інстанції Ткаченко Д. В.Провадження №
33/780/209/14 Доповідач у 2 інстанції
КостенкоКатегорія 429
ПОСТАНОВА

Іменем України

Суддя Апеляційного суду Київської
області Костенко І.В., за участю
порушника ОСОБА_2, представника
порушника - захисника ОСОБА_3,
прокурора Корньової В.А., представника
Київської обласної митниці - Павленка
С.А. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3
в інтересах ОСОБА_2 на постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 21 січня 2014 року,
якою,-

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,-

притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.471 МК України та
накладено стягнення у виді штрафу в
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. з
конфіскацією - 20600 (двадцять тисяч
шістсот) доларів США та стягнуто
судовий збір в сумі 34 грн. 41 коп., -

В С Т А Н О
В И Л А:

За постановою судді, у ОСОБА_2
06.11.2013р. о 19 год.30хв. в зоні митного
контролю залу «Приліт» терміналу «Д»
ДП МА «Бориспіль», який прилетів до
України з Грузії (м. Тбілісі), літаком
авіакомпанії «МАУ», рейсом №516 та обрав
за формою проходження митного контролю
проходження через «зелений коридор»,
після перетину ним «білої лінії» було
виявлено 34 000 дол. США. Готівка
знаходилась в паперовому конверті, що
лежав у сумці пасажира та
переміщувалась без ознак приховування.
За протоколом вилучено 20 600 доларів США,
решту грошових коштів у сумі 13 400
доларів США пропущено пасажиру.

На вказану постанову судді адвокат
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та
постановити нову, якою справу відносно
ОСОБА_2 закрити у зв'язку з відсутністю
в його діях складу адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 471 МК
України.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що постанова
судді ґрунтується лише на протоколі
про порушення митних правил, який був
складено без участі свідків та понятих,
які б могли надати об'єктивність
протоколу, а також було порушено право
ОСОБА_2 на захист, так як йому не було
роз'яснено право мати захисника.

Також адвокат ОСОБА_3 зазначає, що
ОСОБА_2 не мав умислу приховувати від
працівників митниці вказані кошти в
розмірі 34000 доларів США та вчиняти
адміністративне правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат
звертає увагу суду, що ОСОБА_2 отримав
дані кошти від продажу квартири, тобто
мають легальне джерело походження і
вони потрібні йому для лікування його
доньки, яка хворіє на гепатит «С», а
також на лікування свого власного
здоров'я після перенесеної операції на
апендицит та лікування гіпертонічного
кризу.

А тому застосування до ОСОБА_2
конфіскації даних валютних цінностей є
для нього надмірним тягарем та не
відповідає вимогам положень ст.1
Протоколу №1 Європейської Конвенції «З
захисту прав і основних свобод людини»

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які
підтримали подану апеляційну скаргу з
її додатковими обгрунтуваннями,
прокурора Корньову В.А. та представника
Київської обласної митниці ОСОБА_4,
які заперечували проти задоволення
апеляційної скарги та просили залишити
її без задоволення, а постанову судді
першої інстанції без змін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, приходжу до наступного.

Висновок судді про доведеність
винності ОСОБА_2 у вчиненні порушення
митних правил повністю знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду справи і стверджується
зібраними у справі доказами, а саме:
протоколом про порушення митних правил
від 06.11.2013 року № 0623/125000001/13; даними
протоколу опитування ОСОБА_2, в якому
він свою винність у вчиненні порушення
митних правил визнав, зазначивши, що
скоїв дане правопорушення з
необережності; доповідною запискою
головного державного інспектора ОВ УБК
та МП Рамусь П.П; переліком купюр та
описом готівки, затриманої у ОСОБА_2

На підставі зазначених доказів суддя
дійшов обґрунтованого висновку, що
своїми діями ОСОБА_2 порушив порядок
проходження митного контролю у зонах
(коридорах) спрощеного контролю та
вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ст.471 МК
України.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2, як
транзитний пасажир, не повинен
проходити митний контроль, та що до
нього має застосовуватись ч.3 ст. 365 МК
України. не заслуговують на увагу,
оскільки дана стаття застосовується в
межах дії транзитної зони, стосовно
транзитних пасажирів, які її не
залишають.

