Провадження № 33/792/82/14
Справа № 686/4787/14-п
інстанції Трембач О.Г.
Категорія: ч.1 ст.41 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду Хмельницької
області Ващенко С.Є., розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Хмельницького міськрайонного суду від
07 квітня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1, директора
ТОВ «Кофе Груп-А», паспорт серії НОМЕР_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнано винуватим у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
Кодексу України про адміністративне
правопорушення (далі КупАП), та
накладено на нього стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 510 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
держави судовий збір в розмірі
36 грн.54 коп.

За постановою суду „ОСОБА_1,
перебуваючи на посаді директора ТОВ
«Кофе Груп-А» у період з січня 2014 року
по лютий 2014 року не забезпечив графік
надання щорічних відпусток для
працівників ТОВ «Кофе Груп-А», що
свідчить про порушення вимог ч.4 ст.79
КЗпП України, де зазначено, що
черговість надання відпусток
визначається графіком, затвердженим
власником або уповноваженим ним
органом за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником) і доводиться до відома
всіх працівників.

Також при проведенні перевірки
було встановлено, що трудовий
розпорядок визначений правилами
внутрішнього трудового розпорядку, які
не затвердженні трудовим колективом,
що свідчить про порушення вимог ст.142
КЗпП України, де зазначено, що трудовий
розпорядок на підприємствах,
установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього розпорядку, які
затверджуються трудовими колективами
за поданням власника або
уповноваженого ним органу і
профспілкового комітету на основі
типових правил."

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповноту і однобічність судового
розгляду, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення вимог процесуального закону
та неправильне застосування
матеріального закону, ОСОБА_1 просить
постанову суду скасувати, а
провадження у справі закрити за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення. При
цьому зазначає, що суд прийняв рішення
без дослідження і оцінки наданих ним
суду 4 квітня 2014 року письмових
пояснень та доданих до них копій
документів, які вказують на
відсутність у його діях складу
адміністративного правопорушення, чим
порушив його права, передбачені ст.268
КупАП, зокрема, право дати пояснення,
подати докази та заявити клопотання.
Вказує на те, що він призначений на
посаду лише з 5 січня 2014 року; що чинним
законодавством терміни складання й
затвердження графіків відпусток чітко
не обумовлені; що згідно з п.20 Типових
правил внутрішнього трудового
розпорядку для робітників та
службовців підприємств установ,
організацій такий графік має бути
складений не пізніше 5 січня поточного
року, але не буде порушенням, якщо
скласти і затвердити графік відпусток
в інший термін, обумовивши його у
колективному договорі. Вважає, що
фактично дане правопорушення було
вчинено попереднім директором, який
звільнився 3 січня 2014, а доказів його
(ОСОБА_1) вини щодо порушення вимог
ч.1 ст.79 Кодексу законів про працю
України (далі КЗпП) у справі немає. На
його думку, суд безпідставно вказав у
постанові, що він „не забезпечив
графік надання щорічних відпусток для
працівників ТОВ …", оскільки жоден
нормативний акт не зобов'язує
„забезпечувати" це керівника
підприємства з січня по лютий
календарного року на поточний рік.
Стверджує, що правила внутрішнього
трудового розпорядку на підприємстві
було розроблено та затверджено
протоколом зборів трудового колективу
від 01.03.2011 року за №1-11. Звертає увагу й
на те, що суд не навів мотивів, з яких
наклав на нього стягнення саме в
розмірі 510 грн., не з'ясував розміру його
заробітної плати та наявність
утриманців, а також не з'ясував
обставин, що пом'якшують або обтяжують
відповідальність.

До початку апеляційного розгляду від
ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд
апеляційної скарги за його
відсутності.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважаю, що
вона задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КупАп,
ґрунтуються на досліджених судом і
правильно оцінених доказах.

Так, ч.1 ст.41 КупАП, крім перелічених у
ній конкретних порушень вимог
законодавства про працю, передбачено
відповідальність і за інші порушення
вимог цього законодавства.

Відповідно до ст.79 КЗпП України
черговість надання відпустки
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.

Крім того, згідно з ч.1 ст.142 КЗпП України
трудовий розпорядок на підприємствах,
в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженому ним органу
і виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) на
основі типових правил.

