Справа № 359/4100/14-п
Номер провадження 3/359/1188/2014
Номер протоколу 0180/125120101/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 тарвня 2014 року Суддя
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області Левченко А.В.,
розглянувши за участю прокурора
Кулішенко О.Ю., правопорушника ОСОБА_1,
адміністративний матеріал, який
надійшов від Київської обласної
митниці, про порушення митних правил,
передбачених ст.471 МК України, щодо
громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Дніпропетровськ, працюючого старшим
викладачем Дніпропетровського
університету імені А.Нобеля,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
паспорт громадянина України НОМЕР_2,
виданий 07.07.2010 року, орган що видав 8099,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

в с т а н о в и в:

15.04.2014 року о 08-30 год. під час
проходження митного контролю в зоні
митного контролю залу "Відліт"
терміналу "Д" ДП МА "Бориспіль"
громадянин України ОСОБА_1, який
відлітав з України до м.Вільнюс Литва
літаком а/к "МАУ", рейсом № PS181, своїми
діями обрав канал, позначений
символами зеленого кольору - "зелений
коридор", тим самим, відповідно до ч.5
ст.366 МК України заявив про те, що
переміщувані ним через митний кордон
України товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та обмеження
щодо ввезення на митну територію
України та засвідчила про факти, що
мають юридичне значення. Після
перетину пасажиром "білої лінії", який
позначає закінчення зони спрощеного
митного контролю "зелений коридор"
митниці, пасажиру було задано
запитання щодо наявності в нього
готівки, на що він відповів, що має при
собі 10 000,00 євро. Після цього пасажира
було запрошено до службового
приміщення митниці залу "Приліт"
терміналу "Д" ДП МА "Бориспіль", де ним
була видана готівка в розмірі 10 430,00
євро, що знаходились: 10 000,00 євро - в
кишені брюк, одягнених на пасажирі, 430
євро - у барсетці пасажира (ручна
поклажа). Зазначена готівка
переміщувалась без ознак приховування.
Зі слів ОСОБА_1 вся готівка належить
йому особисто. Пасажир обрав
проходження митного контролю "зеленим
коридором'", де передбачено наявність у
громадян готівки у сумі, що не
перевищує 10 000,00 євро (чи еквівалент
цієї суми в іншій валюті).

З виявленої суми пасажиру було
пропущено 10 000,00 євро. За протоколом про
порушення митних правил вилучено 430,00
євро. На момент проходження митного
контролю належним чином оформленої
митної декларації пасажир не надав, до
моменту перетину ним "білої лінії" до
інспектора митниці не звертався.

Таким чином, своїми діями громадянин
України ОСОБА_1 під час проходження
митного контролю в залі "Приліт"
терміналу "Д" ДП МА "Бориспіль" порушив
встановлений ст.366 МК України порядок
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю.

Зазначені дії, що полягають у
переміщенні через митний кордон
України громадянином України ОСОБА_1,
який формою проходження митного
контролю обрав проходження через
"зелений коридор", готівки в обсязі, що
підлягає обов'язковому письмовому
декларуванню відповідно до Постанови
Правління НБУ № 148 від 27.05.2008 р. та мають
ознаки порушення митних правил,
передбаченого ст.471 МК України.

Правопорушник в судовому засіданні
просив не конфісковувати в нього
вилучену валюту.

Прокурор просила суд застосувати до
порушника стягнення у виді штрафу та
конфіскації вилученої валюти.

Заслухавши думку прокурора,
правопорушника, дослідивши матеріали
справи, приходжу до висновку, що в діях
ОСОБА_1 вбачаються ознаки
правопорушення, передбаченого ст.471
Митного кодексу України.

Так, дійсно ОСОБА_1 допустив порушення
вимог ст.366 МК України порядку
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю, а саме переміщення через
митний кордон України, який формою
проходження митного контролю обрав
проходження через "зелений коридор",
кількість валюти, переміщення якої
через митний кордон України заборонено
або обмежено законодавством України
(постанова Кабінету Міністрів України
від 21.05.2012 №436, Перелік валютних
цінностей, на які встановлено
обмеження щодо переміщення через
митний кордон України).

З цього приводу у суду достатньо
підстав для визнання ОСОБА_1 винним у
скоєнні правопорушення, передбаченого
ст.471 МК України, оскільки протокол
складено 15.04.2014 року.

