Справа № 603/261/14-п
Провадження № 3/603/96/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р.
м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду
Тернопільської області Галіян І. М.

при секретарі - Пшеничняк В.М.

з участю прокурора - Бучковського Л.П.

розглянувши матеріали Управлінням по
боротьбі з організованою злочинністю
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Тернопільській області
про притягнення до адміністративної
відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, українця, освіти вищої,
тимчасово непрацюючого, одруженого,

- за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Згідно з даними протоколу від 27 березня
2014 року про вчинення адміністративного
корупційного правопорушення, 29 серпня
2013 року ОСОБА_1 будучи звільненим з
посади лісничого Криницького
лісництва Державного підприємства
«Бучацьке лісове господарство» та
відповідно до підпункту «ж» пункту 1
статті 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
будучи суб'єктом відповідальності за
корупційне правопорушення з метою
приховати власні доходи, витрати й
зобов'язання фінансового характеру за
період з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2013
року не подав до відділу кадрів
Державного підприємства «Бучацьке
лісове господарство» декларацію про
майно, доходи витрати і зобов'язання
фінансового характеру, в зв'язку з чим
вчинив адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ч. 1 статті
172-6 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не
з'явився, однак на адресу суду подав
заяву де просив справу розглядати без
його участі та врахувати, що декларацію
про майно, доходи витрати і
зобов'язання фінансового характеру,
він подав 28 березня 2014 року, а під час
звільнення така декларація ним не
подавалася оскільки останній не знав,
про необхідність такого декларування.

Вивчивши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
прокурора, який зазначив про
обгрунтованість складеного протоколу
та необхідність притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності із
накладенням на нього стягнення у
вигляді штрафу, суд вважає, що в діях
ОСОБА_1 вбачаються ознаки
адміністративного правопорушення
передбаченого ч. 1 статті 172-6 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, тобто неподання
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру,
передбаченої Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції".

Згідно статті 245 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
завданнями провадження у справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

Судом установлено, що ОСОБА_1 в період
із 14 серпня 2012 року по 29 серпня 2013 року
перебував у трудових відносинах із
Державним підприємством «Бучацьке
лісове господарство» та займав посаду
лісничого Криницького лісництва.

Наказом Державного підприємства
«Бучацьке лісове господарство» від 29
серпня 2013 року № 78-к ОСОБА_1 на підставі
пункту 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України звільнено з роботи в зв'язку з
угодою сторін (а.с. 12).

Із рапорту старшого лейтенанта міліції
Монастириського РВ УМВС України в
Тернопільській області ОСОБА_2 слідує,
що в результаті виконання доручення
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Тернопільській області
№ 1/4 від 08 січня 2014 року «Про
активізацію роботи з виявленням фактів
порушень вимог антикорупційного
законодавства службовими особами
органів державної влади та контролю»
виявлено факт неподання декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік у
відділі кадрів Державного
підприємства «Бучацьке лісове
господарство» лісничим Криницького
лісництва Державного підприємства
«Бучацьке лісове господарство» ОСОБА_1
(а.с. 8).

Як вбачається з довідки № 55 від 17 січня
2014 року провідного інженера відділу
кадрів Державного підприємства
«Бучацьке лісове господарство», ОСОБА_1
при звільненні з роботи та станом на 17
січня 2014 року декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 2013 рік у
відділ кадрів підприємства не подавав.
(а.с. 11)

Як випливає із письмових пояснень
провідного інженера відділу кадрів
Державного підприємства «Бучацьке
лісове господарство» ОСОБА_3, що ОСОБА_1
працюючи на посаді лісничого
Криницького лісництва з 14 серпня 2012
року по 29 серпня 2013 року, будучи
повідомленим про необхідність
декларування своїх доходів, не здав за
період з 01 квітня 2013 року по 29 серпня 2013
року декларацію про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру (а.с. 10).

Як зазначає у своїх письмових
поясненнях ОСОБА_1 (а.с. 9), з 14 серпня 2012
року по 29 серпня 2013 року він працював на
посаді лісничого Криницького
лісництва Державного підприємства
«Бучацьке лісове господарство». З 29
серпня 2013 року був звільнений з посади
в зв'язку з угодою сторін. Після
звільнення, тобто 29 серпня 2013 року, ним
не подавалася у відділ кадрів
Державного підприємства «Бучацьке
лісове господарство» декларація про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, як це
передбачено Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», хоча про необхідність
декларування своїх доходів він усно
був повідомлений. Також у поясненнях
зазначив, що станом на 28 січня 2014 року
декларацію не подав, однак має намір
подати її в майбутньому.

У поясненнях зазначених у протоколі
(а.с. 5), ОСОБА_1 повністю визнав свою вину
в скоєні корупційного правопорушення.

Положеннями ч. 1 статті 172-6 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення передбачено
відповідальність за неподання або
несвоєчасне подання декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, передбаченої
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції".

