Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/340/14
Головуючий у суді І-ї
інстанції Бурко Р. В.
Доповідач у суді ІІ-ї
інстанції Ремез П. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2014 року. Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області Ремез П.М., за
участю прокурора Горбань Т.В., особи, що
склала протокол про вчинення
адміністративного правопорушення
інспектора державної інспекції праці в
Кіровоградській області Котрікової
І.С., та особи, стосовно якої складено
протокол про вчинення
адміністративного правопорушення
ОСОБА_4, розглянув у відкритому
судовому засіданні у м. Кіровограді
адміністративну справу за апеляційною
скаргою заступника прокурора м.
Кіровограда на постанову судді
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 17.06.2014 року, стосовно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого
директором ВКФ «Каро» у формі ТОВ, має
на утриманні малолітню дитину, дружина
не працює,

зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

якою відмовлено в притягненні його до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 41 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
закрито провадження по справі,

В С Т А Н О
В И В:

З представлених матеріалів
адміністративної справи вбачається, що
при проведенні перевірки за дорученням
Держпраці України з 07.05.2014 року по 13.05.2014
року у директора ВКФ «Каро» у формі ТОВ
ОСОБА_4, яке розташоване по вул. Ушакова,
1-а в м. Кіровограді встановлено, що
ОСОБА_4 порушено вимоги чинного
законодавства про працю, а саме -
порушення строків виплати пенсії,
стипендії, заробітної плати, виплати її
не в повному обсязі, а саме порушення
вимог ст.ст. 32, 115 КЗпП України та ст.ст.
24, 30 Закону України «Про оплату праці».

По даному факту 13 травня 2014 року
державним інспектором праці
Котріковою І.С. стосовно директора ВКФ
«Каро» ОСОБА_4 складено протокол про
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41
КУпАП.

Постановою судді Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 17
червня 2014 року відмовлено у
притягненні до адміністративної
відповідальності ОСОБА_5 у зв'язку з
відсутністю в його діях події і складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП та закрито
провадження по даній справі.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора м. Кіровограда просить
поновити йому строк на апеляційне
оскарження постанови Кіровського
районного суду м. Кіровограда від
17.06.2014 року та скасувати зазначену
постанову суду, визнати ОСОБА_4 винним у
скоєнні правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 41 КУпАП та призначити
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі шістдесяти п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Зазначає, що суд першої інстанції не
дослідивши повно та об'єктивно усі
обставини справи, дійшов помилкового
висновку щодо відсутності в діях
ОСОБА_4 події і складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, плановою
перевіркою, проведеною Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Кіровоградській області в діяльності
виробничо-комерційної фірми «Каро»
встановлено порушення ст. 115 КзпПУ, щодо
строків виплати заробітної плати і
розміру заробітної плати за першу
половину місяця, ст. 30 Закону України
«Про оплату праці», щодо обов'язку
роботодавця забезпечити достовірний
облік виконуваної працівником роботи,
а також бухгалтерський облік витрат на
оплату праці не пізніше, ніж за два
місяці.

При цьому, за інформацією
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Кіровоградській області
у ході перевірки підприємством не
надавалась інформація про тяжкий
фінансовий стан чи можливе
банкрутство. Крім того, як вбачається з
матеріалів адміністративної справи,
подібна інформація не надавалась і
Кіровському районному суду міста
Кіровограда. Згідно з актом перевірки
(а.с.5-9), відносно 6 працівників
підприємства допущено порушення
законодавства про працю, у тому числі й
такі, що не залежать від фінансової
платоспроможності.

Вказує і на те, що вищевказані
порушення підтверджуються і наявними в
матеріалах адміністративної справи
письмовими доказами, у тому числі
протоколом про адміністративне
правопорушення (а.с.2-4), витягом зі
статуту (а.с.10-13), копіями відомостей на
виплату грошових коштів (а.с.21-28),
копіями відомостей нарахування
заробітної плати (а.с.29-36), копіями
табелів обліку робочого часу (а.с.37-40).

Таким чином, суд, не дослідивши повно та
об'єктивно усі обставини справи, дійшов
помилкового висновку щодо відсутності
в діях ОСОБА_4 події і складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Крім того, прокурор просить поновити
строк на апеляційне оскарження
зазначеного рішення суду, оскільки
копія постанови суду надійшла до
інспекції праці 14.07.2014, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с. 50). До прокуратури
міста вказана постанова надійшла з
Територіальної державної інспекції
праці в Кіровоградській області 21.07.2014
року, про що свідчить штамп вхідної
кореспонденції.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши прокурора та державного
інспектора праці Котрікову І.С., які
підтримали апеляційні доводи, ОСОБА_4,
який просив залишити апеляцію
прокурора без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без зміни,
зваживши та проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити, а
постанову суду першої інстанції
скасувати, виходячи з наступних
підстав.

