Номер провадження: 33/785/397/14
Номер справи місцевого суду: 504/1383/14-п
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Котелевський Р. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в
складі судді судової палати з розгляду
кримінальних справ Котелевського Р.І.,

розглянувши апеляційну скаргу на
постанову судді Комінтернівського
районного суду Одеської області від 21
травня 2014 року, якою -

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1,

був визнаний винним в скоєні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

встановив:

Оскаржуваною постановою, ОСОБА_3, був
визнаний винним в скоєні
адміністративного правопорушення
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на
нього було накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу на користь
держави в розмірі 4000 (чотирьох тисяч)
гривень.

Як зазначено в оскаржуваній постанові,
19.04.2014 року ІДПС 3-го взводу роти ДПС
ВДАІ м. Одеси ГУМВС України в Одеській
області був складений
адміністративний протокол серії АВ
№639346 відповідно до якого, ОСОБА_3, 19.04.2014
року, о 0330 год., в м. Одесі, на об'їзній
дорозі біля с. Красносілка, 1 км, керував
автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками
алкогольного сп'яніння (запах алкоголю
з порожнини рота, почервоніння очей),
від проходження огляду на стан
сп'яніння, в тому числі за допомогою
апарату «Драгер», медичного огляду в
умовах стаціонарного медичного
закладу в присутності двох свідків, чим
допустив порушення п.2.5 Правил
дорожнього руху України.

В поданій у відповідності до положень
ст. 289 КУпАП апеляційній скарзі, ОСОБА_3
вказує, що постанова судді районного
суду є незаконною та необґрунтованою,
оскільки не відповідає фактичним
обставинам справи. На думку апелянта
суддя безпідставно визнав його винним
у скоєні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП в супереч тому, що він не
знаходився за кермом автомобіля.
Апелянт вказує, що він не порушував
вимог п.2.5 ПДР України тому, що
працівники ДАІ не пропонували йому
пройти освідування на стан сп'яніння, а
тому в його діях не має складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. З
наведених підстав апелянт просить
постанову судді районного суду
скасувати як незаконну, та провадження
по адміністративній справі закрити у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_3 не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
телефонограма апеляційного суду, про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомив, що у відповідності до
вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП не є перешкодою
розгляду справи в їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи про
адміністративне правопорушення,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП,
апеляційний суд переглядає справу в
межах апеляційної скарги. При цьому,
він не обмежений її доводами, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП та
положеннями п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 23.12.2005
року «Про практику застосування судами
України законодавства у справах про
деякі злочини проти безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні
правопорушення на транспорті», справа
обов'язково розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Розгляд справи у відсутності цієї
особи допустимий лише при наявності
відомостей про своєчасне повідомлення
особи про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи та постанови суду
вбачається, що справа була розглянута у
відсутності ОСОБА_3, та в матеріалах
адміністративної справи відсутні
відомості про те, що останній був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи. Проте, як
свідчить зміст постанови судді
районного суду, журнал судового та
запис фіксації судового засідання на
долученому до справи компакт-диску,
справа була розглянута в присутності
громадянина ОСОБА_4, який був допущений
до розгляду справи в якості
представника особи, яка притягалась до
адміністративної відповідальності.

Разом з цим, положеннями ч.1 ст. 270 та ст.
271 КУпАП чітко визначено, хто може бути
законним представником особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності та захисником такої
особи.

З матеріалів справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 та оскаржуваної
постанови вбачається, що громадянин
ОСОБА_4, надав судді районного суду, в
якості документу, який уповноважував
його представляти інтереси особи, яка
притягувалась до адміністративної
відповідальності - нотаріально
посвідчене доручення на представлення
інтересів ОСОБА_3 у всіх судових
закладах, та саме на підставі вказаного
доручення ОСОБА_4 приймав участь у
розгляді справи. Таким чином
громадянин ОСОБА_4 не був особою, яка
відповідно до положень ч.1 ст.270 та ст. 271
КУпАП мала право представляти інтереси
особи, яка притягувалась до
адміністративної відповідальності та
могла бути допущена до розгляду справи
(а.с.25, 36).

Той факт, що в судовому засіданні
районного суду, в якості представника
особи, яка притягувалась до
адміністративної відповідальності
приймала участь особа, яка не мала на це
передбачених законом повноважень,
вказує на те, що суддя районного суду
помилково допустив останнього до
участі в розгляді адміністративної
справи, та не маючи документального
підтвердження належного повідомлення
про дату, час та місце розгляду справи
особи, яка притягалась до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_3, розглянув справу у відсутності
останнього, що є порушенням вимог ст. 268
КУпАП, та є безумовною підставою для
скасування оскаржуваної постанови
судді районного суду.