Як видно з даних протоколу про
адміністративне правопорушення та
Акту перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №22-01-09/65 від
10.02.2014 року, при проведенні перевірки
було виявлено порушення зазначених
вимог закону, зокрема: у ТОВ „Кофе
Груп-А", директором якого з 3 січня 2014
року є ОСОБА_1, графік надання щорічних
відпусток для працівників товариства
відсутній, а трудовий розпорядок
визначений правилами внутрішнього
трудового розпорядку, які не
затверджені трудовим колективом.

З вказаного Акту також видно, що сам
директор товариства ОСОБА_1 зауважень
та заперечень до перевірки не мав, акту
перевірки, копію якого отримав 10.02.2014
року, не оскаржував.

Крім того, з наявної у справі копії
Правил внутрішнього трудового
розпорядку для працівників ТОВ „Кофе
Груп-А" видно, що вони були затверджені
19.02.2013 року лише печаткою товариства,
без зазначення будь-якої посади чи
прізвища особи, яка це зробила, та її
підпису і не затверджені трудовим
колективом.

Вважаю, що зазначені докази в
сукупності з достатністю
підтверджують доведеність винуватості
ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного
правопорушення і спростовують доводи
апелянта, у яких він заперечує свою
причетність до порушення вимог ст.79
КЗпП України та наявність порушення
вимог ст.142 цього Кодексу взагалі.

Доводи апеляції, у тому числі з
посиланням на письмові пояснення
ОСОБА_1 та додані до них документи, які
він надав суду першої інстанції 04.04.2014
року, не можуть бути визнані
обґрунтованими ще й виходячи з такого.

Жодного з документів, доданих до
письмових пояснень, під час перевірки,
складання акту та протоколу про
адміністративне правопорушення ОСОБА_1
інспектору не надавав, що вже саме по
собі викликає обґрунтовані сумніви
щодо їх існування на той час та
походження на час розгляду справи в
суді.

Пунктом 20 Типових правил внутрішнього
трудового розпорядку для робітників та
службовців підприємств установ,
організацій встановлено, що графік
відпусток має бути складений не
пізніше 5 січня поточного року, але в
ньому не вказано, що не буде порушенням,
якщо скласти і затвердити графік
відпусток в інший термін, обумовивши
його у колективному договорі. До того ж,
як видно з наданого апелянтом Акту №1715
перевірки додержання законодавства
про працю від 31 січня 2012 року,
колективного договору в ТОВ „Кофе
Груп-А" не було, керівництво
підприємства тоді надало протокол
загальних зборів трудового колективу
від 01.03.2011 р. №2-11, на яких було прийнято
рішення не укладати колективний
договір, оскільки власник та наймані
працівники не вбачають в цьому
необхідності.

З урахуванням наведених вимог щодо
терміну затвердження графіка
відпусток (до 5 січня поточного року) та
часу, з якого ОСОБА_1 перебував на
посаді директора, у нього було
достатньо часу скласти графік
відпусток та вирішити питання про
затвердження правил внутрішнього
трудового розпорядку трудовим
колективом, навіть якщо це не було
зроблено попереднім директором
товариства до його звільнення.

Зміст сформульованого обвинувачення,
визнаного судом доведеним, є достатньо
конкретним і зрозумілим, щоб ОСОБА_1 міг
ефективно захищатися від нього. В
обвинуваченні, зокрема, наведено зміст
вимог відповідних частин ст.ст.79 і 142
КЗпП України, та те, що вони були
порушені директором товариства. А те,
що у постанові зазначено, що ОСОБА_1 „не
забезпечив" дотримання вимог цих
законів, суті вказаного обвинувачення,
визнаного судом доведеним, не міняє і
вини апелянта у вчиненні
адміністративного правопорушення не
спростовує. Визначальним у даному
випадку є факт їх порушення, а не те, як
суд назвав спосіб їх порушення.

За змістом наведених нормативних актів
обов'язок забезпечити дотримання
зазначених вимог закону покладено саме
на керівників підприємств. Керівники ж,
які порушили ці вимоги, і є суб'єктами
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.41 КупАП.

Сам ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду не надав відомостей
ні про розмір його заробітної плати, ні
про наявність у нього утриманців, як не
надав й інших даних, які свідчили б про
наявність обставин, що пом'якшують його
відповідальність, до того ж суд
застосував до нього стягнення у виді
штрафу в мінімальному розмірі, що
передбачений санкцією ч.1 ст.41 КупАП.
Тому його доводи з цього приводу також
є необґрунтованими.

Отже підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і закриття
справи в межах апеляційної скарги не
убачається.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.8 ст.294 КупАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду від 07 квітня 2014
року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а
апеляційну скаргу останнього - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
С.Є.Ващенко