Провадження №
Єдиний унікальний № 742/2304/14
Постанова

Іменем України

16 червня 2014 року
м.
Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Павлова В.Г.,

секретаря
Хотінь Ж.О.,

розглянув матеріали справи про
адміністративне правопорушення №
742/2304/14, яка надійшла від Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Чернігівській області про притягнення
до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідент. номер
НОМЕР_1), громадянина України,
працюючого фізичною особою
підприємцем, проживаючого в
АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2014 року до Прилуцького
міськрайонного суду від
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Чернігівській області
надійшов протокол від 20.05.2014 року про
адміністративне правопорушення №
25-03-12/514-490, складений відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за вчинення
ним адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

ОСОБА_1, працюючи фізичною особою
підприємцем, допустив порушення
законодавства про працю, яке було
виявлено 20.05.2014 року при перевірці
головним державним інспектором праці з
питань праці у Чернігівській області
ОСОБА_2, а саме: заробітна плата за першу
половину лютого та березня місяців 2014
року водіям автотранспортних засобів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 була виплачена у вихідні дні; в
графіках робочого часу працівникам
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
за період з січня по квітень 2014 року не
визначено часу початку та закінчення
роботи, часу перерви для харчування та
відпочинку, невідповідність табелю
робочого часу та графіку роботи за
квітень 2014 року фактично
відпрацьованим робочим дням, вихідним
та святковим дням працівників ОСОБА_5
та ОСОБА_6, чим порушив вимоги
ст.ст.29,66,115 КЗпП України, ст.30 ЗУ «Про
оплату праці» та скоїв правопорушення,
передбачене ч.1 ст.41 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Незважаючи на неодноразово вжиті судом
заходи спрямовані на своєчасне
сповіщення особи-правопорушника про
день, час та місце розгляду справи, до
суду повернулись поштові конверти з
довідками «за закінченням терміну
зберігання» /а.с.18,19/. В силу ч.1 ст.268
КУпАП, ОСОБА_1 вважається належним
чином повідомлений про місце і час
розгляду справи. Клопотання про
відкладення розгляду справи до
канцелярії суду не надходили, про
причини неявки в судове засідання
останній також не повідомив.

Відповідно до ст.268 КУпАП справу може
бути розглянуто у відсутності особи,
коли є дані про своєчасне сповіщення
особи про час і місце розгляду справи,
якщо від особи не надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 про час і
місце розгляду справи повідомлений,
відповідно до вимог КУпАП, і від нього
не надходило клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
вважає за можливе розглянути
адміністративну справу у відсутності
особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності.

Суд, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що в його діях вбачаються
ознаки складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП.

Як вбачається з акту-перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 25-03-012/514 та
протоколу від 20.05.2014 року про
адміністративне правопорушення №
25-03-12/514-490, ОСОБА_1 здійснює господарську
діяльність та зареєстрований як
фізична особа підприємець.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України,
керівник або уповноважений ним орган
чи фізична особа зобов'язаний
виплачувати працівникам заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін,
а тому він несе персональну
відповідальність за невиконання та
недотримання вимог положень даної
статті. Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП
України передбачено, що у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Нормами Конституції України визначено,
що охорона та належне забезпечення
прав і законних інтересів людини та
громадянина, як найвищої соціальної
цінності, є головним обов'язком всіх
державних органів.

Факт вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП,
підтверджується матеріалами справи
про адміністративне правопорушення,
які були досліджені під час розгляду
справи, а саме: протоколом про
адміністративне правопорушення №
25-03-12/514-490 від 20.05.2014 року; актом
перевірки № 25-03-012/514.

За встановлених фактичних обставин
справи, беззаперечно встановлено, що
ОСОБА_1, порушуючи вимоги ст.ст.29,66,115
КЗпП України, ст.30 ЗУ «Про оплату
праці», скоїв правопорушення,
передбачене диспозицією ч.1 ст.41 КУпАП,
оскільки вищезазначені факти його вини
є переконливими, достатніми, в повному
обсязі відповідають фактичним
обставинам справи та знайшли своє
підтвердження в доказах, які містяться
в матеріалах справи, що були повно та
всебічно досліджені під час судового
засідання.

