АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/524/14 Справа № 204/4493/14
Головуючий у 1 й інстанції - Мащук В.Ю
Доповідач - Коваленко Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області Коваленко
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за участю
прокурора Аракеляна В.Г., особи,
притягнутої до адміністративної
відповідальності - ОСОБА_2 матеріали за
апеляційною скаргою прокурора
Дніпропетровської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері на постанову
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 27 червня 2014 року у
справі про адміністративне
правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, працюючого водієм 4 ДПРЧ 8 ДПРЗ
ГУ ДСНС України Дніпропетровської
області, прапорщик служби цивільного
захисту, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1,

звільнено від адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП у зв'язку
з малозначністю правопорушення з
винесенням усного зауваження та
закриттям провадження у справі, -

ВСТАНОВИЛА :

Постановою Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 червня 2014 року ОСОБА_2 звільнено від
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП у зв'язку з малозначністю
правопорушення з винесенням усного
зауваження та закриттям провадження у
справі.

При обставинах, зазначених в постанові
суду першої інстанції, ОСОБА_2, працюючи
водієм 4 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України
Дніпропетровської області, будучи
прапорщиком служби цивільного захисту,
при цьому відповідно до вимог ст. ст. 4, 7
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» на нього
розповсюджувалися обмеження щодо
зайняття іншою оплачуваною діяльністю,
з метою отримання додаткового доходу
він влаштувався на роботу в
Дніпропетровський агрегатний завод
пожежником та у березні 2014 року отримав
дохід у розмірі 2 777,75 грн., чим вчинив
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-4
КУпАП.

Разом з цим, суд з наведених в постанові
мотивів, прийшов до висновку про
звільнення ОСОБА_2 від
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП у зв'язку з малозначністю
правопорушення з винесенням усного
зауваження та закриття провадження у
справі на підставі ст. 22 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду, прокурор 04 липня 2014 року подав
апеляційну скаргу, тобто в межах,
встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП,
десятиденного строку на оскарження
постанови суду. В апеляційній скарзі
прокурор просить дану постанову
скасувати та винести нову постанову,
якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП та
накласти на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу з
конфіскацією отриманого доходу.

В обґрунтування апеляційної скарги
прокурор посилається на незаконність
постанови районного суду, оскільки
вона винесена з порушенням норм
чинного законодавства. Крім того,
звертає увагу суду апеляційної
інстанції на те, що місцевим судом не
враховано характер вчиненого ОСОБА_2
адміністративного правопорушення, у
зв'язку з чим застосовані щодо нього
заходи є м'якими та не сприяють
запобіганню нових правопорушень и
вихованню особи правопорушника.

В судовому засіданні апеляційного суду
прокурор підтримав апеляційну скаргу в
повному обсязі, підтвердив доводи
викладені в ній та просив її
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою притягнути ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, оскільки відсутні
підстави для визнання діяння
малозначним.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги прокурора, просив
залишити постанову районного суду без
змін. Пояснив, що він дійсно працює
водієм 4 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України
Дніпропетровської області, є
прапорщиком служби цивільного захисту,
за місцем своєї роботи складав та
подавав за 2012-2013 роки декларації згідно
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції». Крім того
зазначив, що в березні 2014 року він також
працював пожежником на
Дніпропетровському агрегатному заводі
і отримав дохід у розмірі 2 777,75 грн.
Звернув увагу апеляційного суду на те,
що вину у вчиненому визнає та щиро
розкаюється.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
прокурора, ОСОБА_2, вивчивши матеріали
справи, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280
КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно
та об'єктивно з'ясувати всі обставини
справи, встановити чи було вчинене
адміністративне правопорушення та чи
винна особа у його вчиненні, дослідити
наявні у справі докази, дати їм належну
правову оцінку і в залежності від
встановленого, прийняти мотивоване
законне рішення.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що в порушення зазначених
вимог закону, районним судом належним
чином не були з'ясовані обставини, щодо
вчинення ОСОБА_2, інкримінованого
корупційного адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП, оскільки доводи апеляційної
скарги прокурора не спростовуються
матеріалами справи.

Викладений в постанові суду першої
інстанції висновок про доведеність
вини ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП,
відповідає фактичним обставинам
справи, є законним і обґрунтованим,
повністю узгодженим із наявними в
матеріалах справи доказами, в їх
сукупності та не оспорюється особою,
притягнутою до відповідальності.

Разом з тим, при застосуванні за ч. 1 ст.
172-4 КУпАП щодо ОСОБА_2 вимог ст. 22 КУпАП
судом першої інстанції не враховано
характер вчиненого ним
адміністративного правопорушення та
особу правопорушника, у зв'язку з чим,
на думку суду апеляційної інстанції,
звільнення ОСОБА_2 від
адміністративної відповідальності не
сприяє запобіганню вчинення ним нових
правопорушень і вихованню особи
правопорушника.

Таким чином, районний суд дійшов
хибного висновку про необхідність
звільнення ОСОБА_2 від
адміністративної відповідальності у
зв'язку з малозначністю правопорушення
з винесенням усного зауваження та
закриттям провадження у справі.

В ч. 1 ст. 7 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
міститься поняття обмежень щодо
сумісництва та суміщення з іншими
видами діяльності, за порушення яких і
передбачена адміністративна
відповідальність за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Так, особам, зазначеним у пункті 1
частини першої статті 4 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції», забороняється: займатися
іншою оплачуваною (крім викладацької,
наукової і творчої діяльності,
медичної практики, інструкторської та
суддівської практики із спорту) або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України; входити до складу
правління, інших виконавчих чи
контрольних органів, чи наглядової
ради підприємства або організації, що
має на меті одержання прибутку (крім
випадків, коли особи здійснюють
функції з управління акціями (частками,
паями), що належать державі чи
територіальній громаді, та
представляють інтереси держави чи
територіальної громади в раді
(спостережній раді), ревізійній комісії
господарської організації), якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції», корупційне правопорушення -
це умисне діяння, що містить ознаки
корупції, вчинене особою, зазначеною у
п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зокрема -
особи, уповноважені на виконання
функцій держави.

При цьому, з огляду на характер
вчиненого правопорушення, а також
ступінь вини ОСОБА_2, яка, як
встановлено судом апеляційної
інстанції, виражається в формі умислу,
оскільки він усвідомлював
протиправний характер своїх діянь,
передбачав їх шкідливі наслідки і
свідомо припускав їх настання,
викладені в обґрунтування апеляційної
скарги доводи є безумовними підставами
для скасування постанови місцевого
суду та прийняття нової постанови з
накладення на правопорушника
адміністративного стягнення в межах
санкції ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2, працюючи водієм
4 ДПРЧ 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України
Дніпропетровської області, будучи
прапорщиком служби цивільного захисту
в порушення вимог ст. ст. 4, 7 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» та ст. ст. 1, 2 Закону
України «Про державну службу»,
оскільки на нього розповсюджувалися
обмеження щодо зайняття іншою
оплачуваною діяльністю, з метою
отримання додаткового доходу
влаштувався на роботу в
Дніпропетровський агрегатний завод
пожежником та у березні 2014 року отримав
дохід за сумісництвом у розмірі 2 777,75
грн., тобто вчинив корупційне
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП за
ознаками порушення ним встановлених
законом обмежень щодо зайняття іншою
оплачуваною діяльністю.

При цьому, апеляційним переглядом
встановлено, що вина ОСОБА_2 у вчиненні
вказаного корупційного
адміністративного правопорушення ним
не оспорюється та повністю
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами в їх сукупності.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при
накладенні адміністративного
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в
кожному конкретному випадку має бути
необхідним і достатнім для виправлення
правопорушника та попередження
вчинення ним нових правопорушень.

Таким чином, враховуючи конкретні
обставини справи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
можливість накладення на ОСОБА_2 за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП адміністративного стягнення
у виді штрафу у розмірі п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з конфіскацією отриманої
винагороди від роботи за сумісництвом
у сумі 2 777,75 грн., оскільки, на
переконання апеляційного суду, таке
адміністративне стягнення в повній
мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_2 в
дусі додержання законів України,
поваги до правил співжиття, а також
запобіганню вчинення ним нових
правопорушень, в той час як інші, більш
м'які адміністративні стягнення, не
забезпечать досягнення мети
адміністративного стягнення.

За таких обставин, апеляційна скарга
прокурора підлягає задоволенню, а
постанова районного суду - скасуванню з
прийняттям нової постанови про
визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, з
накладенням адміністративного
стягнення у виді штрафу з конфіскацією
отриманої винагороди від роботи за
сумісництвом.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
Дніпропетровської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері - задовольнити.

Постанову Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 червня 2014 року у справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_2 - скасувати.

Прийняти нову постанову Апеляційного
суду Дніпропетровської області, якою
визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_2 адміністративне
стягнення у виді штрафу в сумі 850
(вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. з
конфіскацією отриманої винагороди від
роботи за сумісництвом у сумі 2 777 (дві
тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 36 грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили
негайно, остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області

Н.В.Коваленко