Провадження № 33/792/28/14
Справа № 672/16/14-п
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Суддя судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду
Хмельницької області Бондар В.В.,

з участю секретарів судового
засідання Томусяка Р.В.,

Лук»янчук О.М.,

захисника ОСОБА_1,

особи, що притягнута до
відповідальності ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницькому справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Городоцького районного суду
Хмельницької області від 23 січня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Городоцького районного
суду Хмельницької області від 23 січня
2014 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
АДРЕСА_1, не працює, протягом року
піддавався адміністративному
стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді
штрафу в розмірі 2550 грн.,

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та
накладено на нього стягнення у вигляді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 2
роки, з оплатним вилученням
транспортного засобу «ВАЗ 211440»,
державний номер НОМЕР_1.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2
35 грн. 54 коп. судового збору.

Згідно постанови суду першої
інстанції ОСОБА_2 притягувався до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього
накладено адміністративне стягнення
в виді 2550грн. штрафу. 4 січня 2014 року о
7 год.00 хв. в м. Городок по вул.
Грушевського ОСОБА_2, який впродовж
року притягувався до
адміністративної відповідальності
за ч.1 ст. 130 КУпАП, передав право
керування автомобілем «ВАЗ 211440»,
державний номер

НОМЕР_1, водію ОСОБА_3, який перебував
в стані алкогольного сп'яніння, чим
вчинив правопорушення, передбачене ч. 2
ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить постанову суду скасувати. В
обґрунтування своїх доводів
вказував, що він передав автомобіль
ОСОБА_3 ввечері 3 січня 2014року, та
про те, що той після цього вживав
спиртні напої, дізнався тоді, коли
ОСОБА_3 давав пояснення співробітнику
міліції, що їх зупинив, вважає, що його
дії не можуть бути кваліфіковані як
передача права керування особі, яка
перебуває в стані сп»яніння, позаяк
він автомобіль передав ОСОБА_3
напередодні, коли ОСОБА_3 був тверезим,
а не в день зупинки того
працівниками Державтоінспекції, та
за кермом він не перебував, а висновки
суду, що його вина підтверджена даними
протоколу про адміністративне
правопорушення, не відповідають
фактичним обставинам справи. Вказує,
що суд першої інстанції не з»ясував
всіх обставин, передбачених ст. 280
КУпАП, зокрема, наявності пом»якшуючих
та обтяжуючих стягнення обставин, та
інших, що мають значення для справи
обставин. Вважає, що судом невірно
застосовано санкція ч.2 ст. 130 КУпАП,
позаяк він має статус іншої особи, а
не водія, тому він не може бути
позбавлений права керування
транспортними засобами, також
рішення суду щодо оплатного
вилучення транспортного засобу є
надто суворим стягненням, позаяк
придбання автомобіля було для
нього тривалим та складним в
матеріальному плані процесом, та в
нього не було умислу передавати
нетверезому водієві кермо
автомобіля, а також сам ОСОБА_3
належним чином покараний судом, а
ставлення суду щодо ОСОБА_2 було
надто упередженим.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його
захисника ОСОБА_1, в підтримку
доводів своєї апеляційної скарги,
які в апеляційному суді просили
постанову суду першої інстанції
скасувати та закрити провадження у
справі в зв»язку з відсутністю складу
правопорушення, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
допитавши свідка, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

В апеляційному суді ОСОБА_2 показав,
що йому достеменно не було відомо про
факт вживання ОСОБА_3 спиртних напоїв,
автомобіль він передав останньому
напередодні, та про те, що той
напередодні ввечері вживав спиртні
напої, йому не було відомо.

Суд критично ставиться до таких його
показань, як таких, що суперечать
сукупності досліджених судом доказів,
які вказують про його винуватість у
вчиненні ним правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

4 січня 2014року інспектором РВ ВДАІ
лейтенант міліції Безносюк С.В. склав
щодо ОСОБА_2 протокол про
адміністративне правопорушення, в
якому зазначено, що останній того
ж дня біля 7год. в м.Городок по вул.
Грушевського, 7 передав право
керування автомобілем «ВАЗ -21440»,
номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, який
перебував в стані алкогольного
сп»яніння (а.с. 1).

В своїх власноруч написаних
поясненнях у протоколі ОСОБА_2
зазначив, що він дійсно передав свій
автомобіль ОСОБА_3, який перебував в
стані алкогольного сп»яніння. Як
видно з постанови суду

( а.с.5) ОСОБА_2 під час розгляду справи
в суді першої інстанції визнавав
свою вину у вчиненому, не
заперечував обставин, викладених в
складеному протоколі про
адміністративне правопорушення.

