Справа № 748/1187/14-п Головуючий у 1
інстанції Кухта В.О. Провадження №
33/795/94/2014 Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

судді судової палати у кримінальних
справах Баглая І.П.,

притягнутого до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 11
квітня 2014 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого АДРЕСА_1 і області, не
працюючого, притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, з
накладенням стягнення у виді
позбавлення права керування всіма
видами транспортними засобами строком
на 1 рік.

Місцевим судом ОСОБА_2 визнано
винуватим у порушенні п. 2.9 «а» Правил
дорожнього руху, яке виразилося у
керуванні ним у стані алкогольного
сп'яніння, 18 березня 2014 року, в 22 год. 25
хв., автомобілем «ВАЗ 21104», номерний
знак НОМЕР_1, по вул. Чернігівській, в м.
Славутичі.

Не погодившись з постановою місцевого
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Просить замінити призначене стягнення
на штраф в межах санкції статті.
Зазначає, що на даний час неофіційно
працевлаштований в м. Славутич,
Київської області, що свідчить про його
спроможність сплатити суму штрафу.
Крім того, посвідчення водія дає йому
змогу на власному автомобілі доїхати
до місця роботи та виконувати посадові
обов'язки. До того ж він має на меті в
подальшому працевлаштуватись
офіційно, а наявність посвідчення
водія дасть йому можливість отримати
робоче місце, безпосередньо пов'язане з
керуванням транспортним засобом.

В апеляційному суді правопорушник свою
вину визнав повністю, просив
задовольнити апеляційну скаргу із
викладених у ній підстав.

Із матеріалів справи та доводів
апеляційної скарги видно, що вона не
обґрунтована і не підлягає
задоволенню.

Висновок місцевого суду про
доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні
інкримінованого правопорушення, при
зазначених у постанові обставинах,
ґрунтується на зібраних у справі і
перевірених у судовому засіданні
доказах, яким надана належна оцінка в
їх сукупності.

На сьогодні і сам правопорушник не
заперечує своєї вини.

Стягнення ОСОБА_2 призначено у
відповідності з вимогами ст. 33 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення і в межах санкції
інкримінованої статті.

При визначенні виду та міри стягнення
було враховано характер вчиненого
правопорушення, особу порушника, який
свою вину не визнавав у місцевому суді,
ступінь його вини у скоєному.

Переконливих мотивів, що робота водієм
є його єдиним джерелом існування,
ОСОБА_2 не навів.

Чинне законодавство не передбачає
призначення покарання за бажанням
правопорушника з огляду на те, що
останньому його легше буде відбувати.

Порушень законодавства, які б потягли
за собою скасування чи зміну судового
рішення, у справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
294 Кодексу України про адміністративні
правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 квітня 2014
року щодо нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. П. Баглай