Дата документу Справа №
ПОСТАНОВА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАПОРІЗЬКОЇ
ОБЛАСТІ

у справі про адміністративне
правопорушення щодо ОСОБА_1

18 липня 2014 року
місто Запоріжжя

кп № 33/778/301/14

Суддя апеляційного суду Запорізької
області Шпонька В.П.,

здійснив перевірку відповідності
вимогам ст.294 КУпАП подання в.о.
прокурора Приазовського району
молодшого радника юстиції Лисенка
Сергія Дмитровича від 27 червня 2014 року
№63-1543 вих-14 в якому він просить про
відновлення строку внесення подання та
скасування постанови судді
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області Ніколової І.С. від
22 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Здійсненою перевіркою встановлено
таке.

Постановою суду від 22 квітня 2014 року -

ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3
року, проживаючого в АДРЕСА_1,
електромонтера МЗТГ «Гидросила», -

визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП і накладено
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами на
строк 6 місяців.

Постановою судді встановлено, що 9
квітня 2014 року, близько 930 год., ОСОБА_1,
при керуванні автомобілем ВАЗ
(державний реєстраційний номер НОМЕР_1)
по вулиці Леніна в селі Гірсовка
Приазовського району, - порушив п.12.1
Правил дорожнього руху. В результаті не
обрання безпечної швидкості руху скоїв
наїзд на пішохода ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2
та спричинив йому легкі тілесні
ушкодження.

Постановою судді Апеляційного суду
Запорізької області Дадашевої С.В. від
23 травня 2014 року апеляційна скарга
ОСОБА_1, в якій він просив пом'якшити
стягнення, залишена без задоволення, а
рішення судді суду першої інстанції
без змін.

Подання прокурора, а не апеляційна
скарга, в якому він вимагає, а не
просить, - поновити строк на апеляційне
оскарження і скасувати судове рішення
суду першої інстанції, - за своєю
сутністю є апеляційною скаргою в якому
міститься зазначене прохання апелянта.
З цих підстав та з метою забезпечення
сформульованого Європейським судом з
прав людини принципу правової
визначеності у певні розумні строки,
суддя апеляційного суду вважає за
можливе продовжити здійснення
перевірки прохання апелянта в частині
поновлення строку на апеляційне
оскарження судового рішення.

Вмотивовуючи прохання про поновлення
строку на апеляційне оскарження
прокурор посилається на те, що висновок
судово-медичного експерта, яким було
встановлено спричинення потерпілому
тілесних ушкоджень середньої тяжкості
ним було отримано лише 27 червня 2014 року.
За позицією прокурора, в зв'язку з тим,
що дії ОСОБА_1 тягнуть за собою
відповідно до закону кримінальну
відповідальність, постанова по
адміністративній справі від 22 квітня
2014 року щодо нього підлягає скасуванню.

Прохання про поновлення строку на
апеляційне оскарження не підлягає
задоволенню виходячи з такого.

В матеріалах адміністративної справи
міститься постанова слідчого СВ
Приазовського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області Прасолова Р.В. від
11 квітня 2014 року про закриття
кримінального провадження №00000207
від 9 квітня 2014 року за фактом
дорожньо-транспортної пригоди «у
зв'язку з відсутністю в діянні водія
ОСОБА_1 складу кримінального
правопорушення». Копія цієї постанови
направлена прокурору.

Зазначені обставини свідчать про те, що
прокурор своєчасно не здійснив:

у порушення вимог ст.36 КПК України, -
нагляд за додержанням законів під час
проведення досудового розслідування у
формі процесуального керівництва
досудовим розслідуванням;

у порушення вимог ст.250 КУпАП, -
прокурорський нагляд за виконанням
законів при провадженні в справах про
адміністративні правопорушення.

