АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/536/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
ОСОБА_1 Доповідач - Коваленко Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області Коваленко
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську, за участю ОСОБА_2 та
його захисника ОСОБА_3, а також
прокурора Тодосюк Д.П., апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 27 червня
2014 року у справі про адміністративне
правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Донецька, працюючого на посаді
помічника начальника лінійного
відділу - оперативного чергової
частини штабу лінійного відділу на
станції Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, з
накладенням адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 200
гривень, -

в с т а н о в
и в :

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 червня 2014 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП і накладено
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмір 200 грн.

При обставинах, викладених в постанові
суду першої інстанції, ОСОБА_2 в
порушення вимог п. 1 ст. 14 Закону України
"Про засади запобігання і протидії
корупції" не вжив заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів.

Не погоджуючись з вищевказаною
постановою суду, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову міськрайонного
суду та закрити провадження в справі за
відсутністю складу адміністративного
правопорушення.

Провадження № 33/774/536/14
Головуючий у першій інстанції:
Тимченко С.О.

Категорія: ст. 172-7 КУпАП
Головуючий у другій інстанції:
Коваленко Н.В.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_2 посилається, що постанова суду
першої інстанції є незаконною та
необґрунтованою, винесеною з
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, а викладені в
постанові висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи. За твердженням апелянта, в його
діях відсутній склад інкримінованого
корупційного адміністративного
правопорушення, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази, які б свідчили
про те, що в ході його роботи на
займаній посаді мали місце
суперечності між особистими
інтересами та службовими
повноваженнями, наявність яких могла б
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття ОСОБА_2
рішень, а також на вчинення чи
невчинення ним дій під час виконання
наданих йому службових повноважень.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_3, в суді
апеляційної інстанції підтримали в
повному обсязі подану ОСОБА_2
апеляційну скаргу, підтвердили
викладені в ній доводи та просили
апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор Тодосюк Д.П. в судовому
засіданні апеляційного суду
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, оскільки вважає
постанову міськрайонного суду
законною та обґрунтованою, а доводи
апеляційної скарги безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, дійшов висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено апеляційним переглядом,
оскаржувана постанова суду першої
інстанції містить суттєві протиріччя
за своїм змістом.

Так, підставою визнання ОСОБА_2 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-2
КУпАП, було встановлення судом першої
інстанції факту порушення ним вимог п. 1
ст. 14 Закону України " Про засади
запобігання і протидії корупції ", що
виразилось в невжитті заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів.

Однак, місцевим судом не було враховано
те, що відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення,
складеному відносно ОСОБА_2, в вину
останнього ставиться неповідомлення
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів, що, як
встановлено судом першої інстанції,
апелянтом було зроблено при
призначенні його брата - ОСОБА_5 на
посаду першого заступника начальника
ЛВ на станції Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці, шляхом
повідомлення в усній формі свого
безпосереднього керівника - начальника
штабу ЛВ на станції Павлоград УМВС
України на Придніпровській залізниці.

Таким чином, місцевим судом було
встановлено факт виконання ОСОБА_2
вимог п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про
засади запобігання і протидії корупції
".

Незважаючи на те, що об'єктивна сторона
корупційного адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, виражається саме в
неповідомленні особою безпосереднього
керівника у випадках, передбачених
законом, про наявність конфлікту
інтересів, що, у відповідності до
викладених в постанові висновків суду,
ОСОБА_2 було зроблено, суд визнав
його винним у вчиненні інкримінованого
адміністративного правопорушення, чим
допустив істотні протиріччя між
описово - мотивувальною та
резолютивною частинами постанови, у
зв'язку з чим, оскаржувана постанова
суду безумовно підлягає скасуванню.

Разом з тим, апеляційним переглядом
встановлено, що викладені в протоколі
про адміністративне правопорушення
обставини вчинення ОСОБА_2
корупційного адміністративного
правопорушення, свідчать про
відсутність події такого
правопорушення.

Так, у другій примітці до ст. 172-7 КУпАП
міститься поняття конфлікту інтересів,
відповідно до якого під конфліктом
інтересів у ст. 172-7 КУпАП слід розуміти
суперечність між особистими
інтересами особи та її службовими
повноваженнями, наявність яких може
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи невчинення дій під
час виконання наданих їй службових
повноважень.

