АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Лясковська В.І., за участю
представників Київської
міжрегіональної митниці Грабчака П.В.,
Дєдєньової Д.О., прокурорів прокуратури
м. Києва Рашевського М.О., Свербиуса А.О.,
захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

цією постановою директора ТОВ
«Віватімпорт» ОСОБА_5 визнано винним у
вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483
МК України, та накладено на нього
стягнення у виді штрафу в розмірі 115595, 17
грн. з конфіскацією
безпосередніхпредметів порушення
митних правил вартістю 115595, 17 грн.

Як встановив суд, директор ТОВ
«Віватімпорт» ОСОБА_5 вчинив порушення
митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК
України, яке полягало в наступному.

23 жовтня 2013 року в зоні
діяльності Південної митниці з
Туреччини на митну територію України
компанією «Maximus Business LTD»
(Великобританія) на виконання умов
контракту від 8 травня 2013 року №
ЕХ-08-05-13, укладеного з ТОВ
«Віватімпорт», морським транспортом у
контейнері № MRKU4539252 переміщено товари -
«рушники, халати», вагою брутто 4720,00 кг,
загальною вартістю 14 462,05 дол. США.

Через митний кордон України вказаний
товар переміщено на підставі
товаросупровідних документів:
коносаменту від 11 жовтня 2013 року
№13/10/300/05578-0008848, інвойсу від 11 жовтня
2013 року № ЕХ-0048.

24 жовтня 2013 року товари, заявлені
до митного оформлення в Київській
міжрегіональній митниці Міндоходів в
режимі ІМ-40 за митною декларацією
№100250000/2013/074830, оформлено та випущено у
вільний обіг.

6 вересня 2013 року Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів, з
метою перевірки законності ввезення
товарів на митну територію України, до
Департаменту митної справи Міндоходів
ініційовано направлення запиту до
митних органів Великобританії.

10 грудня 2013 року отримано відповідь
митних органів Великобританії, з якої
вбачається, що компанія «Maximus Business LTD»,
яка згідно товаросупровідних
документів виступає відправником
товару, є ліквідованою та з 17 травня 2013
року виключена з реєстру.

Таким чином, до митного контролю в
якості підстави для переміщення
товарів через митний кордон України
подано інвойс від 11 жовтня 2013 року №
ЕХ-0048, який є невід'ємною частиною
контракту, виданий ліквідованою
компанією (стороною
зовнішньоекономічного контракту), яка,
відповідно до статті 6 Закону України
від 16 квітня 1991 року «Про
зовнішньоекономічну діяльність», не є
здатною до укладання контракту.

У зв'язку з тим, що товари, зазначені в
товаросупровідних документах та
інвойсі, переміщені через митний
кордон України з приховуванням від
митного контролю, шляхом подання як
підстави для переміщення товарів
документів які містять неправдиві
відомості стосовно відправника та
продавця товарів, що є порушенням
митних правил, то відповідно до ст. 483 МК
України відповідальність покладається
на керівника декларанта ТОВ
«Віватімпорт» - ОСОБА_5

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що декларування товарів під
час митного оформлення здійснювала
уповноважена особа - ОСОБА_7, що
підтверджується карткою Київської
регіональної митниці, який відповідно
до положень ч. 5 ст. 266 МК України,
уповноважений на декларування товарів
від імені декларанта, має такі самі
обов'язки, права і несе таку саму
відповідальність, що й декларант.
Апелянт звертає увагу, що, виходячи з
положень ч. 7 ст. 257 МК України, перелік
відомостей, які підлягають внесенню до
митних декларацій, обмежується лише
тими відомостями, які є необхідними для
цілей справляння митних платежів,
формування митної статистики, а також
для забезпечення додержання вимог
цього Кодексу та інших законодавчих
актів, а також стверджує, що будь-яких
дій щодо незаконного переміщення
товару через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю
шляхом поданням митному органу як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві дані,
не подавав.

Крім того, протокол про порушення
митних правил за своїм змістом не в
повній мірі відповідає вимогам ст. 494 МК
України, оскільки викладені в ньому
дані про місце, час вчинення, вид та
характер порушення митних правил мають
неконкретний характер, в ньому немає
жодних даних про вчинення
безпосередньо ним, ОСОБА_5, будь-яких
дій, пов'язаних з переміщенням або дій,
спрямованих на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю.

Більш того, на підтвердження вини у
порушенні митних правил посадова особа
митного органу послалась на письмове
повідомлення митних органів
Великобританії (лист від 23 жовтня 2013
року № МА 1262/2013 ). Однак, в матеріалах
справи з такими реквізитами мається
лише копія листа Міністерства доходів
і зборів України від 5 грудня 2013 року до
Київської регіональної митниці,
додатком до якої є копія листа НМ
Rеvепие@Сиstoms з питань взаємної митної
оцінки та копія його неофіційного
перекладу, у якому слово «ліквідована»
взято в лапки, що свідчить про те, що
компанія лише була виключена з реєстру.
А тому, вважає апелянт, митним органом
не надано належних доказів про
ліквідацію компанії «Maximus Business LTD»
згідно законодавства Великобританії.