Вина правопорушника підтверджується
даними протоколу про порушення митних
правил, та даними службової записки,
особистими поясненнями громадянина
України ОСОБА_1 та встановлена судом.

У відповідності з положеннями ст.8
Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а
також ст.17 Закону України "Про
міжнародні договори" від 22.12.1993 року,
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, є часткою національного
законодавства України. Також
передбачається, що якщо міжнародним
договором встановлені інші права, ніж
ті. які передбачені законодавством
України, то застосовуються правила
міжнародного договору України. Тобто в
такому випадку міжнародно-правові
норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію "З захисту прав і
основних свобод людини", а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, а
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням що стосуються тлумачення
і застосування Конвенції.

У своєму рішенні від 06.11.2008 року, по
справі Ісмаїлов проти Російської
Федерації Європейський Суд з прав
людини зазначив, що конфіскація
валютних цінностей у розмірі 21348
доларів США належних ОСОБА_2, які він не
зазначив у митній декларації, є
порушенням ст. 1 Першого протоколу до
конвенції з наступних підстав. Згідно
зі статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з
захисту прав людини, кожна фізична чи
юридична особа має право на повагу до
своєї власності. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше, як в
інтересах суспільства та на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права. Перша і
найбільш важлива вимога зазначеної
правової норми полягає в тому, що
будь-яке втручання публічної влади в
право на повагу до власності має бути
законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати таке втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь-яку особу, що
перетинає кордон держави, попереджує
прихований ввіз і вивіз грошових
коштів з країни і конфіскаційна міра,
яку тягне недекларування грошових
коштів митному органу, є частиною
загальної регулятивної системи,
передбаченої для боротьби з подібними
правопорушеннями.

Суд також вказав, що органи влади
повинні дотримувати розумний баланс
між заходами, вжитими для забезпечення
загальних інтересів суспільства, та
потребою захищати право заявника на
мирне володіння своїм майном, тобто, чи
не стали вжиті заходи особистим та
надмірним тягарем для заявника. Крім
того, суд зауважив, що для того, щоб
втручання вважалося пропорційним, воно
має відповідати тяжкості
правопорушення, зокрема, недотриманню
вимоги щодо внесення відомостей до
митної декларації, а не тяжкості
будь-якого правопорушення, яке можна
припустити (наприклад, відмивання
грошей або ухилення від сплати
податків, але яке насправді не було
доведене).

Правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1,
полягало у переміщенні через митний
кордон не задекларованих митному
органу коштів в сумі 10 430,00 євро, що
підлягає обов'язковому декларуванню.

Слід зауважити, що діючим
законодавством України ввезення
готівкової іноземної валюти в Україну,
в принципі не обмежена, обмежена лише
сума (10000 євро), яка може бути ввезена
без письмового декларування.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке
вичинив ОСОБА_1, полягає в
недекларуванні іноземної валюти при
проходженні митного контролю в
"зеленому коридорі", тобто в зоні
спрощеного митного контролю,
відповідальність за що передбачена ст.
471 МК України.

Згідно з ст.471 МК України, за таке
правопорушення передбачено накладення
адміністративного стягнення в виді
штрафу і конфіскації не задекларованої
валюти.

В своїх поясненнях ОСОБА_1, вказував, що
вилучена у нього валюта є частиною його
заробітної плати.

За матеріалами справи ОСОБА_1, не
судимий, до кримінальної чи
адміністративної відповідальності
раніше не притягувався. Жодних даних,
які б давали суду підстави вважати, що
шляхом застосування конфіскації буде
попереджена інша незаконна діяльність
- легалізація злочинних доходів,
торгівля наркотиками, фінансування
тероризму, ухилення від сплати
податків, тощо - відсутні.

В судовому засіданні прокурор також не
висловлювала припущень щодо
незаконності походження валютних
цінностей.

Крім того, в матеріалах справи
містяться довідки ПАТ КБ "Приватбанк",
які підтверджують легальне походження
даних коштів.

Ввезення даної суми в Україну
допускається, за умови її декларування
митному органу та наявності
банківської довідки на підтвердження
її походження.

Таким чином, єдине протиправне діяння,
яке вчинив ОСОБА_1, полягає в ненаданні
митному органу відповідної декларації.