Щодо доводів апелянта про порушення
при розгляді справи вимог ст.280 КУпАП та
незаконності постанови судді
районного суду, апеляційний суд вважає
їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП суддя
при підготовці справи до розгляду
повинен вирішити питання, зазначенні в
цій статті, зокрема, з'ясувати, чи
правильно складено протокол та інші
матеріали до нього.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення суддя зобов'язаний
з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна особа у його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Аналіз матеріалів адміністративної
справи свідчить про те, що ОСОБА_3 скоїв
адміністративне правопорушення
передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, та його вина
повністю доведена матеріалами справи.

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не
відмовлялася від проходження тесту за
допомогою алкотестеру «Драгер» та
проходження медичного огляду в
медичному закладі на стан сп'яніння
спростовуються: протоколом про
адміністративне правопорушення серії
АВ №639346 від 19.04.2014 року, власноручними
поясненнями ОСОБА_3 та поясненнями
свідків правопорушення - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, відповідно до яких останній в
присутності двох свідків, повністю
визнав свою вину в керуванні
автомобілем в стані алкогольного
сп'яніння та відмовився від
проходження медичного огляду на стан
алкогольного сп'яніння, як на місці за
допомогою спеціального пристрою, так і
в медичному закладі (а.с.3,4,5,6).

Що стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_3 про те, що він не керував
19.04.2014 року автомобілем на час зупинки,
а за кермом нібито був його знайомий
ОСОБА_7 то вони є надуманими і
спростовуються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_6, рапортом інспектора ПС
Бабенко Я. від 19.04.2014 року (а.с.3,4,5,6,7).

Таким чином, проаналізувавши всі
наявні докази по справі, які на думку
апеляційного суду є достатніми,
достовірними та допустимими, приймаючи
до уваги той факт, що ОСОБА_3 не побажав
бути присутнім в судовому засіданні
апеляційного суду та не надав
апеляційному суду інших доказів, які
відносяться до розгляду справи,
апеляційний суд давши оцінку всім
доказам наявним у справі, приходить до
висновку про винуватість ОСОБА_3 у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, а саме в відмові особи, яка керує
транспортним засобом, від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Що стосується накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення, то суд
апеляційної інстанції, виходить з
вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, відповідно до
яких - адміністративне стягнення є
мірою відповідальності і
застосовується з метою виховання
особи, яка вчинила адміністративне
правопорушення, в дусі додержання
законів України, поваги до правил
співжиття, а також запобігання
вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне
правопорушення накладається у межах,
установлених цим Кодексом та іншими
законами України. При накладенні
стягнення враховуються характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника ступінь його вини майновий
стан, обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність.

З огляду на встановлені судом
обставини, приймаючи до уваги
суспільну небезпеку вчиненого
адміністративного правопорушення,
характер цього правопорушення, яке
стосується безпеки дорожнього руху і є
грубим, але враховуючи відсутність в
матеріалах справи даних про те, що
ОСОБА_3 раніше притягувався до
адміністративної відповідальності,
керуючись вимогами ст. ст. 23, 33 КУпАП,
апеляційний суд вважає за можливе та
необхідне застосувати до ОСОБА_3
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі близькому до
мінімальної межі санкції ч.1 ст.130 КУпАП,
яке буде відповідати ступеню вини
порушника та буде засобом запобігання
вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, в зв'язку з істотним
порушенням норм процесуального права,
прав особи, яка притягалась до
адміністративної відповідальності при
розгляді справи в суді першої
інстанції, постанова судді районного
суду щодо ОСОБА_3 підлягає скасуванню з
прийняттям, у відповідності до вимог п.
3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, нової постанови,
оскільки на момент розгляду справи в
апеляційній інстанції, строки
притягнення особи до адміністративної
відповідальності, передбачені ч. 2 ст. 38
КУпАП не сплинули. З урахуванням вимог
ст. 401 КУпАП з ОСОБА_3 підлягає стягненню
судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.
293, 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову судді Комінтернівського
районного суду Одеської області від 21
травня 2014 року відносно ОСОБА_3 -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати винним у скоєні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та
накласти на нього адміністративне
стягнення у виді штрафу у розмірі 4000
(чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у
розмірі 36 гривень 54 копійки.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області

Р.І. Котелевський