Апеляційний суд міста Києва
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

3 липня 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва Тютюн
Т.М. за участю прокурора Нестеренка Д.О.,
ОСОБА_3 - особи, щодо якої винесено
постанову, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві справу про адміністративне
правопорушення за апеляційною скаргою
прокурора на постанову судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 червня 2014 року щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.
Омутнінськ Кіровської області,
Російська Федерація, працюючої
начальником тендерно-договірного та
адміністративного управління Вищої
ради юстиції України, що зареєстрована
та проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 17.06.2014 року
провадження в справі про
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.1726
КУпАП, щодо ОСОБА_3 закрито за
відсутністю складу правопорушення.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_3, будучи державним службовцем 3
рангу і, відповідно, суб'єктом
відповідальності за корупційне
правопорушення згідно з п.п."в" п.1 ч.1 ст.4
Закону України "Про засади запобігання
і протидії корупції", обіймаючи посаду
директора Департаменту
нормативно-правового регулювання
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України, порушила вимоги
ч.1 ст.12 Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції",
відповідальність за що передбачена ч.1
ст.1726 КУпАП.

Так, наказом міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 360 К/ОС від 03.07.2013 року ОСОБА_3
призначено на посаду директора
Департаменту нормативно-правового
регулювання Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України.

04.07.2013 року ОСОБА_3 попереджено про
спеціальні обмеження, встановлені
Законами України "Про державну службу"
та "Про засади запобігання і протидії
корупції".

________________________________________________________________________
____

Справа № 33/796/882/2014 Постанова
винесена суддею Голуб О.А.

Категорія: ч.1 ст.1726 КУпАП

Наказом міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 431 К/ОС від 05.08.2013 року ОСОБА_3
звільнено із займаної посади за
власним бажанням згідно з ст.38 КЗпП
України.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про
державну службу" на державних
службовців поширюються обмеження,
передбачені Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Статтею 12 вказаного Закону передбачено
обов'язок суб'єктів декларування
подавати щорічно до 1 квітня за місцем
роботи (служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою, встановленою цим Законом.

При цьому законодавцем передбачена
диференціація строків подання
декларації в залежності від наявності
чи відсутності певних підстав.

До ч.1 ст.12 Законом України № 224-VIIвід
14.05.2013 року внесено зміни і з 09.06.2013 року
абзац другий діє у наступній редакції:
"Суб'єкти декларування, які
звільняються або іншим чином
припиняють діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, подають
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями. Суб'єкти декларування,
які звільнилися або іншим чином
припинили діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, зобов'язані
протягом одного року подавати за своїм
останнім місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою і в порядку,
визначеними цим Законом.

ОСОБА_3 як суб'єкт декларування, яка
звільнилася із займаної посади у
серпні 2013 року (припинила діяльність,
пов'язану з виконанням функцій
держави), повинна була подати
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями, у день звільнення
(припинення діяльності), тобто 05.08.2013
року.

Однак ОСОБА_3 лише після надходження
запиту правоохоронних органів про
надання інформації та документів,
пов'язаних з її звільненням, 25.03.2014 року
направила на адресу начальника
управління по роботі з персоналом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України декларацію про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за період, не
охоплений раніше поданими
деклараціями.

Таким чином, як зазначено в протоколі,
ОСОБА_3, будучи державним службовцем,
перебуваючи на посаді директора
Департаменту нормативно-правового
регулювання Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, порушила встановлені законом
обмеження щодо неподання
(несвоєчасного подання) декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за період, не
охоплений раніше поданими
деклараціями, що передбачено Законом
України "Про засади запобігання і
протидії корупції", чим вчинила
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.1726
КУпАП.

Закриваючи провадження в справі за
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, суддя
місцевого суду мотивував своє рішення
тим, що ОСОБА_3 декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за період, не
охоплений раніше поданими
деклараціями, тобто з січня по липень
2013 року, а також і за 2013 рік, подала
25.03.2014 року з дотриманням строку,
визначеного ч.1 ст.12 Закону України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
прокурор Дарницького району м. Києва
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову судді скасувати та прийняти
нову постанову, якою визнати ОСОБА_3
винною у вчиненні адміністративного
корупційного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, і
накласти на неї адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 15
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

В обґрунтування своїх доводів прокурор
зазначає, що суд не врахував
диференційовані строки подання
декларації в залежності від певних
підстав, що передбачені ч.1 ст.12 Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції". Так, на думку
прокурора, ОСОБА_3 зобов'язана була
подати декларацію про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру за період, не охоплений
раніше поданими деклараціями, у день
звільнення - 05.08.2013 року, про що також
йдеться у Методичних рекомендаціях
щодо заповнення декларацій,
затверджених Спеціальною колегією з
питань боротьби з корупцією та
організованою злочинністю, листі
Міністерства юстиції України №
19937-0-33-13/11 від 11.12.2013 року, рішенні
Комітету з питань боротьби з
організованою злочинністю і корупцією
Верховної Ради України від 16.01.2014 року.

Вислухавши пояснення прокурора, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити, пояснення ОСОБА_3, яка
заперечувала, вважаючи постанову суду
першої інстанції законною та
обґрунтованою, вивчивши матеріали
справи і перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає її такою, що задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Вивченням матеріалів справи
встановлено, що суд першої інстанції
згідно з ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно,
повно і об'єктивно з'ясував обставини
справи, дав належну оцінку доказам у їх
сукупності і виніс постанову, зміст
якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Висновки суду про відсутність у діях
ОСОБА_3 складу правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.1726 КУпАП, є
обґрунтованими і підтверджуються
наявними в справі доказами.