Доводи особи-правопорушника щодо
невизнання інкримінованого
правопорушення в частині виплати
заробітної працівникам у вихідні дні,
що начебто зумовлено виключно
допущеними помилками у платіжних
відомостях на видачу заробітної плати
найманим працівникам за першу половину
лютого та березня 2014 року /а.с.11-12/
спростовуються наявними в матеріалах
справи про адміністративне
правопорушення платіжними
відомостями, та є нічим іншим як його
особистими припущеннями.

Твердження ОСОБА_1 стосовно допущених
описок у табелі обліку використаного
робочого часу працівників за квітень
2014 року та графіку роботи працівників
за квітень 2014 року і в зв'язку з цим
невірне зазначення загальної
кількості днів фактичної роботи,
вихідних, святкових днів та
відпрацьованих годин, в свою чергу,
також в повному обсязі спростовується
наявними в матеріалах справи табелем
та графіком /а.с.8,9/, а відтак свідчить
про допущення порушень ст.30 ЗУ «Про
оплат праці».

Інших жодних належних та допустимих
доказів в спростування обставин
допущення порушень вимог трудового
законодавства ОСОБА_1 на розгляд суду
не надано.

Окрім того, суд вважає, що обставини,
які викладені особою-правопорушником в
письмовому запереченні до акту
перевірки № 25-03-012/514, свідчать про
тенденцію останнього моделювання
позиції захисту з врахуванням і
осмисленням фактичних обставин справи,
що не заборонено законом.

Положеннями ст.23 КУпАП визначено, що
адміністративні стягнення є мірою
відповідальності і застосовуються з
метою виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також запобіганню
вчинення нових правопорушень, як самим
правопорушником, так і іншими особами.

Пом'якшуючих та обтяжуючих
відповідальність обставин за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбачених ст.ст.34,35 КУпАП, під час
розгляду справи не встановлено.

Згідно положень ч.1 ст.41 КУпАП за
вчинення даного адміністративного
правопорушення може бути застосований
такий вид адміністративного стягнення
як штраф.

У відповідності до ст.33 КУпАП при
накладенні адміністративного
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особу
правопорушника, ступінь його вини,
майновий стан, обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення
адміністративного стягнення на ОСОБА_1
за скоєння ним адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП, суд враховує характер вчиненого
адміністративного правопорушення,
особу правопорушника: вік та соціальне
положення, ступінь її вини, відсутність
пом'якшуючих та обтяжуючих
відповідальність обставин, вчинення
правопорушення в галузі охорони праці
населення та вважає за необхідне та
достатнє для виховання особи,
запобігання вчинення нових
правопорушень застосувати до ОСОБА_1
адміністративне стягнення, в межах
санкції статті, у виді штрафу в
мінімальному розмірі.

Обставин, які б позбавляли можливості
суд застосувати до ОСОБА_1
адміністративне стягнення у виді
штрафу не встановлено і на розгляд суду
не надано. Підстав для звільнення
особи-правопорушника від
адміністративної відповідальності за
малозначністю вчиненого
правопорушення, з огляду на порушення
гарантованих конституційних прав
працівників, передбачених ст.ст.43,45
Конституції України, не вбачається.

Суд також вважає, що в даному випадку
таке адміністративне стягнення, як
штраф у розмірі тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, буде достатнім та повністю
досягне мети його застосування, у
зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для
накладення стягнення у виді штрафу в
максимальному розмірі.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст.221, 283-285 КУпАП,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 510
(п'ятсот десяти) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 36
грн 54 к. судового збору.

Роз'яснити правопорушнику,
що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен
бути сплачений порушником не пізніше
як через п'ятнадцять днів з дня
вручення йому постанови про накладення
штрафу, а в разі оскарження або
опротестування такої постанови - не
пізніше як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
протесту без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу
у строк, установлений частиною першою
статті 307 КУпАП, постанова про
накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308
КУпАП, надсилається для примусового
виконання до відділу державно
виконавчої служби за місцем проживання
порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги чи
протесту прокурора.

Постанова судді може бути оскаржена
особою, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності, її
законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора
подаються до відповідного
апеляційного суду через місцевий суд,
який виніс постанову.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду

Чернігівської області

В.Г.Павлов