ОСОБА_5 просить постанову суду
скасувати, а провадження у справі
закрити. Апелянт також просить
поновити йому строк на апеляційне
оскарження постанови мотивуючи тим, що
він про день та час розгляду справи
повідомлений не був, розгляд справи
відбувся без його участі, оскаржувану
постанову отримав лише 13 червня 2014
року, а тому строк пропустив з поважних
причин.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
яка просила задовольнити апеляційну
скаргу, представників Київської
міжрегіональної митниці
Грабчака П.В. та Дєдєньову Д.О.,
прокурорів прокуратури м. Києва
Рашевського М.О. та Свербиуса А.О., які
заперечували проти її задоволення,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, вважаю, що
клопотання ОСОБА_6 про поновлення
строку на апеляційне оскарження та
апеляційна скарга підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, дані
про дату вручення ОСОБА_5 повідомлення
про час і місце розгляду справи та
направлення йому копії постанови
відсутні. В матеріалах справи наявна
лише розписка ОСОБА_5 про отримання ним
копії постанови 13 червня 2014 року. За
таких обставин, слід вважати, що строк
на апеляційне оскарження ним
пропущений з поважних причин, а тому
клопотання ОСОБА_5 підлягає
задоволенню, а строк на апеляційне
оскарження - поновленню.

За приписами ст. 487 МК України,
провадження у справах про порушення
митних правил здійснюється відповідно
до цього кодексу, а в частині, що не
регулюється ним, відповідно до
законодавства України про
адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи та
ін. Згідно вимог ст. 280 КУпАП при
розгляді справи про адміністративні
правопорушення повинно бути з'ясовано
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, а також інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

На підставі цих вимог закону, а також
ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові
повинен навести докази вини особи у
вчиненні правопорушення, та дати їм
належну оцінку в їх сукупності. Однак,
ці вимоги закону судом при розгляді
вказаної справи дотримано не повністю.

Так, в оскаржуваній постанові при
визначенні юридичної кваліфікації дій
ОСОБА_5 суд вказав, що за фактичних
обставин справи, наведених вище, саме
він є суб'єктом допущеного ТОВ
«Віватімпорт» правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, у
зв'язку з чим підлягає притягненню до
адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд не зазначив, які
конкретні дії вчинив ОСОБА_5 на
підтвердження такого правопорушення.
Втім, диспозиція цієї статті містить
перелік дій, за вчинення яких настає
відповідальність, що обов'язково
повинно бути зазначено в постанові,
якою особу визнано винною в порушенні
митних правил. Натомість, в постанові
суду міститься лише загальне посилання
на нормативні акти.

Разом з тим, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, прихожу до
висновку про відсутність в діях ОСОБА_5
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483
МК України, а також події цього
правопорушення виходячи з таких
міркувань.

Відповідно до цього закону,
адміністративна відповідальність
настає за переміщення або дії,
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю,
тобто з використанням спеціально
виготовлених сховищ (тайників) та інших
засобів або способів, що утруднюють
виявлення таких товарів, або шляхом
надання одним товарам вигляду інших,
або з поданням митному органу як
підстави для переміщення товарів
підроблених документів чи документів,
одержаних незаконним шляхом, або таких,
що містять неправдиві відомості
необхідні для визначення коду товару
згідно з УКТ ЗЕД та його митної
вартості.

Отже, основним безпосереднім об'єктом
правопорушення за даним законом є
встановлений порядок переміщення
товарів та ТЗ через митний кордон
України, а об'єктивною стороною є дії,
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України, тобто,
активна поведінка (вчинок) особи.

Суб'єктивна сторона передбачає
наявність прямого умислу, тобто винний
у скоєнні правопорушення чітко розуміє
та усвідомлює обставини і характер
незаконного переміщення товарів,
предметів і речовин через митну
територію України і прагне їх ввезти на
територію України з порушенням
встановленого порядку чи вивезти з
України, у тому числі, і шляхом надання
неправдивих відомостей, які необхідні
для визначення коду товару згідно з УКТ
ЗЕД та його митної вартості.

З наведеного випливає, що винна особа
як підставу для переміщення товару
через митний кордон України має надати
документи, які містять неправдиві
відомості про відправника товару,
усвідомлюючи, що насправді дійсним
відправником цього товару є інша
юридична чи фізична особа.

В матеріалах справи про порушення
митних правил відсутні будь-які дані,
які б свідчили, що відправником товару
є не компанія «MAXIMUS BUSINESS LTD», а якась
інша особа. При цьому в суді
апеляційної інстанції представники
митниці жодним чином не оспорювали
правильність визначення митної
вартості товарів, а також не
стверджували, що порушення митних
правил ОСОБА_5 вплинуло на визначення
коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його
митної вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 198 МК України, органу
доходів і зборів в пункті пропуску
через державний кордон України,
відповідно до ст. 335 цього Кодексу,
подаються документи, що містять
відомості про товари, достатні для їх
ідентифікації та необхідні для
прийняття рішення про пропуск їх через
митний кордон України. Так, при
перевезенні морським транспортом
документами, що містять відомості про
товари, є: комерційні документи на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів; найменування
товарів; відомості про кількість
вантажних місць та вид упаковки;
найменування товарів; вага брутто
товарів (у кілограмах) або об'єм товарів
(у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів. Також
подається митна декларація і рахунок
або інший документ, який визначає
вартість товару.

За приписами ч. 7 ст. 257 МК України,
перелік відомостей, що підлягають
внесенню до митних декларацій,
обмежується лише тими відомостями, які
є необхідними для цілей справляння
митних платежів, формування митної
статистики, а також для забезпечення
додержання вимог цього Кодексу та
інших законодавчих актів.

Як видно з матеріалів справи, при
митному оформленні товару в режимі
«Експорт» ТОВ «Віватімпорт» зазначило
достатньо відомостей, за допомогою
яких можна ідентифікувати й
класифікувати товар, тобто виконало
вимоги відповідно до Порядку
заповнення митних декларацій на бланку
єдиного адміністративного документа,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 30 травня 2012 року №
651.

З матеріалів справи вбачається, що
контракт № ЕХ-08-05-13 був укладений між
ТОВ «Віватімпорт» та компанією «Maximus
Business LTD» 8 травня 2013 року, тобто до того,
як компанію було виключено з Реєстру.
Таким чином, даних про те, що на момент
укладення контракту компанія «Maximus
Business LTD» була до цього нездатна ні у
протоколі про порушення митних правил,
ні у матеріалах справи не наведено,
тобто не має даних, що вона діяла з
порушенням ст. 6 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність».

З наведеного випливає, що лист митних
органів Великобританії від 23 жовтня 2013
року, в якому міститься інформація про
ліквідацію компанії «Maximus Business LTD» та
виключення її з реєстру 17 травня 2013
року, не може вважатися належним та
достатнім доказом того, що відомості
про продавця товару, зазначені в
товаросупровідних документах, є
неправдивими.

Також, згідно ст. ст. 345-354 МК України,
митні органи мають право здійснювати
митний контроль правильності
заповнення митних декларацій,
декларацій митної вартості та
достовірності зазначених у них даних,
законності ввезення товарів на митну
територію України та ін., у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти,
нарахування та сплати митних платежів,
результати якої оформлюються актом
(довідкою), в яких за наявності
зазначаються і факти заниження та
факти завищення податкових зобов'язань
підприємства, але і такі дані у справі
відсутні.

Окрім того, ані прокурор, ані
представник Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів як в суді першої,
так і в суді апеляційної інстанцій, не
вказували, що дані, зазначені в
товаросупровідних документах, в митній
декларації, вплинули на цілі
справляння митних платежів, в тому
числі визначення коду товару згідно з
УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Наведене свідчить про те, що митним
органом не надано достатніх доказів,
які б беззаперечно вказували на те, що
дії ОСОБА_5, який з 2 серпня 2013 року почав
виконувати обов'язки директора ТОВ
«Віватімпорт», тобто після укладання
контакту від 8 травня 2013 року, були
спрямовані на переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю, та
подання ним органу доходів і зборів як
підстави для переміщення товарів
документів, що містять неправдиві
відомості стосовно продавця саме з
метою неправильного визначення коду
товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної
вартості.

За таких обставин, вважаю, що в
матеріалах справи немає даних про
порушення митних правил, а тому
постанова Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року, якою
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України,
підлягає скасуванню, а провадження у
справі відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП
України - закриттю у зв'язку із
відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Керуючись ч. 6 ст. 530, п. 1 ч. 1 ст. 531 МК
України, ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_5 про поновлення
строку на апеляційне оскарження
задовольнити. Поновити строк на
апеляційне оскарження постанови
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18 квітня 2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 квітня 2014 року, якою
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, -
скасувати. Провадження в справі
закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у
зв'язку із відсутністю події та складу
адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.І.
Лясковська

Справа № 33/796/900 /2014 Категорія: ч. 1 ст.483
МКУ

Головуючий у першій інстанції
Лазаренко В.В.

Доповідач Лясковська В.І.