Так, з пояснень ОСОБА_3, яка не
оспорювала фактичні обставини,
викладені у протоколі про
адміністративне корупційне
правопорушення, однак вину у вчиненні
правопорушення категорично
заперечила, вбачається, що з 03.07.2013 року
вона працювала на посаді директора
Департаменту нормативно-правового
регулювання Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України. 05.08.2013 року звільнена із
займаної посади за власним бажанням
згідно з ст.38 КЗпП України. 25.03.2014 року
на ім'я начальника Управління по роботі
з персоналом вказаного міністерства
направила декларації про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру за період з січня по липень
2013 року, тобто за неохоплений раніше
поданими деклараціями період, та за 2013
рік в повному обсязі. Нею дотримано
вимоги ст.12 Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції",
згідно з якою декларації подаються до 1
квітня або протягом року з моменту
звільнення, і іншого терміну у статті
не передбачено.

Дані щодо обіймання ОСОБА_3 посади
державного службовця у Міністерстві
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України в період з 03.07.2013 року по 05.08.2013
року включно, а так само щодо обставин
та строку подання декларацій,
підтверджуються копіями наказів про
призначення на посаду та звільнення,
копіями супровідного листа на ім'я
начальника Управління по роботі з
персоналом міністерства та додатків -
двох декларацій (а.с.11, 12, 15, 16-21, 22-27).

Разом з тим, відповідальність за ч.1
ст.1726 КУпАП настає у разі неподання або
несвоєчасного подання декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, передбаченої
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції".

Згідно з ч.1 ст.12 вказаного Закону
суб'єкти декларування, зобов'язані
щорічно до 1 квітня подавати за місцем
роботи (служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою, що додається до цього Закону.

Суб'єкти декларування, які не мали
можливості подати до 1 квітня за місцем
роботи (служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
через перебування у відпустці у зв'язку
з вагітністю та пологами або для
догляду за дитиною, через тимчасову
непрацездатність, перебування за
межами України, під вартою, подають
таку декларацію за звітний рік до 31
грудня. Суб'єкти декларування, які
звільняються або іншим чином
припиняють діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, подають
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями. Суб'єкти декларування,
які звільнилися або іншим чином
припинили діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, зобов'язані
протягом одного року подавати за своїм
останнім місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою і в порядку,
визначеними цим Законом.

Як правильно зазначено в постанові
судді, законодавством встановлений
загальний строк подання декларації - до
1 квітня за минулий рік. У випадку,
зазначеному в першому реченні другого
абзацу вказаної статті, строк подання
декларації - до 31 грудня за звітний рік,
і у випадку, зазначеному у третьому
реченні другого абзацу, за останнім
місцем роботи за минулий рік - протягом
року.

Інших строків, як то зобов'язання
подати декларацію за раніше
неохоплений період саме у день
звільнення (припинення діяльності),
закон не містить, що спростовує доводи
в апеляційній скарзі про протилежне.

Дійсно, у Методичних рекомендаціях
щодо заповнення декларацій,
затверджених Спеціальною колегією з
питань боротьби з корупцією та
організованою злочинністю, йдеться
про обов'язок суб'єктів декларування,
які звільняються або іншим чином
припиняють діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, подати
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями, саме в день звільнення.

Однак, слід зазначити, що Методичні
рекомендації підготовлені у зв'язку з
надходженням численних запитів від
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування щодо заповнення
декларації, і їх метою є сприяння у
дотриманні єдиного порядку заповнення
декларації, запобіганні виникненню
помилок, а також вирішенні певних
спірних питань, які можуть виникнути
при заповненні та поданні декларації.

Методичні рекомендації не є
нормативно-правовим актом, тобто
офіційним письмовим документом,
прийнятим уповноваженим на це
суб'єктом нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, обов'язковим для виконання,
і не може бути джерелом права.

До того ж, у частині визначення певних
строків рекомендації суперечать
Закону України "Про засади запобігання
і протидії корупції".

З наведених підстав суд першої
інстанції, з посиланням на Конвенцію
про захист прав та основоположних
свобод, ст.8 Конституції України та
Закон України "Про засади запобігання і
протидії корупції" вірно вказав про
недопустимість тлумачення закону, яке
б несправедливо обмежувало права і
свободи людини та безпідставно
розширювало повноваження органів
державної влади.

Лист Міністерства юстиції України від
11.12.2013 року № 19937-0-33-13/11, на який
посилається в апеляційній скарзі
прокурор, містить лише роз'яснення
того, який часовий проміжок слід
розуміти під неохопленим раніше
поданими деклараціями. Даних про
необхідність подання декларацій у день
звільнення він не містить, як і рішення
Комітету з питань боротьби з
організованою злочинністю і корупцією
Верховної Ради України від 16.01.2014 року,
якого на момент звільнення ОСОБА_3
навіть не існувало.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що оскільки при
прийнятті на роботу 04.07.2013 року ОСОБА_3
було подано декларацію за 2012 рік, тобто
за попередній звітний рік, а в
подальшому 25.03.2014 року, тобто протягом
року з моменту звільнення, за останнім
місцем роботи декларації як за період,
не охоплений раніше поданими
деклараціями (січень-липень 2013 року),
так і за 2013 рік в цілому, вона не
порушувала вимоги фінансового
контролю, визначені ч.1 ст.12 Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції".

За таких обставин постанова судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17.06.2014 року є законною та
обґрунтованою, і підстави для
задоволення апеляційної скарги
прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора залишити
без задоволення, а постанову судді
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 червня 2014 року, якою
провадження в справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.1726 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю
складу адміністративного
правопорушення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва Т.М. Тютюн