АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2014 року суддя апеляційного
суду Дніпропетровської області
Живоглядова І.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Дніпропетровську, за участю
ОСОБА_1, її захисника - адвоката ОСОБА_2
та прокурора - Карпенко Р.І, апеляційну
скаргу прокурора Солонянського району
Дніпропетровської області - Лесюк О.Я.
на постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 08
травня 2014 року у справі про корупційне
правопорушення, якою відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку смт.
Солоне Солонянського району
Дніпропетровської області, паспорт
серія НОМЕР_2, виданого 05 серпня 2002 року
Солонянським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області; податковий
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
присвоєний 02 грудня 1998 року
Дніпропетровською міжрайонною ДПІ;
зареєстрованою та проживаючою за
адресою проживаючу за адресою:
АДРЕСА_1,

закрито провадження у справі про
корупційне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на
підставі п.1 ст. 247 КУпАП, через
відсутність складу адміністративного
проступку, -

встановив:

Постановою Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 08
травня 2014 року закрито провадження,
відносно ОСОБА_1, у справі про
корупційне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на
підставі п. 1 ст. 247 КупАП, через
відсутність складу адміністративного
проступку.

У відповідності до протоколу про
корупційне правопорушення, у вину
ОСОБА_1 ставилося те, що вона, будучи вже
звільненою з посади головного
спеціаліста відділу
фінансово-господарського забезпечення
Солонянської районної, у період часу з
23 жовтня 2013 року до 01 квітня 2014 року у
порушення вимог ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про засади запобігання і протидію
корупції», маючи реальну можливість
своєчасно подати декларацію про майно,
доходи, витрати та зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік, цього
не зробила.

Дослідивши наявні у справі докази суд
першої інстанції дійшов висновку, що
дана категорія правопорушень
характеризується прямою формою умислу,
котрий у діях ОСОБА_1 відсутній,
оскільки остання не мала жодного
наміру вчинити дії спрямовані на
приховання своїх доходів чи видатків. З
урахуванням наведено суд дійшов
висновку про невинуватість особи та
закрив провадження у справі через
відсутність складу адміністративного
правопорушення.

Не погоджуючись з вищевказаною
постановою, прокурор подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
місцевого суду скасувати та прийняти
нову, якою ОСОБА_1 визнати винною та
накласти на неї стягнення у межах
санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги
прокурор посилається на те, що ОСОБА_1
як колишній державний службовець була
повідомлена про вимоги чинного
антикорупційного законодавства.
Зокрема, зі ст. 12 Закону України «Про
засади запобігання і протидію
корупції», у якій визначено вимоги
фінансового контролю, який передбачає
обов'язок державного службовця подати
у встановлений строк відповідну
декларацію про майно, доходи та
видатки.

У судовому засіданні прокурор Карпенко
Р.І. підтримав подану апеляційну скаргу
та просив її задовольнити, посилаючись
на те, що ОСОБА_1, будучи державним
службовцем, повинна була бути
обізнаною про необхідність подання
відповідної декларації, а незнання нею
свого обов'язку, у відповідності до ст.
68 Конституції України, не звільняє її
від відповідальності.

У свою чергу, ОСОБА_1 та її захисник -
адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні
апеляційного суду просили суд
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги прокурору, а постанову
місцевого суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
учасників апеляційного провадження,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, дійшов висновку, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 12 Закону України
«Про засади запобігання і протидію
корупції», визначено порядок
фінансового контролю, до якого входить
подання відповідної декларації про
майно та доходи за минулий рік до 1
квітня наступного року за звітним.

Наведений обов'язок також закріплено і
у ст. 13 Закону України «Про державну
службу», у якій визначено, що за особою,
яка відносяться до категорії державних
службовців закріплено обов'язок
подавати щороку до 1 квітня відповідну
декларацію про майно та доходи, бланк
якої визначено Законом України «Про
засади запобігання і протидію
корупції».

Разом з тим, у ст. 12 Закону України «Про
засади запобігання і протидію
корупції» зазначено, що особи, які
звільняються мають подати декларацію
за період який не охоплений раніше
поданою декларацією.

З аналізу диспозиціє ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
вбачається, що законодавцем було чітко
визначено не подання або несвоєчасне
подання декларації, що за своїм змістом
характеризуватися як умисними діями,
так і необережністю.

Під час апеляційного перегляду було
встановлено, що ОСОБА_1 прийняла
присягу державного службовця про, що
стоїть відмітка у копії особової
справи (а.с. 13-16) та під текстом присяги
(а.с. 35). За своїм змістом присяга
передбачає дотримання посадовою
особою законів України, і тим більше
знати закони, які забезпечують
функціонування органів державної
влади, в тому числі основи
антикорупційного законодавства. Про
певні обмеження ОСОБА_1 як державного
службовця було повідомлено у листку
попередженні (а.с. 38), ознайомлення з
яким ОСОБА_1 підтвердила власноручним
підписом.

З урахуванням наведеного доводи того,
що особа не знала про необхідність
подання декларації про майно та доходи
не відповідають дійсності.

Поряд з цим, сам факт не подання
декларації підтверджується довідкою
від 04 квітня 2014 року Солонянської
районної державної адміністрації (а.с.
12), у відповідності до якої ОСОБА_1 не
подала декларації про майно та доходи
за неохоплений раніше поданою
декларацією період, до дати звільнення.
Разом з тими у судовому засіданні як
сама ОСОБА_1, так і її захисник - адвокат
ОСОБА_2 підтвердили факт неподання
декларації за неохоплений раніше
поданою декларацією період.

Отже, приведенні обставини, які були
встановленні під час апеляційного
провадження, у своїй сукупності без
жодних сумнівів свідчать про наявність
складу корупційного правопорушення у
бездіяльності ОСОБА_1, яке виразилося у
не поданні нею як колишнім державним
службовцем декларації про майно та
доходи за період неохоплений раніше
поданою декларацією, що передбачено ст.
12 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
відповідальність за яке передбачено ч.
1 ст. 172-6 КУпАП.

Враховуючи наведенні обставини, а
також те, що ОСОБА_1 працювала на посаді
спеціаліста районної ради, з органів
державної влади звільнилась за власним
бажанням, на даний час працює у ТОВ «Сан
Фасон», проживає у родині, дані про
притягнення її до відповідальності у
матеріалах справи відсутні, а тому
апеляційний суд дійшов висновку, що хоч
в діях ОСОБА_1 формально і вбачається
склад корупційного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, проте
через приведенні обставини та
малозначність вчиненого особу варто
звільнити від адміністративної
відповідальності, на підставі ст. 22
КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора
Солонянського району
Дніпропетровської області -
задовольнити частково.

Постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 08
травня 2014 року, якою провадження
відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,
закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП,
через відсутність складу
адміністративного правопорушення, -
скасувати із прийняттям нової
постанови.

Новою постановою звільнити ОСОБА_4 від
адміністративної відповідальності,
передбаченої ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, через
малозначність вчиненого та обмежитись
усним зауваженням.

Постанова набирає законної сили
негайно, остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

І.К. Живоглядова

Дніпропетровської області