АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1530/14-п
Номер провадження 33/786/149/14
Головуючий у 1-й інстанції
Категорія ч.1 ст.172-6 КУпАП
Доповідач ап. інст. Ландар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Полтавської області Ландар О.В., за
участю прокурора Коннової Н.В., особи,
щодо якої був складений протокол про
адміністративне правопорушення
ОСОБА_2, розглянувши справу про
адміністративне правопорушення за
апеляційним поданням заступника
прокурора м. Кременчука на постанову
судді Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 12
травня 2014 року,-

В С Т А Н О В
И В :

Цією постановою закрито
провадження у справі про
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6
КУпАП відносно

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українки,
громадянки України, жительки АДРЕСА_1,
працюючої юрисконсультом ПАТ
«Укрнафта»,-

за відсутністю в її діях складу
адміністративного правопорушення.

За змістом протоколу про
адміністративне правопорушення від
21.03.2014 року, ОСОБА_2 поставлено у провину
те, що вона 23 жовтня 2013 року при
звільненні з роботи за власним
бажанням за ст. 38 КЗпП України з посади
головного державного інспектора
юридичного відділу Кременчуцької ОДПІ
( наказ № 80-О від 21.102013 року
Кременчуцької ОДПІ), будучи особою, яка
відповідно до п.п. «е» п.1 ч.1 ст.4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» була суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, безпосередньо при
звільненні не подала декларацію про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за період з
01.01.2013 по 23.10.2013 року, чим порушила
вимоги фінансового контролю,
передбаченого ч.1 ст. 12 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Розглянувши справу по суті суддя
місцевого суду не знайшов у діянні
ОСОБА_2 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-6
КУпАП, і своєю постановою від 12.05.2014
року провадження у справі закрив. При
цьому він послався на відсутність у
національному законодавстві чіткості
та точності щодо строку подання
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями, на рішення Європейського
суду з прав людини з приводу юридичної
невизначеності закону, констатував
відсутність умислу в діях ОСОБА_2 та
будь-яких наслідків.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора м. Кременчука просить
постанову судді скасувати та ухвалити
нову, якою визнати ОСОБА_2 винною у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, та
накласти на неї штраф.

Вказує, що районний суд прийшов до
хибного висновку з приводу
недоведеності її умислу у вчиненні
адміністративного корупційного
правопорушення, оскільки ОСОБА_2 на
момент звільнення з роботи під розпис
була ознайомлена з вимогами
антикорупційного законодавства, і хоча
вона і подала декларацію, але зробила
це несвоєчасно, не в момент звільнення,
що є порушенням ст.12 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції». Крім того прокурор указує на
неоднакове застосування місцевим
судом чинного законодавства у
алогічних справах.

Заслухавши прокурора Коннову
Н.В., яка повністю підтримувала
апеляційне подання і просила скасувати
постанову судді місцевого суду та
постановити нову, вислухавши
заперечення проти апеляції ОСОБА_2,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційного подання прокурора,
вважаю, що воно не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно вимог ст. 245 КУпАП
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

В силу ст.280 КУпАП, орган (посадова
особа) при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Згідно до п. 1 ст.1 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» корупційне правопорушення -
умисне діяння, що містить ознаки
корупції, вчинене особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
за яке законом установлено
кримінальну, адміністративну,
цивільно-правову та дисциплінарну
відповідальність.

Вказаним Законом передбачено, що
корупція - це використання особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
наданих їй службових повноважень та
пов'язаних із цим можливостей з метою
одержання неправомірної вигоди або
прийняття обіцянки/пропозиції такої
вигоди для себе чи інших осіб або
відповідно обіцянки/пропозиції чи
надання неправомірної вигоди особі,
уповноваженій на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
або на її вимогу іншим фізичним чи
юридичним особам з метою схилити цю
особу до протиправного використання
наданих їй службових повноважень та
пов'язаних із цим можливостей.

Адміністративне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, за родовою
ознакою об'єктивної сторони
відноситься до адміністративних
корупційних правопорушень, а його
суб'єктивна сторона характеризується
лише умисною формою вини (прямий
умисел)- державний службовець або інша
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, усвідомлює, що порушує
спеціальні обмеження, спрямовані на
запобігання корупції, і бажає діяти
саме таким чином, тобто неправомірно.

За змістом закону сутність
правопорушення фінансового контролю
полягає в тому, що особа, яка за законом
зобов'язана декларувати свої статки -
видатки та майновий стан, прагне у
такий спосіб уникнути цього і, таким
чином, досягти певної мети (приховати
доходи, одержані незаконним шляхом,
цінні подарунки, вклади у кредитних
установах, ухилитися від сплати
податків).