Дана стаття Кодексу України про
адміністративні правопорушення є
бланкетною і основним
нормативно-правовим актом в даному
випадку є Закон України "Про засади
запобігання і протидії корупції", саме
статтею 12 зазначеного Закону
передбачає обов'язок суб'єктів
декларування подавати щорічно до 1
квітня за місцем роботи декларацію про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
за формою встановленою цим законом.

Також статтею 12 вищевказаного Закону
встановлені строки подання декларації.

Зокрема, суб'єкти декларування, які не
мали можливості подати до 1 квітня за
місцем роботи (служби) декларацію про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
через перебування у відпустці у зв'язку
з вагітністю та пологами або для
догляду за дитиною, через тимчасову
непрацездатність, перебування за
межами України, під вартою, подають
таку декларацію за звітний рік до 31
грудня. Суб'єкти декларування, які
звільняються або іншим чином
припиняють діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, подають
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
період, не охоплений раніше поданими
деклараціями. Суб'єкти декларування,
які звільнилися або іншим чином
припинили діяльність, пов'язану з
виконанням функцій держави або
місцевого самоврядування, зобов'язані
протягом одного року подавати за своїм
останнім місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою і в порядку,
визначеними цим Законом.

Тобто як випливає із законодавства
України, для окремих громадян, які
займають відповідні посади,
встановлені імперативні правила
поведінки пов'язані із декларуванням
своїх доходів та видатків. Ці заходи є
конституційно обґрунтованими,
оскільки об'єктивно надають можливість
створити умови прозорості діяльності
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави, а також виявити та
недопустити конфлікту інтересів у їх
діяльності.

Таким чином, суб'єкти декларування, які
виявили бажання припинити трудові
відносини зобов'язані до припинення
трудових відносин із роботодавцем
подати декларацію про майно, доходи,
витрати і зобов'язання фінансового
характеру за поточний рік до дати
звільнення чи припинення трудових
відносин.

Між тим, вимоги щодо декларування
передбачені Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції" поширюється виключно на
суб'єктів декларування.

Відповідно до примітки 1 додатку до
вищевказаного Закону, «Декларація
заповнюється і подається особами,
зазначеними у пункті 1 і підпункті "а"
пункту 2 частини першої статті 4, та
особами, зазначеними в абзаці першому
частини першої статті 11 Закону України
"Про засади запобігання і протидії
корупції".

Так підпунктом "а" пункту 2 частини
першої статті 4 передбачено, що особи,
які для цілей цього Закону
прирівнюються до осіб, уповноважених
на виконання функцій держави або
місцевого самоврядування є посадові
особи юридичних осіб публічного права,
які не зазначені в пункті 1 частини
першої цієї статті.

Відповідно до статті 89 Лісового
кодексу України, охорону і захист лісів
на території України здійснюють
державна лісова охорона, яка діє у
складі центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері лісового господарства, органу
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань лісового
господарства та підприємств, установ і
організацій, що належать до сфери їх
управління. Державна лісова охорона
має статус правоохоронного органу.

Положенням про державну лісову
охорону, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №
976 передбачено, що державна лісова
охорона діє у складі Держлісагентства,
Республіканського комітету Автономної
Республіки Крим з питань лісового і
мисливського господарства, обласних
управлінь лісового та мисливського
господарства і підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери
управління Держлісагентства.
Держлісоохорона має статус
правоохоронного органу.

Основними завданнями держлісоохорони
відповідно до Положення є: а)
здійснення державного контролю за
додержанням вимог лісового та
мисливського законодавства; б)
забезпечення охорони лісів від пожеж,
незаконних рубок, шкідників і хвороб,
пошкодження внаслідок антропогенного
та іншого шкідливого впливу; в)
запобігання злочинам і
адміністративним правопорушенням у
сфері лісового та мисливського
господарства, а також використання
лісових ресурсів і мисливських тварин;
г) організація та координація заходів з
охорони державного мисливського фонду.

Згідно із додатком до вищевказаного
Положення, лісничий є посадовою особою
державної лісової охорони, у разі коли
державна лісова охорона діє в складі
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління
Держлісагентства.

Аналіз вищезазначених вимог
законодавства вказує на те, що ОСОБА_1
займаючи посаду лісничого Криницького
лісництва Державного підприємства
«Бучацького лісового господарства»,
був посадовою особою юридичної особи
публічного права та в силу службових
обов'язків здійснював виконання
функцій держави. Тобто ОСОБА_1 є
суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення відповідно
до підпункту "а" пункту 2 частини першої
статті 4 Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції" із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 14 травня 2013 року № 224-VII.

