АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 615/813/14-п
Головуючий у 1 інстанції
Провадження № 33/790/388/14
Категорія : ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2014 року

м. Харків

Суддя судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Харківської області Шевченко В.В.,
за участю особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності,
ОСОБА_2, його захисника - адвоката
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на постанову судді Валківського
районного суду м. Харкова від 12 червня
2014 року про притягнення

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року, не працює, мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2014 року постановою судді
Валківського районного суду
Харківської області ОСОБА_2, визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, та піддано стягненню у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 1
рік 6 міс.

Як встановлено судом першої
інстанції, 10 травня 2014 року о 00.05 хв. на
429 км а/д Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_2
керував автомобілем Москвич 2140,
держномер НОМЕР_1 в стані наркотичного
сп*яніння, від проходження медичного
огляду на стан сп*яніння відмовився в
присутності двох свідків, чим скоїв
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим
процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову судді
Валківського районного суду
Харківської області від 13 лютого 2014
року. Апелянт заперечував факт
перебування в стані наркотичного
сп*яніння та зазначив, що не
відмовлявся від проходження медогляду,
а навіть пройшов його самостійно в
закладі охорони здоров*я, що
підтверджується висновком
лікаря-нарколога КП «Валківська ЦРЛ»
№87 від 10 травня 2014 року про відсутність
у нього ознак наркотичного сп*яніння.
Окрім того, ОСОБА_2 вважає, що судом при
призначенні стягнення не враховані
обставини, передбачені ч.2 ст.33 КУпАП, та
визначено занадто суворий вид
стягнення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його
захисника - ОСОБА_3, які підтримали
апеляційну скаргу у повному обсязі,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
вважаю, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню , виходячи з
наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280
КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно
та об'єктивно з'ясувати всі обставини
справи, дослідити в судовому засіданні
наявні у справі докази, дати їм належну
правову оцінку і, в залежності від
встановленого, прийняти мотивоване
законне рішення.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, суддя в повному обсязі вказані
вимоги закону не виконав .

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачає
відповідальність за:

- керування транспортними засобами
особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп*яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції
;

- передачу керування транспортним
засобом особі, яка перебуває в стані
такого сп*яніння чи під впливом
лікарських препаратів;

- відмову від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного чи іншого сп*яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту протоколу
про адміністративне правопорушення
серії АВ2 №702755 від 10 травня 2014 року
(а.с.1), 10 травня 2014 року о 00.05 хв. на 429 км
а/д Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_2
керував автомобілем Москвич 2140,
держномер НОМЕР_1 з явними ознаками
наркотичного сп*яніння (сильно
розширені зіниці, неприродна блідість,
підвищена жвавість), в присутності
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від
проходження в установленому порядку
медичного огляду для визначення впливу
наркотичних речовин відмовився.

Формулюючи фактичні обставини
адміністративного правопорушення, як
відмову водія від проходження
медичного огляду на стан сп*яніння,
автор протоколу безпідставно послався
на порушення ОСОБА_2 вимог п.2.9 ПДР
України, який передбачає заборону
керування транспортним засобом в стані
алкогольного сп*яніння або перебування
під впливом наркотичних чи токсичних
речовин, тоді як обов*язок водія на
вимогу працівника міліції пройти в
установленому порядку медичний огляд
для встановлення такого стану
передбачений п.2.5 ПДР України. Стан
сп*яніння у водія транспортного засобу
може бути встановлений лише в порядку,
передбаченому Інструкцією від 09.09.2009
року № 400/666 Про виявлення у водіїв
транспортного засобу ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп*яніння, або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції (далі по
тексту - Інструкція). Але протокол
містить вказівку про відмову водія
ОСОБА_2 від проходження медичного
огляду, що виключає одночасне
порушення водієм п.2.5 та п.2.9 ПДР
України.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2, формулюючи обставини
правопорушення, які суд вважав
встановленими, суддею допущені
суперечності, які свідчать про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам.

