АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/535/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Щербина О.О. Доповідач - Коваленко
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області Коваленко
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську, за участю прокурора
Карпенко Р.І., а також ОСОБА_2,
апеляційну скаргу прокурора
Павлоградської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у транспортній
сфері Дніпропетровської області, який
брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції, на постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 20 червня
2014 року у справі про адміністративне
правопорушення, якою щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Павлограда Дніпропетровської області,
громадянина України, приватного
підприємця, який зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_1,

закрито провадження в справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 червня 2014 року
провадження в справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_2
закрито на підставі ст. 247 КУпАП, за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

Як вбачається з постанови суду першої
інстанції, щодо ОСОБА_2 13 червня 2014 року
було складено протокол про вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, згідно з
протоколом ОСОБА_2, з 04 серпня 2010 року по
05 червня 2013 року, працював на посаді
старшого слідчого відділення
лінійного відділу ст. Павлоград УМВС
України на Придніпровській залізниці
та мав спеціальне звання старшого
лейтенанта міліції, тобто є суб'єктом
відповідальності за корупційне
правопорушення. 05 червня 2013 року
ОСОБА_2 був звільнений з займаної
посади, але не подав за місцем служби з
моменту звільнення до 01 квітня 2014 року
декларацію про майно, доходи, витрати
та зобов'язання фінансового характеру
за період з 01 січня 2013 року по 05 червня
2013 року, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 12
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції».

Провадження № 33/774/535/14
Головуючий у першій інстанції: Щербина
О.О.

Категорія: ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
Головуючий у другій інстанції:
Коваленко Н.В.

Однак, районний суд з наведених в
постанові мотивів, прийшов до висновку
про відсутність в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і
прийняв вищевказане судове рішення у
справі.

Не погоджуючись з даною постановою
суду прокурор Павлоградської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері
Дніпропетровської області, який брав
участь в розгляді справи судом першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову суду та винести нову
постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-6 КУпАП та застосувати щодо нього
стягнення у виді штрафу в розмірі 170
гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що постанова суду
першої інстанції є незаконною, а
викладені в постанові висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. За твердженням прокурора, в
діях ОСОБА_2 наявний склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду
прокурор Карпенко Р.І. підтримав в
повному обсязі вимоги апеляційної
скарги прокурора Павлоградської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері
Дніпропетровської області і просив її
задовольнити.

ОСОБА_2 при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
прокурора і просив залишити постанову
районного суду без змін, оскільки
вважає її законною та обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи, дослідивши доводи
апеляційної скарги прокурора,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, дійшов висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги прокурора
щодо незаконності та
необґрунтованості постанови районного
суду є частково слушними.

Я вбачається з постанови суду першої
інстанції, однією з підстав закриття
справи про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6
КУпАП щодо ОСОБА_2 був висновок
районного суду про те, що ОСОБА_2 не є
суб'єктом відповідальності за
корупційне правопорушення.

До такого висновку місцевий суд
прийшов встановивши, що ОСОБА_2,
звільнившись з органів внутрішніх
справ 05 червня 2013 року, станом на 01
квітня 2014 року, тобто на час подання
відповідної декларації, не був
суб'єктом адміністративного
правопорушення, а тому, за умови
доведеності його провини, мав би нести
відповідальність за іншою нормою
закону, що передбачає настання
відповідальності за порушення порядку
подання декларації про доходи, а саме
за ст.164-1 КУпАП.

Однак, такий висновок районного суду є
необґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Я встановлено судом апеляційної
інстанції, в вину ОСОБА_2 ставиться, не
подання після звільнення з посади
декларації про майно, доходи, витрати і
забов'язання фінансового характеру за
період з 01 січня 2013 року по 05 червня 2013
року на підставі Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
встановлена адміністративна
відповідальність за неподання або
несвоєчасне подання декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, передбаченої
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Зазначена стаття КУпАП є бланкетною і
основним нормативно-правовим актом у
даному випадку є Закон України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», а саме ст. 12 зазначеного
Закону, яка передбачає обов'язок
суб'єктів декларування подавати
щорічно до 1 квітня за місцем роботи
(служби) декларацію про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру за минулий рік за формою,
встановленою цим Законом. Натомість,
законодавцем передбачена
диференціація строків подання
декларації в залежності від наявності
чи відсутності певних підстав,
зазначених в цій статті.

