Номер провадження: 33/785/403/14
Номер справи місцевого суду: 520/5644/14-п
Головуючий у першій інстанції Войтов
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2014 року
м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в
складі судді судової палати з розгляду
кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю особи, яка подала апеляційну
скаргу - ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу на
постанову судді Київського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2014 року, якою -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1

був визнаний винним в скоєні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Оскаржуваною постановою, ОСОБА_3, був
визнаний винним в скоєні
адміністративного правопорушення
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на
нього було накладено адміністративне
стягнення у вигляді позбавлення права
керування всіма видами транспортних
засобів строком на 2 (два) роки.

Як зазначено в оскаржуваній постанові,
ОСОБА_3, 08 березня 2014 року, близько 0740
год., на проспекті Маршала Жукова в м.
Одесі, керуючи автомобілем «Ніссан» д/н
НОМЕР_1 порушив вимоги п.2.10 Правил
дорожнього руху України, а саме, будучи
причетним до дорожньо-транспортної
пригоди, не пройшов медичний огляд на
наявність алкогольного сп'яніння та не
здав кров на аналіз для встановленого
вказаного факту. За даним фактом
працівниками ДАІ відносно ОСОБА_3 було
складено протокол про адміністративне
правопорушення серії АВ№606934 від 02.05.2014
року за ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій у відповідності до положень
ст. 289 КУпАП апеляційній скарзі, ОСОБА_3
вказує, що постанова судді районного
суду є незаконною та необґрунтованою,
оскільки не відповідає фактичним
обставинам справи. На думку апелянта
суддя безпідставно визнав його винним
у скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП в супереч тому, що він не
знаходився за кермом автомобіля
«Ніссан» д/н НОМЕР_1. Апелянт вказує, що
він не порушував вимог п.2.10 ПДР України,
а тому в його діях не має та не може бути
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП, а крім того наполягає, що йому не
було запропоновано пройти медичний
огляд на стан сп'яніння. З наведених
підстав апелянт просить постанову
судді районного суду скасувати як
незаконну та провадження по
адміністративній справі закрити у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про
адміністративне правопорушення,
вислухавши особу, яка подала
апеляційну скаргу, розглянувши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП,
апеляційний суд переглядає справу в
межах апеляційної скарги. При цьому,
він не обмежений її доводами, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП та
положеннями п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 23.12.2005
року «Про практику застосування судами
України законодавства у справах про
деякі злочини проти безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні
правопорушення на транспорті», справа
обов'язково розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Розгляд справи у відсутності цієї
особи допустимий лише при наявності
відомостей про своєчасне повідомлення
особи про час та місце розгляду справи.

З матеріалів адміністративної справи
та постанови судді районного суду
вбачається, що справа була розглянута у
відсутності ОСОБА_3 Крім того, в
матеріалах адміністративної справи
відсутні відомості про те, що ОСОБА_3
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, положеннями ч.1 ст. 270 та ст. 271
КУпАП чітко визначено, хто може бути
законним представником особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності та захисником такої
особи.

З матеріалів справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 та оскаржуваної
постанови вбачається, що громадянин
ОСОБА_4, надав судді районного суду, в
якості документу який уповноважував
його представляти інтереси ОСОБА_3,
нотаріально посвідчене доручення на
представлення інтересів останнього у
всіх судових закладах, і саме на
підставі вказаного доручення ОСОБА_4
приймав участь у розгляді справи. Таким
чином, громадянин ОСОБА_4 не був особою,
яка, відповідно до положень ч.1 ст.270 та
ст. 271 КУпАП, мала право представляти
інтереси особи, яка притягувалась до
адміністративної відповідальності та
могла бути допущена до розгляду справи
(а.с.25, 36).

Таким чином, той факт, що в судовому
засіданні районного суду, в якості
представника особи, яка притягувалась
до адміністративної відповідальності
приймала участь особа, яка не мала на це
передбачених законом повноважень,
вказує на те, що суддя районного суду
помилково допустив останнього до
участі в розгляді адміністративної
справи, та не маючи документального
підтвердження належного повідомлення
про дату, час та місце розгляду справи
особи, яка притягалась до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_3, розглянув справу у відсутності
останнього, що є порушенням вимог ст. 268
КУпАП, та є безумовною підставою для
скасування оскаржуваної постанови
судді районного суду.