Стаття 172-6 КУпАП є бланкетною і
основним нормативно-правовим актом у
даному випадку є Закон України « Про
засади запобігання і протидії
корупції», а саме ст.12 Указаного Закону,
яка передбачає обов'язок суб'єктів
декларування подавати щорічно до 1
квітня за місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою встановленою цим
Законом.

Наведена норма мала декілька
редакцій.

Так, відповідно до редакції від 7
квітня 2011року ст.1 ст.12 Закону України «
Про засади запобігання і протидії
корупції» була прописана так: «Особи,
зазначені у пункті 1,підпункті «а»
пункту 2 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня
подавати за місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою, що додається до
цього Закону. Особи, які не мали
можливості подати до 1 квітня за місцем
роботи(служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
через перебування у відпустці у зв'язку
з вагітністю та пологами або для
догляду за дитиною, через тимчасову
непрацездатність, перебування за
межами України, під вартою, подають
таку декларацію за звітний рік до 31
грудня. Особи, які не подали декларацію
про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік із зазначених причин і
звільняються з цього місця роботи,
зобов'язані подати таку декларацію до
розірвання трудового договору»

Отже у даній редакції Закону було
передбачено три види строків подання
декларації: до 1 квітня, до 31 грудня та
за умови звільнення суб'єкта
декларування - до розірвання трудового
договору.

У подальшому зазначена редакція
статті зазнала змін та на момент
звільнення ОСОБА_2 її положення
виглядали так: «Суб'єкти декларування,
які не мали можливості подати до 1
квітня за місцем роботи(служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік через перебування у
відпустці у зв'язку з вагітністю та
пологами або для догляду за дитиною,
через тимчасову непрацездатність,
перебування за межами України, під
вартою, подають таку декларацію за
звітний рік до 31 грудня. Суб'єкти
декларування, які звільняються або
іншим чином припинили діяльність,
пов'язану з виконанням функцій держави
або місцевого самоврядування,
зобов'язані протягом одного року
подавати за своїм останнім місцем
роботи(служби) декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою і в порядку, визначеними
цим Законом»

Отже діюча редакція ч.1 ст.12 Закону
передбачає лише два строки подання
декларації: до 1 квітня та до 31 грудня.
Відтак у даному випадку суб'єкт
декларування при припиненні трудових
відносин подає декларацію не до
моменту розірвання трудового договору
(як в редакції від 7.04.2011р.), а за період
не охоплений раніше поданими
деклараціями до квітня за звітний рік
чи до 31 грудня за наявності певних
обставин, а саме: перебування у
відпустці у зв'язку з вагітністю та
пологами або для догляду за дитиною,
через тимчасову непрацездатність,
перебування за межами України, під
вартою.

Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що
знаходячись у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку вона подала до Кременчуцької ОДПІ
заяву про звільнення з посади
головного державного інспектора
юридичного відділу за власним бажанням
за ст.38 КЗпП Україну зв'язку з доглядом
за дітьми до досягнення ними
чотирнадцятирічного віку. Декларацію
за період, не охоплений попередньою
декларацією, а саме за період з 01.01.2013
року по день звільнення 23.10.2013року, з
сумою сукупного доходу 554грн., вона
подала за попереднім місцем роботи 27
березня 2014року, тобто у загально
визначений строк - до 1 квітня
наступного року.

Матеріали справи не містять
жодних даних про те, що на момент
звільнення ОСОБА_2 з займаної посади їй
було повідомлено та роз'яснено, що вона
ще до розірвання трудового договору
повинна подати декларацію, оскільки
така норма закону на дату її звільнення
не діяла, іншої форми декларації ніж
річна не існувало, конкретного
посилання на строки подачі декларації
при звільненні в ст.12 ЗУ «Про засади
запобігання і протидії корупції» не
зазначені.

Методичні рекомендації Міністерства
юстиції України від 12.11.2013 року, на які
посилається апелянт, були опубліковані
уже після звільнення ОСОБА_2, тому вона
не могла знати про ці роз'яснення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції
України, обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

За викладених обставин постанова
суду першої інстанції про закриття
провадження по справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 на підставі ч.1ст.247
КУпАП є законною та обґрунтованою і
скасуванню за доводами апеляції
прокурора не підлягає.

Стосовно посилання прокурора на
долучені до подання постанови судді
районного суду по аналогічній
категорії справ за якими подібні дії
осіб визнавались корупційними, то вони
не є підставою до скасування судового
рішення, оскільки рішення місцевого
суду, які, до того ж не були предметом
апеляційного розгляду, не є джерелом
права.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне подання заступника
прокурора м. Кременчука залишити без
задоволення, а постанову Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 12.05.2014 року про
закриття провадження по справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-6 КУпАП за
відсутністю в його діях складу даного
правопорушення - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
(підпис)
Ландар О.В.

Згідно з оригіналом

Суддя:
Ландар О.В.