ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року Малиновський районний
суд міста Одеси у складі:

головуючого
Іщенко О.В.

при секретарі
Анічкіній О. О.

прокурора прокуратури міста Одеси
Болгара А. В.

представника Південної митниці
Міндоходів
Ткаченка О. В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні у місті Одесі справу №
0200/50003/14, що надійшла 29 квітня 2014 року з
Південної митниці Міндоходів, відносно
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючого:
АДРЕСА_1, про порушення митних правил,
передбаченого ст. 471 МК України, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2014 року о 12 годині 30 хвилин у
доглядовому залі «Приліт»
міжнародного аеропорту «Центральний»
міста Одеса, в зоні діяльності митного
поста «Одеса-аеропорт» Південної
митниці Міндоходів під час здійснення
митного контролю громадянина України
ОСОБА_3, який прибув до Україну, рейсом
№ 465, сполученням «Стамбул-Одеса» було
встановлено, що ОСОБА_3 обрав формою
проходження митного контролю коридор
спрощеного митного контролю «зелений
коридор», таким чином заявив, що
предметів, які підлягають
обов'язковому декларуванню та
оподаткуванню у нього не має.

Після перетину ОСОБА_3 білої лінії, що
позначає закінчення «зеленого
коридору», на вимогу посадової особи
митниці, пред'явив наявні при ньому
грошові кошти у кількості 15 300 доларів
США.

Згідно «Інструкції про переміщення
готівки і банківських металів через
митний кордон України", затвердженої
постановою НБУ від 27 травня 2008 року № 148
(зі змінами) фізична особа може ввозити
чи вивозити з території України без
подання відповідних дозвільних
документів готівку в сумі, що не
перевищує в еквіваленті 10000 євро.

ОСОБА_3 порушив встановлений порядок
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю, оскільки він формою
проходження митного контролю обрав
проходження через таку зону (коридор)
та у нього під час проведення митного
контролю було виявлено іноземну валюту
в сумі, що перевищує встановлені
законодавством України обмеження для
переміщення через митний кордон
України по «зеленому коридору».

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 було
скоєно порушення митних правил,
передбачене ст.471 МК України.

На підставі вказаних обставин
співробітниками митниці відносно
ОСОБА_3 було складено протокол про
порушення митних правил № 0200/50003/14 за
ст. 471 МК України.

До суду у призначений час з'явився
ОСОБА_3, який винним себе в порушенні
митних правил визнав повністю,
розкаявся.

Прокурор прокуратури міста Одеси та
представник Південної митниці
Міндоходів у суді подання підтримали,
та вважали, що вина ОСОБА_3 доведена
повністю матеріалами справи.

Вислухавши думку прокурора
прокуратури міста Одеси, представника
Південної митниці Міндоходів та
правопорушника, дослідивши матеріали
справи, суддя вважає, що в діях ОСОБА_3
вбачаються ознаки складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 471 МК України, за
кваліфікуючою ознакою: порушення
порядку проходження митного контролю в
зонах (коридорах) спрощеного митного
контролю, тобто переміщення через
митний кордон України товарів,
переміщення яких через митний кордон
України обмежене законодавством
України.

У відповідності до Правил застосування
спрощеного порядку здійснення митного
контролю предметів, що переміщуються
громадянами, які прямують авіаційним
транспортом, затверджених наказом
Держмитслужби України від 18 лютого 2006
року № 137, «зелений» коридор - це зона
спрощеного митного контролю, яка є
частиною зони митного контролю на
території (у приміщенні) аеропорту,
обладнана належним технічним та
інформаційним обладнанням і
призначена для здійснення в спрощеному
порядку митного контролю товарів, що
переміщуються громадянами через
митний кордон України, не підлягають
обов'язковому письмовому декларуванню,
а також оподаткуванню й на переміщення
яких через митний кордон України не
встановлено заборон або обмежень.
Згідно з п.1.9 даних Правил, громадянин
самостійно приймає рішення про
проходження спрощеного митного
контролю чи митного контролю з
поданням митної декларації - „зеленим"
чи „червоним" коридором. Митний
контроль предметів громадян
закінчується з моменту переміщення цих
предметів за межі зони митного
контролю - у разі обрання громадянином
„зеленого" коридору; відповідальність
за порушення митних правил настає для
громадянина, який обрав проходження
митного контролю „зеленим" коридором, -
з моменту перетину громадянином білої
лінії, що позначає закінчення
„зеленого" коридору.

