цей строк.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його
захисник, підтримавши скаргу, просили
її задовольнити з викладених у ній
підстав.

Інший учасник ДТП - ОСОБА_5 просив
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги та постанову судді залишити без
зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи та додаткові матеріали,
представлені на запит суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає її такою,
що не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Висновок судді районного суду про
доведеність винуватості ОСОБА_3 у
порушенні п. 10.2 ПДР, що призвело до
зіткнення транспортних засобів та їх
пошкодження за обставин, викладених у
постанові, є законним та
обґрунтованим. Винуватість ОСОБА_3 у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, відповідає фактичним обставинам
подій та підтверджена матеріалами
справи про адміністративне
правопорушення, у тому числі
поясненнями іншого водія-учасника ДТП -
ОСОБА_5, даними, що містяться у
протоколі про адміністративне
правопорушення, схемі ДТП,
відеозаписом з місця пригоди, іншими
доказами, зібраними по справі.

Доводи апелянта про порушення ПДР
України водієм ОСОБА_5, а саме п.2.3 (б), 12.5
та 16.12 ПДР є неспроможними, оскільки ці
обставини не можуть бути предметом
розгляду справи щодо ОСОБА_3 Більш того,
вирішення питання про наявність
порушення ПДР України в діях
конкретного водія та складання
протоколу про адміністративну
відповідальність для притягнення
винуватих осіб до адміністративної
відповідальності належить виключно до
компетенції органів
Державтоінспекції, а судові органи
розглядають справи про
адміністративне правопорушення лише в
межах обставин та щодо порушень,
зазначених у протоколі. Як вбачається
із матеріалів справи будь-яких даних
про притягнення ОСОБА_5 до
адміністративної відповідальності,
про складання відносно нього протоколу
та направлення його на розгляд суду
немає.

Що стосується тверджень ОСОБА_3 та його
захисника про порушення ОСОБА_5 ПДР
України, зокрема перевищення швидкості
руху, що підлягає вимірюванню
спеціальними засобами, то такі дані
також відсутні у справі.

Також, не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги та не можуть бути
підставою для скасування постанови
заперечення на протокол про
адміністративне правопорушення,
оскільки Кодексом України про
адміністративні правопорушення не
передбачений порядок його оскарження
та не впливає на законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Крім того, як вбачається із
протоколу про адміністративне
правопорушення складеного відносно
ОСОБА_3, останній погодився із
внесеними до нього даними, засвідчивши
це своїм підписом та не внісши свої
заперечення під час його оформлення.

Також є необґрунтованими і доводи
особи, яка була притягнута до
адміністративної відповідальності, та
його захисника про відсутність складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема
порушення п. 10.2 ПДР України, оскільки
проїзні частини, по яких рухались
транспортні засоби, є прибудинковими
територіями, а не дорогами, а відтак
перехрестя, на якому відбулось
зіткнення, є перехрестям двох
рівнозначних доріг, а тому ОСОБА_3 мав
перевагу в русі перед ОСОБА_5 за п. 16.12
ПДР.

Так, відповідно до п. 10.2 ПДР України,
виїжджаючи на дорогу з житлової зони,
дворів, місць стоянки, автозаправних
станцій та інших прилеглих територій,
водій повинен перед проїзною частиною
чи тротуаром дати дорогу пішоходам і
транспортним засобам, що рухаються по
ній, а з'їжджаючи з дороги -
велосипедистам і пішоходам, напрямок
руху яких він перетинає.

Згідно із п.1.10 ПДР України, прилегла
територія - це територія, що прилягає до
краю проїзної частини та не призначена
для наскрізного проїзду, а лише для
в'їзду до дворів, на стоянки,
автозаправні станції, будівельні
майданчики тощо або виїзду з них.

Як вбачається із схеми ДТП та
роздруківки картографічних даних
ділянки між проспектом Г. Сталінграда
та вулицею Прирічною, проїзна частина,
по якій рухався автомобіль «Шевроле»
під керуванням водія ОСОБА_5 і яка
з'єднує проспект Г. Сталінграда та
вулицю Прирічну є наскрізним проїздом,
оскільки проходить через дворову
територію на виходить назовні з неї,
об'єднуючи при цьому головні дороги.
Проїзна ж частина, по якій рухався
автомобіль «Пежо» під керуванням водія
ОСОБА_3 є лише прилеглою до вказаного
наскрізного проїзду.

Більш того, відповідно до інформації,
яка була надана на запити суду, зокрема
з КК «Київдорсервіс» від 14.04.2014 року,
проїзд між вул. Прирічною та просп.. Г.
Сталінграду являється вулицею (вул.
Прирічна) 10 мкр. Житлового масиву
Оболонь.

Заяви у суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність
витребування додаткових відомостей є
безпідставними, оскільки усі вичерпні
дані для правильного вирішення справи
маються в наявності.

За таких обставин проїзні частини, по
яких рухались транспортні засоби,
ніяким чином не можуть бути визнані
рівнозначними дорогами, перетинання
перехрестя між якими повинно
здійснюватись за правилами п. 16.12 ПДР, а
тому водій ОСОБА_3, виїжджаючи із
житлової зони (двору, прибудинкової
території) на проїзну частину вулиці,
тобто на дорогу, повинен був
дотримуватись вимог п. 10.2 ПДР, а відтак -
мав би надати дорогу для проїзду
перехрестя водію ОСОБА_5, і при цьому
згідно з іншими пунктами ПДР перед
поворотом ліворуч і розворотом водій
нерейкового транспортного засобу
зобов'язаний дати дорогу трамваю
попутного напрямку, а також
транспортним засобам, що рухаються по
рівнозначній дорозі в зустрічному
напрямку прямо чи праворуч.

Разом з тим, вказаних вимог ПДР ОСОБА_3
не виконав, внаслідок чого і сталося
зіткнення транспортних засобів.
Порушення, що були допущені ОСОБА_3
фактично були відображені і на
відеозапису.

При цьому трактовка подій ДТП та причин
зіткнення автомобілів, надана ОСОБА_3
та його захисником, є суб'єктивною, яка
фактично не знайшла свого
підтвердження у суді апеляційної
інстанції.

Таким чином, суддя районного суду при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3 повно,
всебічно та об'єктивно з'ясував всі
обставини подій, дав належну оцінку
усім зібраним по справі доказам та
прийшов до обґрунтованих висновків
щодо винуватості ОСОБА_3 у порушенні
ПДР та наявності в його діях складу
адмінправопорушення, передбаченого ст.
124 КУпАП.

Будь-яких інших доводів, які б
підтверджували порушення вимог
чинного законодавства при розгляді
судом першої інстанції справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 у скарзі не наведено
та додаткових доказів на спростування
висновків судді районного суду не
надано, а тому апеляційну скаргу
захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 слід
залишити без задоволення, а постанову
судді районного суду - без зміни.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294
КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 -
адвоката ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову судді
Оболонського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2013 року про притягнення
ОСОБА_3 до адмінвідповідальності за ст.
124 КУпАП - без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва
С.І. Стрижко