Так, суд вірно пославшись на
протокол про адміністративне
правопорушення та інші докази у справі
про адміністративне правопорушення,
дійшов необґрунтованого висновку про
наявність в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -
керування автомобілем в стані
наркотичного сп*яніння, тоді як наявні
в матеріалах справи докази
підтверджують лише факт відмови ОСОБА_2
від проходження медичного огляду для
встановлення такого стану, тобто
порушення водієм вимог п.2.5 ПДР України,
відповідальність за що також
передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_2 підлягає
притягненню до адміністративної
відповідальності саме за відмову від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
наркотичного сп*яніння, тому довідка
лікувального закладу, на яку
посилається апелянт, у будь-якому разі
не спростовує факту його відмови від
проходження медогляду на вимогу
працівника ДАІ, у якого виникли
підстави вважати, що водій знаходиться
в стані наркотичного сп*яніння. Слід
зазначити також, що надана суду копія
довідки з висновком лікаря-нарколога
КП «Валківська ЦРЛ» №87 від 10 травня 2014
року не є належним доказом, що
достовірно підтверджує відсутність у
ОСОБА_2 ознак наркотичного сп*яніння
під час зупинки його працівниками ДАІ -
10 травня 2014 року о 00 год 05 хв., так як
огляд, в порушення вимог п.2.9 Інструкції
проведений о 03 год.10 хв., тобто пізніше
двох годин з моменту виявлення підстав
для його проведення, а висновок лікарем
зроблено, всупереч вимогам п.3.7
Інструкції, без посилання на
проведення лабораторних досліджень,
які для виявлення стану наркотичного
сп*яніння є обов*язковими.

В судовому засіданні апеляційного
суду ОСОБА_2 не спростовував факт
відмови від проходження медичного
огляду та пояснив, що спочатку мав
бажання пройти медогляд, але
відмовився їхати до наркодиспансеру в
м.Харкові, оскільки у нього виникли
сумніви в упередженості працівників
ДАІ та в об*єктивності висновку
лікарів. ОСОБА_2 також пояснив, що зі
свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 раніше він не
був знайомий, це сторонні для нього
особи. Щодо проходження медогляду у
Валківській ЦРЛ ОСОБА_2 підтвердив, що
огляд лікарем проведений о 3 год.,
візуально, без лабораторних досліджень
для виявлення стану перебування під
впливом наркотичних речовин. Окрім
того, ОСОБА_2 наполягав, що в протоколі
про адміністративне правопорушення
він дав неправдиві свідчення щодо
вживання ним наркотичних засобів, під
психологічним впливом працівників
міліції, а в суді першої інстанції
взагалі будь-яких пояснень не надавав,
а суд невірно зазначив у постанові про
визнання ним вини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
щодо суворості призначеного стягнення
апеляційний суд вважає
необґрунтованими. Позиція ОСОБА_2, який
в апеляційній скарзі оспорює свою
винуватість у скоєному
правопорушенні, не може свідчити про
його щире каяття. Правопорушник
офіційно не працює та не має джерела
стабільного прибутку. Накладення
стягнення у вигляді штрафу може
негативно вплинути на матеріальний
стан родини, оскільки із наданої
ОСОБА_2 довідки про стан сім*ї
вбачається, що його дружина - ОСОБА_6 теж
не працює, в сім*ї виховується
малолітня дитина; а також унеможливить
його виконання. Будь-яких переконливих
доказів, що автомобіль
використовується ОСОБА_2 для виконання
робіт по договору підряду
апеляційному суду не надано.

За викладених обставин, стягнення у
вигляді позбавлення ОСОБА_2 права
керування транспортними засобами, у
межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддею
призначено виважено, з урахуванням
вимог ст. 33 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний
суд вважає, що постанова суду першої
інстанції скасуванню за доводами
апеляційної скарги ОСОБА_2 не підлягає.
Разом з тим, зазначену постанову слід
змінити та виключити із її
мотивувальної частини висновок суду
про керування ОСОБА_2 автомобілем в
стані наркотичного сп*яніння. Вважати,
що його притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП лише
за відмову від проходження відповідно
до встановленого порядку огляду на
стан наркотичного сп*яніння.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову судді Валківського
районного суду Харківської області
від 12 червня 2014 року про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП -
зміни, виключити із мотивувальної
частини постанови висновок суду про
керування ОСОБА_2 автомобілем в стані
наркотичного сп*яніння та вважати, що
його притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП лише
за відмову від проходження відповідно
до встановленого порядку огляду на
стан наркотичного сп*яніння. В іншій
частині постанову суду залишити без
зміни.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення , є остаточною й оскарженню
не підлягає.

Суддя апеляційного суду
В.В.Шевченко