Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/277/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї
інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року суддя апеляційного суду
Кіровоградської області Ремез П.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову судді Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 19 травня 2014 року
стосовно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, мешкає
по АДРЕСА_1,

про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч.2 ст. 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О
В И В:

Постановою Кіровського
районного суду м. Кіровограда від
19 травня 2014 року ОСОБА_3 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.2 ст. 130 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 2 роки
без оплатного вилучення транспортного
засобу.

Згідно постанови суду, ОСОБА_3
визнано винним у тому, що він 17.04.2014 року
о 00 годин 50 хвилин, керував автомобілем
«Chevrolet Cruze», державний номер НОМЕР_1 по
вул. Шевченка у м. Кіровограді, з явними
ознаками наркотичного сп'яніння, а саме
розширені зіниці очей, тремтіння
пальців рук. Від проходження медичного
огляду в Кіровоградському обласному
наркологічному диспансері щодо
підтвердження стану наркотичного
сп'яніння, ОСОБА_3 відмовився у
присутності двох свідків, чим порушив
вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху
України, яке вчинене повторно протягом
року, за що передбачена
адміністративна відповідальність за
ч.2 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить постанову Кіровського
районного суду м. Кіровограда
скасувати та прийняти нову постанову,
якою накласти на нього стягнення у виді
адміністративного арешту строком на 11
діб, без оплатного вилучення
транспортного засобу. Свої вимоги
апелянт мотивує тим, що він дійсно
відмовився від проходження медичного
огляду на стан сп'яніння, що є складом
правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП, однак
судом не враховано те, що він одружений,
має на утриманні доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а також розмір його вини
та доходів, а тому накладене судом
першої інстанції стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 2 роки
без оплатного вилучення транспортного
засобу, негативно позначиться на його
сімейних стосунках, погіршить
матеріальне становище, та фактично
позбавить його і членів його сім'ї
єдиного джерела доходу, оскільки на
автомобілі він має можливість заробити
кошти на утримання сім'ї, а з 17.04.2014 року
він не працює і у нього відсутнє
джерело доходів. Крім того, вказує і на
те, що справу розглянуто судом за його
відсутності, а у матеріалах справи
відсутні відомості про надсилання та
отримання ним повістки.

Про день і час розгляду
справи двічі, а саме на 10.00 год. 17.06.2014
року та на 10.00 год. 24.06.2014 року, належним
чином повідомлявся ОСОБА_3, однак на
вказаний час скаржник повторно в
судове засідання не з'явився та
належним чином не повідомив суд про
поважні причини його неявки. За таких
обставин справи суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
скаржника.

Перевіривши матеріали справи,
зваживши та проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає,
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 130
КУпАП, відповідальність за вказане
адміністративне правопорушення настає
у разі повторного вчинення протягом
року будь-якого з правопорушень
передбачених частиною першою цієї
статті, а саме керування транспортними
засобами особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
а так само відмова особи, яка керує
транспортним засобом від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують їх увагу та швидкість
реакції.

Як вбачається з протоколу про
вчинення адміністративного
правопорушення, ОСОБА_3 17.04.2014 року о 00
годині 50 хвилин, керував автомобілем
«Chevrolet Cruze», державний номер НОМЕР_1 по
вул. Шевченка у м. Кіровограді, з явними
ознаками наркотичного сп'яніння, а саме
розширені зіниці очей, тремтіння
пальців рук. Від проходження медичного
огляду в Кіровоградському обласному
наркологічному диспансері щодо
підтвердження стану наркотичного
сп'яніння, ОСОБА_3 відмовився у
присутності двох свідків. Зазначене
призвело до порушення п. 2.5 ПДР України,
яке вчинене повторно протягом року, за
що відповідальність передбачена ч.2 ст.
130 КУпАП.

(а.с.2).

З протоколом ОСОБА_3 ознайомлений
і по суті порушення у своєму поясненні
на окремому аркуші зазначив про те, що
він 17.04.2014 року керував автомобілем
Шевроле у м. Кіровограді, від
проходження медичного огляду на
визначення стану наркотичного
сп'яніння відмовляється у присутності
двох свідків (а.с.3).