Оскільки прокурор не був присутнім
при розгляді даної справи районним
судом, а про винесену стосовно ОСОБА_5
постанову Кіровського районного суду
від 17 червня 2014 року дізнався лише
21.07.2014 року, що підтверджується
долученим до справи супровідним листом
з державної інспекції праці від 16.07.2014
року, який отримано прокуратурою м.
Кіровограда згідно штампу вхідної
кореспонденції лише 21.07.2014 року (а.с.50,56),
тому строк апеляційного оскарження ним
пропущений з поважних причин і вважаю
за необхідне поновити його.

Так, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4 свою вину
у скоєнні адміністративного
правопорушення визнав та пояснив, що
порушення допущені ним є не значні та
не несуть порушення прав працівників
його підприємства, оскільки заробітна
плата постійно виплачується два рази
на місяць, по мірі надходження коштів
на підприємство.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КУпАП,
відповідальність за вказане
адміністративне правопорушення настає
у разі порушення встановлених термінів
виплати пенсій, стипендій, заробітної
плати, виплата їх в неповному обсязі, а
також за інші порушення вимог
законодавства про працю.

За змістом ст. 245 КУпАП,
завданнями провадження у справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобігання правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

Проте, у порушення вимог ст.ст.
245, 251 та 280 КУпАП, районний суд неповно
та необ'єктивно з'ясував усі фактичні
обставини справи, що призвело до
необгрунтованого висновку про
відсутність в діях ОСОБА_4 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення №
11-01-064/0480 від 13 травня 2014 року, при
проведенні перевірки з 07.05.2014 року по
13.05.2014 року за наказом Держпраці
України від 24.03.2014 року № 49, у ВКФ «Каро»
у формі ТОВ, яке розташоване по вул.
Ушакова, 1-А в м. Кіровограді
встановлено, що директором ВКФ «Каро» у
формі ТОВ ОСОБА_4 порушено вимоги
чинного законодавства про працю, а
саме:

Порушено вимоги ч. 1 ст. 115 КЗпП України
зі змінами та ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату
праці», якими передбачено, що заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких
органів-представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Однак, відповідно до відомостей на
виплату грошей на підприємстві
заробітна плата за січень, лютий,
березень та квітень поточного року
виплачувалась працівникам відповідно
31.01.14 р. і 24.02.14 р. 26.02.14 р. і 14.03.14 р., 21.03.14 р.
і 11.04.14 р. та 23.04.14 р. і 08.05.14 р.

Таким чином, вищезазначене свідчить
про систематичне порушення вимог щодо
строків виплати заробітної плати, які
передбаченні вимогами ч. 1 ст. 115 КЗпП
України та вимогами ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про
оплату праці».

Порушення вимог ч. 3 ст. 115 КЗпП України
зі змінами та ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про оплату
праці», якими передбачено, що розмір
заробітної плати за першу половину
місяця визначається колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництвом трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не менше оплати за фактично
відпрацьований час з розрахунку
тарифної ставки (посадового окладу)
працівника. Так, відповідно табелів
обліку робочого часу за січень, лютий,
березень та квітень п.р директор,
головний бухгалтер секретар, швачки,
електрик дільниці та підсобний
працівник відпрацювали за першу
половину кожного місяця відповідно по
71, 80, 71 та 88 годин кожний, тобто
заробітна плата за перші половини
місяців повинна була нараховуватись у
відповідних сумах директору 661,1 грн.,
777,5 грн., 694,4 грн. та 819,4 грн., головному
бухгалтеру 599,5 грн., 705 грн., 629,6 грн. та 743
грн., секретарю 535,69 грн., 630 грн., 562,6 грн.
та 663,95 грн., електрику дільниці 539,9 грн.,
635 грн., 567,1 грн. та 669,22 грн., швачкам по
537,8 грн., 632,5 грн., 564,9 грн. та 666,59 грн.,
підсобному працівнику 533,6 грн., 627,5 грн.,
560,4 грн. та 661,3 грн., виходячи з
відповідних посадових окладів 1555 грн.,
1410 грн., 1260 грн., 1270 грн., 1265 грн. та 1255 тон.
Але відповідно до відомостей
нарахування та виплат перша половина
заробітної плати кожного місяця
нараховувалась та виплачувалась у
відповідних розмірах директору - 637,49
грн., головному бухгалтеру - 577,68 грн.,
секретарю - 516,22 грн., швачкам по - 517,86
грн., електрику дільниці - 520,31 грн. та
підсобному працівнику 513,77 грн. кожного
місяця.