Проте, як зазначає в апеляційній скарзі
сам апелянт в терміналі «Д» ДП МА
«Бориспіль» транзитної зони немає.

А тому, в даному випадку переміщення
ОСОБА_2 товару через митний кордон
України мало здійснюватись відповідно
до ст. 366 МК України, яка передбачає
двоканальну систему митного контролю.

ОСОБА_2 обрав проходження митного
контролю через «зелений коридор»
Проходження через «зелений коридор» не
звільняє громадян від обов'язкового
дотримання порядку переміщення
товарів через митний кордон України.

Питання обмеження щодо переміщення
окремих товарів через митний кордон
України, в тому числі валюти,
регулюються ст.197 МК України, а
визначення граничних сум, які
підлягають письмовому або усному
декларуванню встановлюються
Національним банком України.

Відповідно до п.1 розділу 2 Інструкції
про переміщення готівки і банківських
металів через митний кордон України,
затвердженої постановою НБУ № 148 від
27.05.2008 р. з наступними змінами, фізична
особа має право ввозити в Україну
готівку в сумі, що не перевищує в
еквіваленті 10 000 євро без письмового
декларування митному органу.

Таким чином, маючи при собі 34 000 доларів
США, вибравши спрощений порядок
проходження митного контролю -
«зелений коридор», ОСОБА_2 порушив
порядок проходження митного контролю в
зоні спрощеного митного контролю.

Доводи апеляційної скарги стосовно
відсутності умислу ОСОБА_2 на вчинення
правопорушення є необґрунтованими,
оскільки ст.9 КУпАП визначено поняття
адміністративного правопорушення, яке
виражається як у формі винної дії
(умисної чи необережної ) так і у формі
бездіяльності.

Безпідставними є і посилання апелянта
на те, що протокол про порушення митних
правил складено без участі свідків чи
понятих та без роз'яснення порушнику
права мати захисника, оскільки як
вбачається з протоколу про порушення
митних правил та протоколу опитування,
ОСОБА_2 було роз'яснено права,
передбачені ст.ст.494, 498 МК України та
зокрема право мати захисника, про що
свідчать його підпис під вказаними
роз'ясненнями (а.с. 3, 7). В самих
поясненнях ОСОБА_2, що містяться в
протоколі про порушення митних правил
(а.с. 5) порушником власноруч вказано, що
претензій до змісту протоколу у нього
немає та послуги адвоката йому не
потрібні.

Крім того нормами ст. 494 МК України не
передбачено обов'язковість залучення
свідків до складання протоколу про
порушення митних правил, а лише
передбачена можливість залучення
свідків за їх наявності.

За таких обставин вважаю, що винність
ОСОБА_2 у вчиненні вказаного
правопорушення доведена повністю.

Разом з тим, приходжу до висновку, що
накладене на ОСОБА_2 стягнення не
відповідає меті адміністративного
стягнення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію «З захисту прав
і основних свобод людини», а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, а
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням що стосуються тлумачення
і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Протоколу N 1
вказаної Конвенції, кожна фізична чи
юридична особа має право на повагу до
своєї власності. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше, як в
інтересах суспільства та на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права. Перша і
найбільш важлива вимога зазначеної
правової норми полягає в тому, що
будь-яке втручання публічної влади в
право на повагу до власності має бути
законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати таке втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь-яку особу, що
перетинає кордон держави, попереджує
прихований ввіз і вивіз грошових
коштів з країни і конфіскаційна міра,
яку тягне недекларування грошових
коштів митному органу, є частиною
загальної регулятивної системи,
передбаченої для боротьби з подібними
правопорушеннями.

Суд також вказав, що органи влади
повинні дотримувати розумний баланс
між заходами, вжитими для забезпечення
загальних інтересів суспільства, та
потребою захищати право заявника на
мирне володіння своїм майном, тобто, чи
не стали вжиті заходи особистим та
надмірним тягарем для заявника. Крім
того, суд зауважив, що для того, щоб
втручання вважалося пропорційним, воно
має відповідати тяжкості
правопорушення, зокрема, недотриманню
вимоги щодо внесення відомостей до
митної декларації, а не тяжкості
будь-якого правопорушення, яке можна
припустити (наприклад, відмивання
грошей або ухилення від сплати
податків), але яке насправді не було
доведене.

Правопорушення, яке вчинив ОСОБА_2,
полягало у переміщенні через митний
кордон незадекларованих митному
органу коштів в сумі 34 000 доларів США,
що підлягає обов'язковому
декларуванню.

Слід зауважити, що діючим
законодавством України ввезення
готівкової іноземної валюти в Україну ,
в принципі не обмежена, обмежена лише
сума (10000 євро), яка може бути ввезена
без письмового декларування.

В своїх поясненнях ОСОБА_2, вказував, що
вилучену у нього валюту він ввозив з
метою лікування його доньки, яка хворіє
на гепатит «С», а також на лікування
свого власного здоров'я після
перенесеної операції на апендицит та
лікування гіпертонічного кризу, що
підтверджується висновком лікаря (т.1
а.с.36).

Будь-які дані про те, що ОСОБА_2 раніше
притягувався до кримінальної чи
адміністративної відповідальності в
матеріалах справи відсутні. Жодних
даних, які б давали суду підстави
вважати, що шляхом застосування
конфіскації буде попереджена інша
незаконна діяльність - легалізація
злочинних доходів, торгівля
наркотиками, фінансування тероризму,
ухилення від сплати податків, тощо -
відсутні.

З наданих в суд апеляційної інстанції
документів вбачається, що ОСОБА_2 за
дорученням своєї дружини - ОСОБА_6
отримав гроші, які він переміщував
через митний кордон від продажу її
будинку в м. Тбілісі, що стверджується
договором купівлі-продажу нерухомого
майна від 15.08.2013 року, договором
купівлі-продажу в розстрочку від 15.08.2013
року відповідно до якого решту суми - 35
000 доларів США, покупець мав погасити до
15.11.2013 року, дорученням від 13.08.2013 року,
свідоцтвом про шлюб.

В судовому засіданні суду першої та
апеляційної інстанції прокурор та
представник митниці також не
висловлювали припущень щодо
незаконності походження валютних
цінностей.

З огляду на вищенаведене приходжу до
висновку, що джерело походження коштів
ОСОБА_2 було законним.

Таким чином, єдине протиправне діяння,
яке вчинив ОСОБА_2, полягає в ненаданні
митному органу відповідної декларації.

Шкода, яку ОСОБА_2 потенційно міг
завдати державі, була незначною: він не
ухилився від сплати мита та інших
зборів і не завдав державі іншої шкоди,
якби він ввіз гроші не задекларувавши
їх, органи влади лише не отримали б
інформацію про те, що ці кошти
опинилися на території держави. Таким
чином, метою конфіскації було не
відшкодування майнової шкоди, завданої
державі, оскільки вона не зазнала
ніяких збитків внаслідок невнесення
заявником відомостей до митної
декларації, а його покарати. Однак у цій
справі ОСОБА_2 вже зазнав покарання - це
накладене на нього стягнення у виді
штрафу в розмірі 1700 грн.

З огляду на наведене, враховуючи
практику Європейського Суду з прав
людини, приходжу до висновку, що
застосування конфіскації, предметів
порушення митних правил, в даному
випадку є порушенням положень ст. 1
Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є не
пропорційним, оскільки покладає на
ОСОБА_2, «індивідуальний надмірний
тягар».

За таких обставин постанову судді слід
змінити та звільнити ОСОБА_2 від
адміністративного стягнення у виді
конфіскації валютних цінностей
повернувши їх ОСОБА_2

Керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 січня 2014 року щодо ОСОБА_2 про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 471 МК України
змінити.

Звільнити ОСОБА_2 від
адміністративного стягнення у виді
конфіскації валютних цінностей.
Вилучені у нього валютні цінності,
відповідно до протоколу про порушення
митних правил від від 06.11.2013 року
повернути ОСОБА_2

В решті постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя підпис
І.В.
Костенко