Згідно статі 366 МК України, громадянин
самостійно обирає відповідний канал
("зелений коридор" або "червоний
коридор") для проходження митного
контролю за двоканальною системою.
Обрання "зеленого коридору" вважається
заявою громадянина про те, що
переміщувані ним через митний кордон
України товари не підлягають
письмовому декларуванню,
оподаткуванню митними платежами, не
підпадають під встановлені
законодавством заборони та/або
обмеження щодо ввезення на митну
територію України або вивезення за
межі цієї території та свідчить про
факти, що мають юридичне значення.

Окрім викладеного, вина ОСОБА_3
підтверджується зібраними в справі
доказами, а саме: протоколом про
порушення митних правил № 0200/50003/14 від 14
квітня 2014 року, доповідною запискою від
14 квітня 2014 року, письмовими
поясненнями свідка від 14 квітня 2014
року, та іншими матеріалами справи.

Санкцією ст. 471 МК України передбачена
відповідальність за порушення порядку
проходження митного контролю в зонах
(коридорах) спрощеного митного
контролю у вигляді накладення штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі
якщо безпосередніми предметами
правопорушення є товари, переміщення
яких через митний кордон України
заборонено або обмежено
законодавством України, - також
конфіскацію цих товарів.

У відповідності з положеннями ст. 8
Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

Крім того, згідно з ст. 9 Конституції
України, а також ст. 17 Закону України
«Про міжнародні договори» від 22 грудня
1993 року, міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, є часткою національного
законодавства України. Також
передбачається, що якщо міжнародним,
договором, встановлені інші права, ніж
ті, які передбачені, законодавством
України, то застосовуються правила
міжнародного договору України. Тобто в
такому випадку міжнародно-правові
норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію «З захисту прав
і основних свобод людини», а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11. які є невід'ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, а
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.

Судове рішення, яким застосовується
конфіскація майна, є втручанням в право
ОСОБА_3 на повагу власності.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції з захисту прав людини, кожна
фізична чи юридична особа має право на
повагу до своєї власності. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна
інакше, як в інтересах суспільства та
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В даному випадку майном ОСОБА_3 є
грошова сума в доларах США, яка на думку
представника Південної митниці
Міндоходів та прокурора підлягає
конфіскації.

За таких обставин конфіскація є
втручанням в право ОСОБА_3 на повагу
власності, і, відповідно, має бути
застосована ст. 1 Протоколу № 1 до
Європейської Конвенції з захисту прав
людини.

Перша і найбільш важлива вимога
зазначеної правової норми полягає в
тому, що будь-яке втручання публічної
влади в право на повагу власності має
бути законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням, власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке
вчинив ОСОБА_3, полягає в
недекларуванні іноземної валюти при
проходженні митного контролю в
«зеленому коридорі» тобто в зоні
спрощеного митного контролю,
відповідальність за що передбачена ст.
471 МК України.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний, інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь-яку особу, що
перетинає кордон держави, попереджує
прихований ввіз і вивіз грошових
коштів з країни і конфіскаційна міра,
яку тягне недекларування грошових
коштів митному органу, є частиною
загальної регулятивної системи,
передбаченої для боротьби з подібними
правопорушеннями.

Слід зауважити, що ввезення готівкової
іноземної валюти в Україну не є
незаконним, згідно з діючим
законодавством України.

Крім того, сума, яка може бути, законно
ввезена, чи фізично переміщена через
український митний кордон, в принципі
не обмежена, обмежена лише сума (10000
євро), яка може бути ввезена без
письмового декларування.

