АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/774/513/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В.П Доповідач - Коваленко Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Апеляційного суду
Дніпропетровської області Коваленко
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за участю
прокурора прокуратури
Дніпропетровської області Карпенка
Р.І., прокурора прокуратури
Індустріального району м.
Дніпропетровська Бєлова М.С., ОСОБА_4 та
його захисника ОСОБА_5 матеріали за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська
від 18 червня 2014 року у справі про
адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, працюючого ПП «ОСОБА_4», який
проживає за адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП з
накладенням адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 425
гривень, -

ВСТАНОВИЛА :

Постановою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 18 червня
2014 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1
ст. 172-6 КУпАП з накладенням
адміністративного стягнення у виді
штрафу в розмірі 425 гривень.

При обставинах, зазначених в постанові
суду першої інстанції, ОСОБА_4 будучи
депутатом Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради шостого
скликання та суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення відповідно до п. п. «б»
п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
діючи всупереч вимогам ч. 1 ст. 12
вказаного Закону, не подав до
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради декларацію про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік у
визначені законодавством строки за
загальним правилом - в період з 01 січня
2014 року до 01 квітня 2014 року, тобто
вчинив адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6
КУпАп.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду, ОСОБА_4 26 червня 2014 року подав
апеляційну скаргу, тобто в межах,
встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП,
десятиденного строку на оскарження
постанови суду. В апеляційній скарзі
апелянт просить скасувати постанову
районного суду як незаконну та
необґрунтовану та закрити провадження
у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_4 пояснив, що він є депутатом
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради, куди 27 березня
2014 року подав податкову декларацію про
майновий стан і доходи за 2013 рік, бланк
якої придбав у податковій інспекції,
але вона не відповідала встановленому
зразку. Крім того, зазначив, що ним
дійсно до Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради не подавалась
декларація про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
2013 рік, оскільки він вважав, що
відповідно до вимог чинного
законодавства не передбачено подання
такої декларації депутатами районних
у місті рад. При цьому не заперечував,
що за 2012 рік подавав декларацію у
відповідності до Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції». Звернув увагу суду
апеляційної інстанції, що вину не
визнає, умислу в його діях не має, бо він
заповнював декларацію і не мав наміру
приховати свій майновий стан та своїми
діями не завдав шкоди суспільним
інтересам.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5
підтримала вимоги апеляційної скарги,
підтвердила доводи викладені в ній і
просила задовольнити апеляційну
скаргу ОСОБА_4, оскільки він подав до
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради декларацію, але
вона не відповідала встановленому
зразку та в даному випадку має місце
помилка в об'єкті.

Прокурор Карпенко Р.І. та Бєлов М.С. у
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції заперечували щодо
задоволення апеляційної скарги,
просили постанову районного залишити
без змін.

Допитана в судовому засіданні
апеляційної інстанції в якості свідка
ОСОБА_6 - начальник відділу
організаційного забезпечення
діяльності ради та виконкому з питань
молоді та спорту Індустріальної
районної в м. Дніпропетровську ради
пояснила, що до відома депутатів
доводилось і наголошувалось про
необхідність здачі декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік, а саме
- направлялись електронною поштою
повідомлення та бланк декларації
встановленого зразка, зокрема ОСОБА_4,
а при зверненні депутатів особисто -
бланк надавався і в паперовому вигляді.
Крім того, пояснила, що всі депутати
подавали аналогічні декларації за 2012
рік у відповідності до вимог Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» та не могли не знати
про необхідність подання такої
декларації за 2013 рік, в тому числі і
ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, вислухавши
учасників судового провадження, свідка
ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги, дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце та
час розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Дані вимоги закону при розгляді справи
судом першої інстанції було дотримано,
тому апеляційний суд вважає необхідним
розглянути апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280
КУпАП суд зобов'язаний повно, всебічно
та об'єктивно з'ясувати всі обставини
справи, встановити чи було вчинене
адміністративне правопорушення та чи
винна особа у його вчиненні, дослідити
наявні у справі докази, дати їм належну
правову оцінку і в залежності від
встановленого, прийняти мотивоване
законне рішення.

Викладений в постанові суду першої
інстанції висновок про доведеність
вини ОСОБА_4 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення № 3/2014
від 22 травня 2014 року; письмовими
поясненнями ОСОБА_7, ОСОБА_6; особистими
письмовими поясненнями ОСОБА_4 та
іншими матеріалами і відповідає
фактичним обставинам справи, є
законним і обґрунтованим, повністю
узгодженим із наявними в матеріалах
справи доказами, в їх сукупності.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при
накладенні адміністративного
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в
кожному конкретному випадку має бути
необхідним і достатнім для виправлення
правопорушника та попередження
вчинення ним нових правопорушень.

Аналізом оскаржуваної постанови
встановлено, що районний суд зробив
лише посилання на передбачені ст. 33
КУпАП, загальні правила накладення
стягнення за адміністративне
правопорушення, при цьому зі змісту
постанови неможливо встановити, які
саме обставини, як вказано в постанові,
що пом'якшують та обтяжуються
відповідальність апелянта, були
враховані судом при накладенні на
останнього адміністративного
стягнення у виді адміністративного
штрафу у максимальному розмірі.

Разом з тим, при накладенні на апелянта
адміністративного стягнення у виді
адміністративного штрафу, судом першої
інстанції поза увагою залишилися
обставини, які відповідно до ст. 34 КУпАП
пом'якшують відповідальність за
адміністративне правопорушення та
мають бути враховані при накладенні
адміністративного стягнення.

При цьому, районним судом не було
обговорено і питання про накладення на
апелянта передбаченого законом менш
суворого адміністративного стягнення.

Апеляційним судом враховується те, що
ОСОБА_4 на своєму утриманні має
малолітню дитину та дружина, яка
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, раніше до відповідальності не
притягався і відповідно до ч. 2 ст. 34
КУпАП, суд апеляційної інстанції
визнає ці обставини такими, що
пом'якшують відповідальність ОСОБА_4 у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-6 КУпАП.

Таким чином, враховуючи конкретні
обставини справи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
можливість пом'якшення ОСОБА_4
адміністративного стягнення шляхом
зменшення йому розміру
адміністративного штрафу до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, оскільки, на переконання
апеляційного суду, таке
адміністративне стягнення в повній
мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_4 в
дусі додержання законів України,
поваги до правил співжиття, а також
запобіганню вчинення ним нових
правопорушень.

За таких обставин, апеляційна скарга
ОСОБА_4 підлягає частковому
задоволенню, а постанова районного
суду - зміні в частині розміру
накладеного адміністративного
стягнення у виді штрафу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
18 червня 2014 року щодо ОСОБА_4 - змінити в
частині розміру накладеного
адміністративного стягнення у виді
штрафу.

Накладене на ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 425 гривень - змінити.

Накласти на ОСОБА_4 адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 170
(сто сімдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині постанову
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 18 червня 2014 року
щодо ОСОБА_4 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно, остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області

Н.В.Коваленко