Згідно протоколу про адміністративне
правопорушення, складеному відносно
ОСОБА_2, суть конфлікту інтересів, про
наявність якого ОСОБА_2 не повідомив
свого безпосереднього керівника,
полягає в тому, що його брат - ОСОБА_5,
відповідно до наказу МВС України № 686
від 09 серпня 2012 року "Про організацію
діяльності органів досудового
розслідування Міністерства внутрішніх
справ України", яким затверджено
"Положення про органи досудового
розслідування Міністерства внутрішніх
справ України", перебуваючи на посаді
першого заступника начальника
лінійного відділу - начальника
слідчого відділення лінійного відділу
на станції Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці, у разі
відсутності начальника ЛВ на станції
Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці, за
дорученням останнього виконує його
обов'язки, в той час як сам ОСОБА_2 у
відповідності до наказу по Управлінню
МВС України на Придніпровській
залізниці № 103 о/с від 29 грудня 2010 року
працює на посаді помічника начальника
лінійного відділу - оперативного
чергової частини штабу лінійного
відділу на станції Павлоград УМВС
України на Придніпровській залізниці.

Однак, дослідивши фактичні обставини
справи, враховуючи завдання, обов'язки
та права помічника начальника
лінійного відділу - оперативного
чергової частини штабу лінійного
відділу на станції Павлоград УМВС
України на Придніпровській залізниці,
регламентовані відповідною посадовою
інструкцією, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що факт роботи
брата ОСОБА_2 на посаді першого
заступника начальника лінійного
відділу - начальника слідчого
відділення лінійного відділу на
станції Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці та
виконання ним за дорученням начальника
ЛВ на станції Павлоград УМВС України на
Придніпровській залізниці у разі його
відсутності обов'язків начальника,
жодним чином не може вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття ОСОБА_2 рішень, а також на
вчинення чи невчинення ним дій під час
виконання наданих йому службових
повноважень.

При цьому, складений відносно апелянта
протокол про адміністративне
правопорушення не містить відомостей,
підтверджених відповідними доказами,
які б спростовували вищезазначений
висновок апеляційного суду.

Що стосується факту дострокового
зняття ОСОБА_5, під час перебування на
посаді тимчасово виконуючого обов'язки
начальника ЛВ на станції Павлоград
УМВС України на Придніпровській
залізниці, раніше накладеного
дисциплінарного стягнення з
ОСОБА_2, то слід відзначити, що такі дії
ОСОБА_5 по відношенню до апелянта мали
місце в односторонньому порядку і не
можуть свідчити про наявність у ОСОБА_2
під час виконання наданих йому
службових повноважень конфлікту
інтересів, оскільки прийняття або
неприйняття останнім будь-яких рішень,
як і вчинення чи невчинення будь-яких
дій, жодним чином не могло вплинути на
таке рішення його брата ОСОБА_5

Дійсно, ст. 9 Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції"
передбачені обмеження щодо роботи
близьких осіб, однак порушення суб'єкта
відповідальності за корупційні
правопорушення даної норми закону,
може містити ознаки адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, виключно в контексті
законодавчо закріпленого поняття
конфлікту інтересів.

Разом з тим, аналіз чинного
антикорупційного законодавства дає
підстави дійти висновку про те, що
законом не передбачено
адміністративної відповідальності за
недотримання особою вимог в частині
обмеження щодо роботи близьких осіб, а
відтак посилання в протоколі про
адміністративне правопорушення на
порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9 Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції", як на обставину, яка
свідчить про наявність в його діях
корупційного адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, є безпідставним, оскільки
обов'язковою ознакою об'єктивної
сторони даного правопорушення є саме
невиконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції".

Таким чином, судом апеляційної
інстанції встановлено, що факт
перебування ОСОБА_2 у близьких
родинних стосунках з ОСОБА_5 не
свідчить про наявність під час
виконання безпосередньо ОСОБА_2
наданих йому службових повноважень
конфлікту інтересів, з чого слідує
висновок про відсутність в його діях
складу корупційного адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд, скасовуючи постанову суду першої
інстанції, вважає необхідним закрити
провадження в справі про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 172-7 КУпАП, на
підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю
в діях ОСОБА_2 складу даного
корупційного адміністративного
правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.
1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Скасувати постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 червня 2014 року, якою
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, з
накладенням адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 200
гривень.

Провадження в справі про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ст. 172-7 КУпАП
закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області
Н.В. Коваленко