Тобто, проаналізувавши вищевикладене,
можна зробити висновок, що заробітна
плата за першу половину кожного місяця
нараховувалась та виплачувалась з
систематичним порушенням вимог ч. 3 ст.
115 КЗпП України та ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про
оплату праці».

Порушено і вимоги ст. 30 ЗУ «Про оплату
праці», якою передбачено, що власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний забезпечити достовірний
облік виконуваної працівником роботи,
а також бухгалтерський облік витрат на
оплату праці.

Відповідно до табелю обліку робочого
часу за березень поточного року, якщо
підрахувати фактично відпрацьовані
години, кожен працівник підприємства у
підсумку відпрацював по 159 годин (тобто
норму робочого часу), а в табелі обліку
робочого часу у підсумку відображено,
що усі працівники в березні місяці
відпрацювали по 167 годин. У той же час у
відомості нарахування за березень п.р.
заробітна плата працівникам
нарахована, як за 159 годин. Тобто,
проаналізувавши вищевикладене, можна
зробити висновок, що у ВКФ ТОВ «Каро»
ведеться недостовірний облік робочого
часу та бухгалтерський облік витрат на
оплату праці, що свідчить про порушення
вимог ст. 30 Закону України «Про оплату
праці» щодо обов'язку власника або
уповноваженого ним органу забезпечити
достовірний облік робочого часу
працівників та бухгалтерський облік.

Вимогами ч. 3 статті 32 КЗпП України
передбачено, що про зміну істотних умов
праці режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу та
інших - працівник повинен бути
повідомлений не пізніше ніж за два
місяці. Підприємством до перевірки
наданий табель обліку робочого часу за
квітень поточного року, згідно якого
усім працівникам 18 числа робочий день
був скорочений на одну годину, тобто
працівники відпрацювали по 7 годин
кожний. Оданк, заяви від працівників
або наказ про зміну режиму робочого
часу відсутні. Таким чином,
вищезазначене свідчить про порушення
вимог ст. 32 КЗпП України, оскільки
керівник не довів до відома
працівників про зміну режиму роботи 18
квітня п.р.

Таким чином, керівник підриємства мав
змогу виплачувати заробітну плату
своєчасно у строки встановлені ст. 115
КЗпП України, оскільки у справі
відсутні будь-які докази того, що
об'єктивно перешкоджало б виконанню
вказаних вимог Закону.

Крім того він зобов'язаний
контролювати суми та строки заробітної
плати, окрім того облік робочого часу
працівників, а також зміни режиму
роботи, оплати праці та істотних умов.

Отже, з огляду на викладене ОСОБА_4
було допущено ряд порушень, які
призвели до порушень трудового
законодавства та порушенню трудових
прав працівників.

З урахуванням викладеного, суд
першої інстанції під час розгляду
справи всебічно не дослідив усі докази
по справі, а тому передчасно дійшов
висновку про відсутність в діях ОСОБА_4
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41
КУпАП.

Крім того, районний суд помилково
вказав у своїй постанові дані, що
стосуються особи правопорушника, а
саме неправильно вказав його
по-батькові, постановивши своє рішення
щодо ОСОБА_5, замість правильно ОСОБА_4,
що підтверджується ксерокопією
паспорта правопорушника та довідкою
про отримання ідентифікаційного коду
(а.с.15-20), а також його даними
зазначеними у складеному по даній
справі адміністративному протоколі та
акті перевірки (а.с.2-4,5-9).

За таких обставин, апеляція прокурора
підлягає задоволенню частково,
оскільки вимоги апеляції прокурора у
частині призначення правопорушнику
стягнення у розмірі 65
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, будь-яким чином не мотивовані
і врахування цього не підлягають
задоволенню, а постанова районного
суду підлягає скасуванню, з
постановленням нової постанови про
визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП та
призначення йому мінімального
стягнення, передбаченого санкцією
даної статті, з урахуванням при цьому
фактичних обставин даної справи, особи
правопорушника, який в суді
апеляційної інстанції свою вину у
скоєнні правопорушення фактично
визнав, має на утриманні малолітню
дитину і непрацюючу дружину, а також за
відсутності по справі обставин, що
обтяжують відповідальність,
відповідно до вимог ст.ст. 33-35, 280 КУпАП.

Керуючись ст. 294 ч.8 п.3 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити заступнику прокурора м.
Кіровограда строк на апеляційне
оскарження постанови Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 17.06.2014
року.

Апеляційну скаргу заступника
прокурора м. Кіровограда Салюка С.М.
задовольнити частково, а постанову
судді Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 17.06.2014 року, стосовно
ОСОБА_5 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати
ОСОБА_4 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 41 Кодексу України
про адміністративні правопорушення і
накласти на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що становить 510 грн.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя
підпис

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Ремез П.М.