Суд встановив, що джерело походження
грошей правопорушника було законним.
Також немає підстав стверджувати, що ці
гроші ОСОБА_3 мав намір використовувати
в подальшому у незаконній діяльності.

Гроші які ОСОБА_3 перевозив, були
отримані законним шляхом, про що
свідчить наданий правопорушником
договір працевлаштування моряка, тобто
вказана валюта є заробітною платою
ОСОБА_3, ввезення такої суми на
територію України дозволялося за умови
її митного декларування. Це означає, що
ОСОБА_3 можна поставити за провину лише
те, що він не дотримався передбаченого
порядку митного декларування грошей,
які ввозив.

Суд вважає, що для того, щоб втручання
вважалося пропорційним, воно має
відповідати тяжкості правопорушення,
зокрема в даному випадку правопорушник
недотримався вимог щодо внесення
відомостей до митної декларації, а не
тяжкості будь - якого правопорушення,
яке можна припустити (наприклад,
відмивання грошей або ухилення від
сплати податків). Сума, яку необхідно
конфіскувати у ОСОБА_3, є для нього
значною, оскільки ці гроші, були
отримані ним законним шляхом. Шкода,
яку ОСОБА_3 потенційно міг завдати
органам влади, була незначною: він не
ухилявся від сплати мита та інших
зборів і не завдав державі іншої шкоди.
Якби грошові кошти, що перевозив ОСОБА_3
не були виявленні, українська влада
лише не отримала б інформацію про те, що
ці грошові кошти були ввезені в
Україну.

На підставі викладеного та враховуючи
вимоги п.10 ч. 2 Конвенції про захист
заробітної плати N 95, від 1949 року, яка
переглянута Конвенцією Міжнародної
організації праці N 173 1992 року про
захист вимог працівників у випадку
неплатоспроможності роботодавця від
1992 року і залишає зазначену Конвенцію
відкритою для подальшої ратифікації,
яка ратифікована Законом N 2996-IV від 19
жовтня 2005 року, де вказано: «Заробітна
плата повинна охоронятися від арештів
і передачі в такій мірі, в якій це
вважається потрібним для утримання
працівника і його сім'ї», суд не
застосовує конфіскацію як стягнення,
оскільки вона для правопорушника є
непропорційною і буде для нього
становити особистий та надмірний
тягар.

Суддя при накладенні стягнення
враховує: ступінь суспільної небезпеки
правопорушення, ступінь вини ОСОБА_3,
ставлення до вчиненого, його майновий
стан, а також з урахуванням обставин
які пом'якшують відповідальність, а
саме те, що ОСОБА_3 вперше притягується
до адміністративної відповідальності,
його щире розкаяння, тому вважає
необхідним і достатнім стягненням для
нього є накладення штрафу.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 252, 280, 283, 284 КпАП
України, ст. ст. 464, 465, 471, 527, 528, 529 МК
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 471 МК України, та
накласти на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а саме 1700 гривень.

Зобов'язати Південну митницю
Міндоходів повернути ОСОБА_3 або його
уповноваженому представнику вилучену
за протоколом про порушення митних
правил № 0200/50000/14 від 14 квітня 2014 року
валюту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 36 гривень 54
копійки (Платіжні реквізити: отримувач
коштів ГУ ДКС України в Одеській
області (м. Одеса, Малиновський район),
22030001; код за ; банк
отримувача ГУ ДКС України в Одеській
області; МФО 828011; рахунок 0007; код
класифікації доходів бюджету 22030001
«Судовий збір (ДСА України, 050)», символ
звітності 206; призначення платежу -
судовий збір за постановою про
накладення адміністративного
стягнення, Малиновський районний суд м.
Одеси, , пункт 5).

Постанова суду (судді) у справі про
порушення митних правил може бути
оскаржена особою, стосовно якої вона
винесена, представником такої особи
або митним органом, який здійснював
провадження у цій справі. На цю
постанову також може бути внесено
подання прокурора протягом десяти днів
з дня винесення постанови.

Суддя
О. В. Іщенко