За таких обставин, «вимагання» від
вищестоящого суду поновлення строку на
апеляційне оскарження судового
рішення від 22 квітня 2014 року з
посиланням на отримання ним лише 27
червня 2014 року відомостей про
спричинення потерпілому тілесних
ушкоджень, які можуть стати підставою
до притягнення водія до кримінальної
відповідальності, якому на цей час
повідомлено про підозру у вчинені
злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК
України, - є таким, яке не підлягає
задоволенню вже тільки виходячи із
зазначених обставин.

Приймаючи рішення про відмову у
поновленні строку на апеляційне
оскарження постанови судді місцевого
суду від 22 квітня 2014 року, суддею
апеляційного суду враховується і таке.

Системний аналіз статті 62 Конституції
України, статтей 2,17 Кримінального
процесуального кодексу України дають
підстави стверджувати, що -

сам факт здійснення досудового
слідства, як форми досудового
розслідування, в якій здійснюється
розслідування злочинів щодо
конкретної особи, затримання, взяття
під варту, направлення обвинувального
акту в суд, - не можна визнавати, як
кримінальну відповідальність. Особа не
несе кримінальної відповідальності до
тих пір, поки її не буде визнано судом
винною у вчинені злочину і вирок суду
не набере законної сили.

Аналогічні висновки містяться в
рішенні Конституційного Суду України
від 27 жовтня 1999 року (№9-рп/99) у справі за
конституційним поданням Міністерства
внутрішніх справ України щодо
офіційного тлумачення положень
частини третьої статті 80 Конституції
України при аналізі відповідних
правових норм КК України (1960 р.) і КПК
України (1960 р.).

Висновки Конституційного Суду України
в цьому рішенні щодо поняття
«притягнення до кримінальної
відповідальності», яке не є тотожним
поняттю «кримінальна
відповідальність», як і поняття
«притягнення до юридичної
відповідальності» не ідентичне
поняттю «юридична відповідальність», -
є прецедентними.

Форма і порядок кримінального
переслідування особи, що підозрюється
у вчинені злочину, а також кримінальна
відповідальність винної особи
регламентуються кримінальним та
кримінальним процесуальним
законодавством України.

Згідно з ч.1 ст. 19 КК України, ніхто не
може бути двічі обвинуваченим або
покараним за кримінальне
правопорушення, за яким він був
виправданий або засуджений на підставі
вироку суду, що набрав законної сили.

З цього приводу, ще у рішенні
Конституційного Суду України від 30
травня 2001 року (№7-рп/2001) зазначалося:

«Наголошуючи на важливості гарантій
захисту прав і свобод людини і
громадянина, Конституція України
встановила, що склад правопорушення як
підстава притягнення особи до
юридичної відповідальності та заходи
державно-примусового впливу за його
вчинення визначаються виключно
законом, а не будь-яким іншим
нормативно-правовим актом, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, що ніхто не
може відповідати за діяння, які на час
їх вчинення не визнавалися законом як
правопорушення, та бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення (статті 58, 61,
пункти 1, 22 частини першої статті 92
Конституції України)».

Таким чином, для настання кримінальної
відповідальності особи, тобто коли її
буде визнано судом винною у вчинені
злочину і вирок суду набере законної
сили, не є перешкодою визнання цієї ж
особи винною у вчинені
адміністративного правопорушення і
накладення на неї стягнення раніше за
часом, - оскільки ці види юридичної
відповідальності є різними.

В той же час, вид і розмір
адміністративного стягнення, яке були
виконано, підлягає зарахуванню при
призначенні особі покарання за злочин,
оскільки права та свободи такої особи
визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 294, 295 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -
постановив:

залишити без задоволення подання в.о.
прокурора Приазовського району
молодшого радника юстиції Лисенка
Сергія Дмитровича від 27 червня 2014 року
№63-1543 вих-14 про поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови судді
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області Ніколової І.С. від
22 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Подання (апеляційну скаргу) повернути
прокурору Лисенку С.Д. разом з доданими
до нього матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно, є остаточною й
оскарженню не підлягає.

Копію рішення апеляційного суду
направити особі, щодо якої винесено
постанову по справі про
адміністративне правопорушення.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області
В.П. Шпонька