Вказана норма Закону мала декілька
редакцій. Так, відповідно до редакції
ч.1 ст.12 Закону «Про засади запобігання
і протидії корупції» від 7 квітня 2011
року: «Особи, зазначені у пункті 1,
підпункті «а» пункту 2 частини першої
статті 4 цього Закону, зобов'язані
щорічно до 1 квітня подавати за місцем
роботи (служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою, що додається до цього Закону.
Особи, які не мали можливості подати до
1 квітня за місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік через перебування у
відпустці у зв'язку з вагітністю та
пологами або для догляду за дитиною,
через тимчасову непрацездатність,
перебування за межами України, під
вартою, подають таку декларацію за
звітний рік до 31 грудня. Особи, які не
подали декларацію про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру за минулий рік із зазначених
причин і звільняються з цього місця
роботи, зобов'язані подати таку
декларацію до розірвання трудового
договору».

У подальшому зазначена редакція
цієї статті Закону зазнала змін 14
травня 2013 року, які набрали чинності з 09
червня 2013 року, зокрема, ст. 12
зазначеного Закону, передбачено, що
«…Суб'єкти декларування, які
звільняються або іншим чином
припиняють діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, подають
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями. Суб'єкти декларування,
які звільнилися або іншим чином
припинили діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, зобов'язані
протягом одного року подавати за своїм
останнім місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою і в порядку,
визначеними цим Законом».

Протоколом про адміністративне
правопорушення від 13 червня 2014 року,
ОСОБА_2 інкриміновано вчинення
корупційного правопорушення, за яке
встановлена відповідальність в
редакції ст. 12 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», що набрав чинності 09 червня
2013 року, тоді як ОСОБА_2 було звільнено
з займаної посади 05 червня 2013 року,
тобто до набрання цим Законом чинності
та відповідальність на момент його
звільнення за діяння, зазначене в
протоколі, не була передбачена
корупційним законодавством, на що суд
першої інстанції не звернув уваги.

До того ж, згідно ст. 1 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне
правопорушення визнається вчиненим
умисно, коли особа, яка його вчинила,
усвідомлювала протиправний характер
своєї дії чи бездіяльності,
передбачала її шкідливі наслідки і
бажала їх або свідомо допускала
настання цих наслідків.

Крім того, матеріали справи містять
податкову декларацію від 06 лютого 2014
року, яка у встановлені законом строки
була подана ОСОБА_2 до податкового
органу за звітний 2013 рік.

Цей факт, свідчить про відсутність в
діях ОСОБА_2 умислу на вчинення
адміністративного правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Самі по собі матеріали справи не
містять доказів, які б свідчили про
наявність в діях апелянта умислу на
вчинення корупційного правопорушення.
Не надано таких доказів і прокурором в
судовому засіданні апеляційного суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на той факт, що
апеляційна скарга прокурора є
невмотивованою, в ній взагалі не
зазначено жодного доводу в
обґрунтування вимог про скасування
постанови районного суду, а виключно
продубльовані дані протоколу про
адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про необхідність скасування
постанови місцевого суду із закриттям
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Приймаючи таке рішення суд апеляційної
інстанції керується також вимогами ст.
62 Конституції України, яка закріплює
презумпцію невинуватості та
передбачає, що усі сумніви щодо
доведеності вини особи повинні
тлумачитись саме на користь цієї особи.

На підставі викладеного та керуючись п.
1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора
Павлоградської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у транспортній
сфері Дніпропетровської області, який
брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції, - задовольнити
частково.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 червня 2014 року щодо
ОСОБА_2 - скасувати, а провадження у
справі про адміністративне
правопорушення закрити на підставі п. 1
ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях
ОСОБА_2 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили
негайно, остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області
Н.В. Коваленко