Обгрунтованих причин зміни ним таких
своїх показань в апеляційному суді
він не надав. Суд критично ставиться
до показань ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3 в
апеляційному суді про те, що ОСОБА_2
не могло бути відомо про
перебування ОСОБА_3 в стані
алкогольного сп»яніння, як таких, що
суперечать сукупності досліджених
доказів, та вказують на намагання
винного уникнути настання
відповідальності за вчинене. Також
суд враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебувають в дружніх стосунках між
собою тривалий час.

Доводи ОСОБА_2 про те, що йому
достеменно не було відомо, що
ОСОБА_3 перебував в стані сп»яніння,
не приймаються судом до уваги,
позаяк про свою обізнаність про такий
стан ОСОБА_3 він власноруч зазначив в
складеному щодо нього протоколі про
адміністративне правопорушення,
також під час огляду ОСОБА_3 в того
виявлено 0,77 % алкоголю, а такий
огляд був проведений працівниками
міліції в зв»язку з наявністю
різкого запаху алкоголю від ОСОБА_3,
що спростовує твердження ОСОБА_2,
свідка

ОСОБА_3 про те, що перебуваючи з
ОСОБА_3 в одному автомобілі, він
навіть не здогадувався про вживання
останнім спиртних напоїв. Твердження
апелянта та свідка ОСОБА_3 в
апеляційному суді про те, що
автомобіль ОСОБА_2 передав ОСОБА_3
ввечері 3 січня 2014року, що на думку
апелянта виключає настання
відповідальності, не можуть бути
прийнятими до уваги. Як видно з
протоколу про адміністративне
правопорушення під час зупинки
автомобіля та складення протоколів
і ОСОБА_3, який перебував за кермом, і

ОСОБА_2 перебували в одному
автомобілі, що вказує на дозвіл

ОСОБА_3, який перебував в стані
сп»яніння, з боку ОСОБА_2 керувати
автомобілем в його присутності та
утворює склад правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Ті
обставини, що ОСОБА_2 доручав ОСОБА_3
право керування автомобілем ще й 3
січня 2014року, не впливають на
висновки суду першої інстанції щодо
доведеності вини ОСОБА_2

За таких обставин твердження
апелянта про те, що в його діях
відсутній склад правопорушення,
передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, не
знайшли свого підтвердження в
апеляційному суді.

Апеляційний суд приходить до
висновку, що доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 щодо неправильного
призначення ОСОБА_2
адміністративного стягнення є
такими, що знайшли своє
підтвердження в суді.

Ч.2 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону
України №693-УІІ від 19 листопада
2013року) передбачено, що повторне
протягом року вчинення будь-якого з
порушень, передбачених частиною
першою цієї статті, - тягне за собою
на водіїв позбавлення права
керування транспортними засобами на
строк від двох до трьох років з
оплатним вилученням транспортного
засобу чи без такого або
адміністративний арешт на строк від
десяти до п»ятнадцяти діб з оплатним
вилученням транспортного засобу чи
без такого і на інших осіб -
адміністративний арешт на строк від
десяти до п»ятнадцяти діб з оплатним
вилученням транспортного засобу чи
без такого.

Апеляційний суд погоджується з
доводами апеляційної скарги

ОСОБА_2, що при накладенні
адміністративного стягнення суд
першої інстанції не врахував, що в
даному випадку ОСОБА_2 має статус не
«водія», а «іншої особи», позаяк
згідно п.1.10 Правил дорожнього руху
водій - це особа, яка керує
транспортним засобом та має
посвідчення водія відповідної
категорії. Водієм також є особа, яка
навчає керуванню транспортним
засобом, перебуваючи безпосередньо в
транспортному засобі.

За таких обставин щодо ОСОБА_2
судом могло бути застосоване
стягнення, яке передбачене
санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП для «інших
осіб» - в виді адміністративного
арешту на строк від десяти до
п»ятнадцяти діб з оплатним вилученням
транспортного засобу чи без такого, а
призначення стягнення в виді
позбавлення права керуваннями
транспортними засобами з оплатним
вилученням транспортного засобу є
таким, що суперечить закону.

Однак апеляційний суд при
відсутності апеляційної скарги
прокурора, за апеляційною скаргою
особи, що притягується до
відповідальності, позбавлений
можливості усунути таке порушення
та не вправі погіршити становище
ОСОБА_2, в зв»язку з чим рішення суду
першої інстанції в частині
призначеного адміністративного
стягнення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного
суду Хмельницької області від 23
січня 2014року в частині накладення
на ОСОБА_2 адміністративного
стягнення в виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на два роки з оплатним
вилученням транспортного засобу «ВАЗ
211440», державний номерний знак НОМЕР_1,
- скасувати.

В решті постанову суду залишити
без змін.

Постанова апеляційного суду є
остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
В.В. Бондар