У відповідності до вимог ст.ст. 245,
251 КУпАП районний суд об'єктивно
з'ясував обставини даної справи і,
врахувавши досліджені по справі
докази, правильно дійшов висновку про
наявність в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки
останній порушив вимоги п. 2.5 Правил
дорожнього руху України і його вина
підтверджується адміністративним
протоколом серії АВ2 № 074884 від 17.04.2014
року, а також долученими до справи
визнавальними поясненнями самого
правопорушника, поясненнями свідків
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та копією постанови
судді Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08 липня 2013 року, якою
ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП (а.с.2-7).

З матеріалів справи видно, що при
призначенні адміністративного
стягнення судом першої інстанції
всебічно та повно враховано характер
вчиненого правопорушення, особу
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, а також відсутність обставин, що
пом'якшують або обтяжують
відповідальність, а тому вважаю, що
призначене правопорушнику районним
судом вид та розмір адміністративного
стягнення, а саме у виді позбавлення
права керування транспортними
засобами строком на 2 роки, за наведених
вище обставин справи є необхідним та
достатнім для запобігання й
попередження вчинення ним подібних
правопорушень в подальшому, та
накладено на нього у межах санкції ч.2
ст.130 КУпАП та з належним урахуванням
вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він на
автомобілі він має можливість заробити
кошти на утримання своєї сім'ї, а з
17.04.2014 року він не працює і у нього
відсутнє джерело доходів, а тому дане
стягнення негативно позначиться на
його сімейних стосунках та погіршить
матеріальне становище є
необґрунтованими, оскільки апелянтом
не надано до суду будь-яких доказів
того, що він працює і його робота
пов'язана з обов'язковим використанням
автомобіля, або ж перебування його у
трудових відносинах, а також не надано
доказів про його майновий і сімейний
стан, та офіційні джерела доходів,
наявність утриманців, що є важливими
критеріями при вирішенні питання про
обрання необхідного та достатнього
виду та розміру адміністративного
стягнення.

Санкцією ч.2 ст. 130
КУпАП, передбачена можливість
накладення на водіїв двох видів
адміністративного стягнення, а саме -
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк від
двох до трьох років з оплатним
вилученням транспортного засобу чи без
такого або адміністративний арешт на
строк від десяти до п'ятнадцяти діб з
оплатним вилученням транспортного
засобу чи без такого.

Однак відповідно до
положень ст. 24 КУпАП, адміністративне
стягнення у виді адміністративного
арешту, вважається більш суворим видом
стягнення, аніж позбавлення права
керування транспортними засобами.
Тому, за вказаних вище обставин, до
правопорушника ОСОБА_3 не можливо
застосувати такий вид стягнення, як
адміністративний арешт без оплатного
вилучення транспортного засобу,
оскільки у такому разі йому буде
посилено адміністративне стягнення, що
суперечить вимогам ч.9 ст. 294 КУпАП, якою
передбачено, що у разі зміни постанови
суду в частині накладення стягнення, в
межах передбачених санкцією статті
цього Кодексу, воно не може бути
посилено.

Тому, вимоги
апеляційної скарги ОСОБА_3 про заміну
призначеного йому стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортним засобом строком на два
роки на адміністративний арешт без
оплатного вилучення транспортного
засобу не підлягають задоволенню,
оскільки така зміна виду
адміністративного стягнення
суперечить вимогам ч.9 ст. 294 КУпАП, а
застосування до правопорушника більш
м'якого виду стягнення, ніж передбачено
санкцією статті, за якою його
притягнуто до адміністративної
відповідальності, чинним кодексом про
адміністративні правопорушення, не
передбачено.

Також не відповідають
дійсності і доводи апеляції скаржника
про те, що в матеріалах даної справи
відсутні будь-які відомості про
надсилання йому повістки про дату та
місце розгляду справи, або
відправлення йому SMS повідомлення, що є
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки як вбачається з долученої до
матеріалів справи розписки, повістку
про розгляд даної справи Кіровським
районним судом м. Кіровограда о 09.00 год.
19.05.2014 року, направлено скаржнику
завчасно, а саме листом суду від 07.05.2014
року за № 28017 (а.с.9).

Вказані обставини визнаю
такими, що не дають підстав скасувати
вказану постанову суду та постановити
нову, як того просить скаржник,
оскільки фактично він просить змінити
її в частині призначеного стягнення.

Керуючись п.1 ч.8 ст. 294 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
залишити без задоволення, а постанову
судді Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 травня 2014 року про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної
сили негайно, є остаточною й оскарженню
не підлягає.

Суддя
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Ремез
П.М.