Щодо доводів апелянта про порушення
при розгляді справи вимог ст. 280 КУпАП
та незаконності постанови судді
районного суду, апеляційний суд
приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП суддя
при підготовці справи до розгляду
повинен вирішити питання, зазначенні в
цій статті, зокрема, з'ясувати, чи
правильно складено протокол та інші
матеріали до нього.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення суддя зобов'язаний
з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна особа у його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Що стосується доводів апелянта про те,
що він не перебував за кермом
автомобіля автомобілем «Ніссан» д/н
НОМЕР_1 під час факту ДТП з іншим
автомобілем, яке мало місце 08.03.2014 року
на проспекті Маршала Жукова в м. Одесі,
то вони є надуманими і спростовуються
матеріалами, які виділені з матеріалів
кримінального провадження №000922
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286
КК України відносно ОСОБА_5, зокрема
постановою органу досудового
розслідування про виділення
матеріалів для притягнення особи до
адміністративної відповідальності від
24.04.2014 року та протоколами допитів в
якості свідків від 23 квітня 2014 року
самого ОСОБА_3 та його жінки - ОСОБА_6
(а.с.17-20).

Разом з цим, інші наведені в
апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводи щодо
необґрунтованості притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 130 КУпАП заслуговують на увагу з
огляду на наступне.

Аналіз матеріалів адміністративної
справи свідчить про те, що суддя
районного суду не перевірив і не
звернув уваги, що протокол про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам
ст. 256 КУпАП.

При цьому висновки судді щодо
доведеності вини ОСОБА_3 у порушенні
вимог п.2.10 ПДР України не ґрунтуються
на даних протоколу про адміністративне
правопорушення серії АВ№606934 від 02.05.2014
року та є помилковими з наступних
підстав (а.с.2).

В протоколі про адміністративне
правопорушення зазначено, що «ОСОБА_3
будучи причетним до
дорожньо-транспортної пригоди, не
пройшов медичний огляд на наявність
алкогольного сп'яніння та не здав кров
на аналіз для встановленого факту, чим
порушив п.2.10 Правил дорожнього руху
України, а таким чином скоїв
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

Апеляційним судом встановлено, що
суддя районного суду не звернув уваги,
не дав оцінки та не врахував при
прийнятті рішення, що дії працівника
ДПС, який складав протокол відносно
ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не
відповідали встановленим законом
вимогам.

Відповідно до положень Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
об'єктивна сторона правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає: 1)
в керування транспортними засобами
особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції;
2) в передачі керування транспортним
засобом особі, яка перебуває в стані
такого сп'яніння чи під впливом таких
лікарських препаратів; 3) у відмові
особи, яка керує транспортним засобом,
від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо вживання лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції.

Таким чином, ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема
передбачає відповідальність за
відмову особи, яка керує транспортним
засобом, від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
сп'яніння.

Разом з цим, порядок проходження огляду
на стан сп'яніння встановлений
вимогами ст. 266 КУпАП, а також
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008
року «Порядком направлення водіїв
транспортних засобів для проведення
огляду з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду» та
«Інструкцією про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції»,
затвердженою спільним Наказом МВС та
МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 року.

Зокрема, пунктами 1.6, 2.1, 2.3, 2.5 та 2.6
«Інструкції про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції»
передбачено, що у разі наявності ознак
сп'яніння, передбачених цією
Інструкцією, уповноважена особа
Державтоінспекції МВС проводить на
місці зупинки огляд на стан сп'яніння
за допомогою спеціальних технічних
засобів, дозволених до застосування
МОЗ та Держспоживстандартом, які мають,
зокрема, свідоцтво про державну
реєстрацію та свідоцтво про його
повірку, які перед проведенням огляду
уповноважена на проведення огляду
особа надає на вимогу особи, яка
підлягає огляду і такий огляд на стан
сп'яніння на місці зупинки
транспортного засобу проводиться в
присутності двох свідків, до того ж не
можуть бути залучені як свідки
працівники міліції, або особи щодо
неупередженості яких є сумніви.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Інструкції,
огляду на стан сп'яніння підлягають
водії транспортних засобів, щодо яких в
уповноваженої особи Державтоінспекції
МВС є підстави вважати, що вони
перебувають у стані сп'яніння згідно з
ознаками такого стану, а саме: 1) запах
алкоголю з порожнини рота; 2) порушення
координації рухів; 3) порушення мови; 4)
виражене тремтіння пальців рук; 5) різка
зміна забарвлення шкірного покриву
обличчя; 6) поведінка, що не відповідає
обстановці.

Разом з цим, в протоколі про
адміністративне правопорушення серії
АВ№606934 від 02.05.2014 року відносно ОСОБА_3,
інспектором ДПС не тільки не зазначено
жодної ознаки алкогольного сп'яніння,
але взагалі відсутнє посилання на
наявність у водія ОСОБА_3 таких ознак на
час дорожньо-транспортної пригоди.
Більш того, в протоколі зазначено, що
«не пройшовши медичний огляд на
наявність алкогольного сп'яніння та не
здавши кров на аналіз для встановлення
вказаного факту» ОСОБА_3 нібито порушив
вимоги саме п.2.10 ПДР України (а.с.2).