За таких обставин суд не вважає
обґрунтованим посилання в протоколі на
підпункт «ж» пункту 1 статті 4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», оскільки ОСОБА_1 не
є посадовою та службовою особою іншого
державного органу, органу влади
Автономної Республіки Крим.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1
будучи суб'єктом декларування в
розумінні Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції" при
звільненні з займаної посади не подав
за місцем роботи декларацію про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за період, з 1
січня 2013 року по 29 серпня 2013 року, що
зобов'язаний був зробити, а отже вчинив
корупційне правопорушення передбачене
ч. 1 статті 172-6 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Прохання ОСОБА_1 у заяві (а.с. 32) про
врахування того, що йому було не відомо
про необхідність декларування своїх
доходів, судом до уваги не береться,
оскільки це спростовується його
письмовими поясненнями (а.с. 9), що є в
справі та презумпцією знання
законодавства, згідно з якою кожен
вважається таким, що знає закони, а
незнання законів, не звільняє від
юридичної відповідальності (ч. 2 статті
68 Конституції України).

Відповідно до вимог статті 280 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, при розгляді справи
суд зобов'язаний з'ясувати: чи було
вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність, чи
заподіяно майнову шкоду, а також
з'ясувати інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Як встановлено в судовому засіданні, 16
квітня 2014 року Державне підприємство
«Бучацьке лісове господарство» на
запит суду представило дані, що ОСОБА_1
28 березня 2014 року, була подана
декларація про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру,
копія належним чином засвідченої
декларації міститься в матеріалах
справи (а.с. 23-32).

За змістом Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції"
сутність порушення фінансового
контролю полягає в тому, що особа, яка
зобов'язана декларувати дані про свій
майновий стан та членів сім'ї, прагне у
такий спосіб уникнути цього і, таким
чином, досягти певної мети (приховати
доходи, одержані незаконним шляхом,
цінні подарунки, вклади у кредитних
установах, ухилитися від сплати
податків, тощо.

Отже подання ОСОБА_1 декларації до
винесення рішення по справі та її
аналіз, свідчить про те, що в ОСОБА_1 не
було бажання уникати фінансового
контролю.

При цьому суд приймає до уваги те, що
коли ОСОБА_1 неподав декларацію в день
звільнення, він такою бездіяльністю не
завдав шкоди ні інтересам держави ні
Державному підприємству «Бучацьке
лісове господарство».

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності
притягується вперше, по місцю
проживання характеризується виключно
позитивно (а.с. 3, 17).

Відповідно до статті 23 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
адміністративне стягнення є мірою
відповідальності і застосовується з
метою виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також запобігання
вчиненню нових правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 22 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
при малозначності вчиненого
адміністративного правопорушення
орган, уповноважений вирішувати
справу, може звільнити правопорушника
від адміністративної відповідальності
й обмежитися усним зауваженням.

Верховний Суд України в узагальненні
судової практики з розгляду
кримінальних справ про службові
злочини з ознаками корупційних діянь
(статті 364, 365 та 368 Кримінального
кодексу України), а також справ про
адміністративну відповідальність від
01 квітня 2008 року висловив наступну
правову позицію, пряма мова «оскільки
стаття 22 КпАП не міститься визначення
та перелік малозначних правопорушень,
це питання має вирішуватися у кожному
конкретному випадку індивідуально,
виходячи з того, що малозначні
правопорушення - це такі дії, які не
спричинили, або не могли спричинити
істотної шкоди суспільним та державним
інтересам, правам і свободам громадян
або іншим цінностям, що охороняються
законом».

Враховуючи вищевикладені обставини,
особу правопорушника, зокрема те, що
ОСОБА_1 притягується до
адміністративної відповідальності
вперше, виключно позитивно
характеризується, є особою молодого
віку, 28 березня подав декларацію, чим
підтвердив факт відсутності наміру
приховати свої доходи за певний період
2013 року, характер вчиненого
правопорушення, яке не становить
великої суспільної шкідливості й не
завдало значних збитків державним чи
суспільним інтересам або
безпосередньо громадянам чи
підприємству, ступінь його вини, а
також обставини, що пом'якшують
відповідальність, а саме: під час
складання протоколу визнав свою вини,
відсутність обставин, що обтяжують
відповідальність, суд вважає, що за
своїми наслідками правопорушення є
малозначним, у зв'язку з чим ОСОБА_1 слід
звільнити від адміністративної
відповідальності й обмежитись усним
зауваженням.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування статті 22 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
відображена в постанові Апеляційного
суду Тернопільської області від 03
квітня 2014 року (реєстраційний номер
рішення в Єдиному державному реєстрі
судових рішень 38036190).

На підставі викладеного, керуючись ч. 1
ст. 172-6 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, ст.ст.
22, 23, 34, 35, 283, 284 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 від
адміністративної відповідальності за
ч. 1 статті 172-6 Кодексу України про
адміністративні правопорушення в
зв'язку з малозначності вчиненого
адміністративного правопорушення й
обмежитися усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Постанова судді у справах про
адміністративне правопорушення
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржена особою, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності,
її законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або
прокурором протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення цього строку, повертається
апеляційним судом особі, яка її подала,
якщо вона не заявляє клопотання про
поновлення цього строку, а також якщо у
поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до
відповідного апеляційного суду через
Монастириський районний суд
Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян