Справа № 345/2570/14-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2014 м.Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області Юрчак Л.Б., з
участю секретаря Кунського О.А.
розглянувши матеріали, які надійшли
від ВДАІ по обслуговуванню Калуського
району та м. Калуш про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого в АДРЕСА_1, непрацюючого,
українця, громадянина України, за ст. 130
ч. 1КпАП України,-

В С Т А Н О В И В:

На ОСОБА_1 6.06.2014 року складено
адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130
КпАП України, в якому зазначено , що він
о 7 год. 10 хв. 06.06.2014 р. в м. Калуші на вул.
Голечко керував транспортним засобом
з явними ознаками алкогольного
сп»яніння, від проходження медичного
огляду на стан сп»яніння в
установленому законом порядку
відмовився, чим порушив п 2.5 ПДР
України.

Заслухавши пояснення
правопорушника, свідків, дослідивши
докази, суд приходить до висновку про
відсутність в діях ОСОБА_1 складу
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП - з таких підстав.

Так, у відповідності зі ст.3
Конституції України права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Процедура оформлення
працівниками Державної автомобільної
інспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху,
тимчасового затримання транспортного
засобу, здійснення тимчасового
вилучення посвідчення водія, талона
про проходження державного технічного
огляду, ліцензійної картки на
транспортний засіб та ведення
діловодства в підрозділах ДАІ МВС
України з питань забезпечення безпеки
дорожнього руху, врегульована
Інструкцією з оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху,
затвердженою наказом МВС України від
26.02.2009 р. №77, зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 24.04.2009 р.
за № 374/16390.

Відповідно до ст. 251 КУпАП -
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Таким чином, при вирішені питання
про визнання особи винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
протокол в справі про адміністративне
правопорушення розглядається як доказ
у сукупності з іншими доказами, а тому
не може виступати єдиним доказом, на
основі якого встановлюється наявність
адміністративного правопорушення.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1
винність у вчиненні адміністративного
правопорушення не визнав та пояснив, що
06,06.2014року приблизно о 08год. 00хв.
керував автомобілем А ЗПВ -2140 н.з.
НОМЕР_1 на вул.Глібова в м.Калуші і був
зупинений працівниками ВДАІ, які при
перевірці документів звинуватили його
в тому, що він керував автомобілем в
стані алкогольного спяніння, хоча він
алкогольних напоїв не вживав.
Працівник ДАІ відразу ж запропонував
йому підписати протокол , а на
пропозицію ОСОБА_1 проїхати на
освідування, пригрозив. Проходив огляд
на стан алкогольного спяніння з
використанням спеціальних технічних
засобів на місці зупинки, однак
результати такого огляду відсутні в
матеріалах.Пояснення в протоколі він
написав на прохання і під диктовку
працівника ДАІ. При цьому, працівник
ДАІ вилучив у нього посвідчення водія і
дозволив продовжити рух. Пояснення та
запис про доставку транспортного
засобу по місцю його проживання зробив
під диктовку працівника ВДАІ, який
пригрозив автомобіль помістити на
штрафмайданчик.

Із пояснень в судовому засіданні
свідка ОСОБА_2 вбачається, що його
запросив працівник ДАІ засвідчити факт
відмови водія проїхати на медичне
освідування. В його присутності
працівник ДАІ водієві не пропонував
пройти огляд на стан алкогольного
спяніння з використанням спеціальних
технічних засобів на місці зупинки чи в
закладах охорони здоров'я і в його
присутності водій від проходження
зазначеного огляду не відмовлявся.Сам
працівник ДАІ сказав що водій
відмовився від такого огляду. Протокол
складався не в його присутності. Він
його тільки підписав не читаючи. Так
само і пояснення не давав, а тільки
підписав там, де показав працівник ДАІ.

Із пояснень ОСОБА_3, який складав
проткол про адміністративне
правопорушення вбачається, що
транспортний засіб було зупинено
ніби-то за те, що водій їхав без паска
безпеки. Однак, протокол про таке
правопорушення ним не складався. Водій
усно відмовився від проходження
огляду, про що і записав власноруч в
протоколі. Машина не доставлялась по
місцю проживання правопорушника. А
йому було видано тимчасове посвідчення
водія і машина на місці передана для
керування.

Відповідно до ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством (ч.1). Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобовязані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ч.2).

Однією з підстав притягнення особи
до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка
керує транспортним засобом, від
проходження відповідно встановленого
порядку огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого спяніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом цього закону до
адміністративної відповідальності
може бути притягнуто особу тільки тоді,
коли вона відмовилася від проходження
огляду лише у встановленому чинним
законодавством порядку.

Такий порядок визначений ст.256
КУпАП, згідно частини третьої якої у
разі незгоди водія (судноводія) на
проведення огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують його увагу та швидкість
реакції, працівником міліції з
використанням спеціальних технічних
засобів або в разі незгоди з його
результатами огляд проводиться в
закладах охорони здоров'я. Такі ж
вимоги передбачені і в п.6 Постанови
КМУ № 1103 від 17.12.2008 року "Про
затвердження Порядку направлення
водіїв транспортних засобів для
проведення огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп"яніння або перебуванняпід
впливом лікарських препаратів , що
знижують увагу та швидкість реакції, і
проведення такого огляду" та п. 1.7
наказу Міністерства внутрішніх справ
України, Міністерства охорони здоров'я
України № 400/666 від 09.09.2009 року «Про
затвердження Інструкції про виявлення
у водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
спяніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції».

Тобто лише у разі незгоди водія на
проведення огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
спяніння або щодо перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують його увагу та швидкість
реакції, працівником міліції з
використанням спеціальних технічних
засобів або в разі незгоди з його
результатами огляд проводиться в
закладах охорони здоров'я.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 та
свідка ОСОБА_2 працівник ВДАІ не
пропонував ОСОБА_1. пройти огляд на стан
спяніння на місці зупинки
транспортного засобу за допомогою
спеціальних технічних засобів.

Крім того, в судовому засіданні
ОСОБА_1 пояснив, що від керування
автомобілем відсторонений не був, а
після складання протоколу продовжив
рух на власному автомобілі. Пояснення
та запис про відсторонення від
керування зробив під диктовку
працівника ВДАІ, який пригрозив
автомобіль помістити на
штрафмайданчик.

Разом з тим, відповідно до ст.260
КУпАП у випадках, прямо передбачених
законами України, з метою припинення
адміністративних правопорушень, крім
іншого, допускаються адміністративне
затримання особи, тимчасове затримання
транспортного засобу, відсторонення
водіїв від керування транспортними
засобами та огляд на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого спяніння, а
також щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують їх
увагу та швидкість реакції (ч.1). Порядок
адміністративного затримання,
тимчасове затримання транспортного
засобу, відсторонення водіїв від
керування транспортними засобами та
огляд на стан алкогольного сп'яніння з
метою, передбаченою цією статтею,
визначається цим Кодексом та іншими
законами України (ч.2).

Зокрема, відповідно до ст.265-2 КУпАП
у разі наявності підстав вважати, що
водієм вчинено правопорушення,
перелічені у ч.1-й цієї статті, у тому
числі частинами першою, другою, третьою
і четвертою ст.130 цього Кодексу,
працівник Державної автомобільної
інспекції тимчасово затримує
транспортний засіб, після чого
зобовязаний надати особі можливість
повідомити про тимчасове затримання
транспортного засобу та своє місце
знаходження іншу особу за власним
вибором і вжити заходів щодо
повернення автомобіля до місця
постійної дислокації.

Згідно ж із ст. 266 КУпАП особи, які
керують транспортними засобами і щодо
яких є підстави вважати, що вони
перебувають у стані алкогольного
спяніння, підлягають відстороненню від
керування цими транспортними засобами
та оглядові на стан алкогольного
сп'яніння (ч.1). У разі відсторонення
особи від керування транспортним
засобом можливість керування цим
транспортним засобом надається
уповноваженій нею особі, яка має
посвідчення водія відповідної
категорії та може бути допущена до
керування транспортним засобом.

Проте під час розгляду справи судом
встановлено, що жодного з наведених
заходів з метою припинення
адміністративного правопорушення
працівниками ДАІ щодо ОСОБА_1 та його
автомобіля, яким він керував, вжито не
було, що саме по собі вже викликає
сумнів у тому, що у нього в той час були
ознаки спяніння і відповідно підстави
для проходження огляду.

У протоколі про адміністративне
правопорушення є лише запис про
доставку транспортного засобу по місцю
проживання ОСОБА_1 та вилучення
посвідчення водія, однак про передачу
транспортного засобу іншій,
уповноваженій ним особі, запис
відсутній.

Наведене свідчить про те, що
працівники ДАІ при порушенні щодо
ОСОБА_1 провадження у справі про
адміністративне правопорушення діяли
не у відповідності до своїх
повноважень та способу, що передбачені
чинним законодавством.

За таких обставин в сукупності
відомості у протоколі про
адміністративне правопорушення,
зокрема про те, що ОСОБА_1 керував
транспортним засобом з ознаками
алкогольного спяніння і відмовився від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
спяніння, не можуть бути визнані
достовірними, а сам протокол як доказ
викликає сумніви у його допустимості.

А будь-які інші належні, допустимі
та достовірні докази, які з достатністю
вказували б на наявність у діях ОСОБА_1
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП, у справі відсутні, судом такі
докази не встановлені.

Пояснення письмові свідків
правопорушення судом не можуть братись
до уваги, оскільки в судовому засіданні
свідок ОСОБА_2 пояснив, що пояснення не
давав, тільки підписався на прохання
працівників міліції. Протокол і
пояснення не читав.

Пояснення свідків на заздалегідь
заготовлених бланках, на яких вже є
надрукований текст частини їх
пояснень, не можуть бути визнані
допустимими доказами.

Як видно з практики Європейського
суду з прав людини (справа „Бєлєвіцкій
проти Росії"), використання таких
бланків є неприпустимим, оскільки,
по-перше, це позбавляє можливості
особи, у якої відбирається пояснення,
висловити своє бачення події особисто,
по-друге, викликає сумніви у
неупередженості особи (органу), яка
порушує провадження у справі.

Самі ж по собі пояснення ОСОБА_1
власноручно записані ним у протоколі
про адміністративне правопорушення
під час його складання, від яких він
відмовляється і які не підтверджені
іншими доказами, не можуть бути
покладені в основу його обвинувачення
у вчиненні вказаного правопорушення.

До того ж відповідно до ч.2 ст.62
Конституції України ніхто не
зобовязаний доводити свою
невинуватість у вчиненні злочину, а
згідно з частиною третьою цієї статті
обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Таким чином, судом встановлено, що
працівниками ВДАІ було порушено
вищезазначений порядок огляду на стан
спяніння, у звязку з чим провадження по
справі підлягає закриттю на підставі
п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях
ОСОБА_1 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

адміністративну справу про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 ч. 1 КпАП України провадженням
закрити за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення на підставі п.1 ст. 247
КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області або опротестована прокурором
протягом 10 днів з дня винесення
постанови в порядку визначеному в
Кодексі України про адміністративні
правопорушення.

Суддя