Крім того, як встановлено апеляційним
судом, протокол серії АВ№606934 від 02.05.2014
року відносно ОСОБА_3 не складався
працівниками ДАІ на місці
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулась 08.03.2014 року за участю ОСОБА_3
(а.с.2). Вказаний протокол був складений
за результатами розгляду виділених
матеріалів з кримінального
провадження №000922 за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України
відносно ОСОБА_5, в ході розслідування
якого було встановлено, що 08 березня 2014
року ОСОБА_3 знаходився за кермом
автомобіля «Ніссан» д/н НОМЕР_1, який
потрапив у ДТП з автомобілем під
керуванням ОСОБА_5, який порушив вимоги
ПДР України (а.с. 4-5). Тобто, на час
складання протоколу - 02.05.2014 року, у
працівника ДАІ не було жодних законних
підстав вказувати в протоколі, що в
діях ОСОБА_3, 08.03.2014 року, були ознаки
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Більш того, суддя районного суду не
звернув уваги на те, що посилання в
протоколі про адміністративне
правопорушення про порушення ОСОБА_3
вимог п.2.10 ПДР України є хибним та
безпідставним, крім зазначеного вище,
також з урахуванням наступного.

Положення п.2.10 Правил дорожнього руху
України передбачає вичерпний перелік
обов'язків водія, який є причетним до
дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема
п.п «є» - передбачає , що водій
зобов'язаний до проведення медичного
огляду не вживати без призначення
медичного працівника алкоголю,
наркотиків, а також лікарських
препаратів, виготовлених на їх основі
(крім тих, які входять до офіційно
затвердженого складу аптечки). З огляду
на вказані вимоги закону «не
проходження медичного огляду на
наявність алкогольного сп'яніння та не
здача крові на аналіз для
встановленого вказаного факту», як це
зазначено в протоколі серії АВ№606934 від
02.05.2014 року відносно ОСОБА_3 - не
відноситься до обов'язків водія, які
передбачені п.2.10 ПДР України.

Відповідно до вищезазначеного,
працівник ДАІ, при складанні протоколу
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3, у разі встановлення
керування останнім транспортним
засобом у стані алкогольного сп'яніння
або підозри в перебуванні в такому
стані, та його відмови від освідування
на стан сп'яніння, зобов'язаний був
вказати в протоколі, що водій
відмовився від освідування на стан
сп'яніння, чим порушив вимоги п.2.5
Правил Дорожнього руху, а не п.2.10
Правил.

Крім того, аналіз викладених вище норм
про порядок оформлення працівниками
ДАІ матеріалів щодо притягнення осіб
до адміністративної відповідальності
за ст. 130 КУпАП свідчить про те, що у
даному випадку, у разі існування
підозри щодо перебування водія у стані
алкогольного сп'яніння, працівник ДАІ
повинен був на місці зупинки
транспортного засобу запропонувати
ОСОБА_3 використати спеціальний
технічний засіб для визначення стану
алкогольного сп'яніння і провести це у
присутності двох свідків. У разі
відмови пройти освідування на місці за
допомогою спеціального пристрою,
працівник ДАІ, в присутності двох
свідків, повинен був запропонувати
водію проїхати до медичного закладу
для освідування, а у разі відмови водія,
вказати про це в протоколі. Проте, як
вбачається з протоколу, ОСОБА_3, взагалі
не було запропоновано пройти огляд на
стан сп'яніння на місці зупинки за
допомогою спеціальних технічних
засобів.

Таким чином, апеляційним судом
встановлено, що суддя районного суду,
відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,
не мав підстав розглядаючи протокол
відносно ОСОБА_3, за відсутністю
посилання в протоколі на наявність
ознак сп'яніння та вказівки в протоколі
про порушення останнім вимог п.2.5
Правил Дорожнього руху, встановлювати
факт відмови ОСОБА_3 від освідування на
стан сп'яніння та визнавати його винним
у скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а
постанова судді Київського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2014 року
відносно ОСОБА_3, якою він був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП -
підлягає скасуванню, з закриттям
провадження у справі, відповідно до п.1
ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та
складу адміністративного
правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за
наслідками розгляду апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції має
право скасувати постанову та закрити
провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Постанову судді Київського районного
суду м. Одеси від 04 червня 2014 року, якою
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний
винним у скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення - скасувати.

Провадження по справі про
адміністративне правопорушення у
відношенні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП -
закрити, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у
зв'язку з відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області
п/п
Р.І. Котелевський

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду Одеської
області
Р.І. Котелевський