За вищевказане правопорушення, яке
полягає в недекларуванні іноземної
валюти, ОСОБА_1 підлягає
адміністративному стягненню у виді
штрафу. При цьому прокурор у судовому
засіданні, не довів і навіть не
стверджував, що одного такого
адміністративного стягнення не
достатньо для досягнення бажаного
стримуючого і карного впливу і
запобігання порушень вимог про
декларування, її пояснення щодо
застосування конфіскації
обґрунтовуються виключно тим, що таке
додаткове адміністративне стягнення
передбачене ст.471 МК України, як
обов'язкове.

Шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг
завдати державі, була незначною: він не
ухилявся від сплати мита та інших
зборів і не завдав державі іншої шкоди,
якби він ввіз гроші не задекларувавши
їх, органи влади лише не отримали б
інформацію про те, що ці кошти
опинилися на території держави. Таким
чином, метою конфіскації було не
відшкодування майнової шкоди, завданої
державі, оскільки вона не зазнала
ніяких збитків внаслідок невнесення
заявником відомостей до митної
декларації.

З огляду на наведене, враховуючи
практику Європейського Суду з прав
людини, приходжу до висновку, що
застосування конфіскації, предметів
порушення митних правил, в даному
випадку є порушенням положень ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не
пропорційним, оскільки покладає на
ОСОБА_1 «індивідуальний надмірний
тягар».

На підставі статті ст. 33 КУпАП при
накладенні стягнення враховується
характер вчиненого правопорушення,
особа правопорушника, ступінь вини,
майновий стан, обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Обтяжуючих та пом'якшуючих
відповідальність особи обставин судом
не встановлено.

Відповідно до ст. 23 КУпАП
адміністративне стягнення є мірою
відповідальності і застосовується з
метою виховання особи, яка вчинила
правопорушення, в дусі додержання
законів України, поваги до правил
співжиття, а також запобігання
вчиненню нових правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи характер скоєного, виходячи
із змісту ч. 3 ст. 462 МК України,
матеріали справи, встановлені судом
обставини, думку, зазначені норми
закону, суддя дійшов висновку, що на
правопорушника має бути накладено
стягнення у виді штрафу в розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян (1700 грн.). З цього приводу
підстав для застосування додаткового
покарання - конфіскації вилученої
валюти у суду немає, яке вказане в
санкції ст. 471 МК України.

Саме таке стягнення суддя вважає
достатнім для виправлення та належної
поведінки громадянина України ОСОБА_1 в
подальшому.

Аналогічної позиції дотримався
апеляційний суд Київської області при
розгляді справ №359/904/14-ц (33-ц/780/208/14);
№359/260/14-ц (33-ц/780/168/14), відображеної в
рішенні суду апеляційної інстанції від
24.03.2014 року та 11.04.2014 року.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" слід стягнути з
ОСОБА_1, на якого накладено
адміністративне стягнення судовий
збір в розмірі 36 грн. 54 коп.

Керуючись п.5 ч.2 ст.4 Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 3, 10, ст. 471 МК
України (в редакції 2012 р.), ст. 8, 23, 22, 33
КУпАП -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, визнати винним у скоєні
правопорушення, передбаченого ст.471 МК
України та накласти штраф у розмірі сто
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 1700 (одну тисячу
сімсот) гривень 00 коп.

Сума штрафу підлягає сплаті на користь
держави України (одержувач: Державний
бюджет України; Код ; код
банку: 821018; банк отримувача: ГУ ДКСУ у
Київській області; рахунок: №5004,
код класифікації доходів бюджету: 21081100,
код виду надходжень бюджету: 050: ОСОБА_1,
№ 359/4100/14-п).

Вилучену згідно протоколу про
порушення митних правил № 0180/125120101/2014
від 15.04.2014 року валюту в розмірі 430
(чотириста тридцять) євро - повернути
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
громадянина України НОМЕР_2, виданий
07.07.2010 року, орган що видав 8099,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
паспорт громадянина України НОМЕР_2,
виданий 07.07.2010 року, орган що видав 8099,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь державного бюджету України (р/р
№0004, МФО: 821018, код за ,
банк: ГУДКСУ у Київській області,
отримувач коштів Бориспільське УДКСУ
(м. Бориспіль): 22030001) судовий збір в
розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.

Постанова судді у справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржена особою, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності,
її законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора
подаються до відповідного
апеляційного суду через місцевий суд,
який виніс постанову.

Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
набирає законної сили після закінчення
строку оскарження (опротестування)
цієї постанови і може бути пред'явлена
до виконання протягом трьох місяців з
дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили
___________________.

Суддя
А.В. Левченко