Справа № 182/3882/14-п
Провадження № 3/0182/751/2014
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.05.2014 року
м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області
Чуприна А.П. розглянувши матеріали
адміністративної справи, яка надійшла
від теріторіальної Державної
інспекції України з питань праці у
Дніпропетровській області, про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешкає: АДРЕСА_1, ІПННОМЕР_1, працює:
голова правління приватного
акціонерного товариства
«Нікопольський ремонтний завод», за
правопорушення передбачене ч. 2 ст. 188-1
КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

До Нікопольського міськрайонного суду
надійшли матеріали про притягнення
ОСОБА_1, до адміністративної
відповідальності за порушення вимог ч.2
ст.188-1 КУпАП. Відповідно до яких під час
проведення позапланової перевірки
ПрАТ «НРЗ», встановлено, порушення
вимог ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме встановлено, що до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів Товариство надало 27.02.2014
року звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013рік за
встановленою чинним законодавством
про працю та загальнообов'язкове
державне соціальне страхування Формою
№10-ПІ із зазначенням
середньооблікової кількості
працівників облікового складу (осіб) -573
особи, середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлено
інвалідність - 11 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог чинного
законодавства (осіб)- 23 особи (573*4%).
Товариством в порушення вимог ст.19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
норми працевлаштування інвалідів за 2013
рік не виконано.

ОСОБА_1, до суду не з'явився, суду надав
письмові пояснення, про те що ним було
вжито всіх можливих заходів, щодо
працевлаштування осіб, які мають
статус інвалідів, а саме: відносно
працевлаштування інвалідів на ПрАТ
«НРЗ» у 2013 році він зазначив, що згідно
ст. 18 та ст. 18№ Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості. Підбір
робочого місця здійснюється переважно
на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Інвалідам, які не мають змоги
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, державна
служба зайнятості сприяє у
працевлаштуванні з умовою про
виконання роботи вдома.

Інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань. Також Державна служба
зайнятості може за рахунок Фонду
соціального захисту інвалідів
надавати дотацію роботодавцям на
створення спеціальних робочих місць
для інвалідів, зареєстрованих у
державній службі зайнятості, а також
проводити професійну підготовку,
підвищення кваліфікації і
перепідготовку цієї категорії
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог частини 3 ст. 18
Закону України „Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" на
ПрАТ «НРЗ» розроблено та затверджено
штатний розклад для працевлаштування
інвалідів на 2013 рік.

Як це і передбачено законодавством, у
2013 році ПрАТ «НРЗ» письмово інформував
Нікопольський міськрайонний центр
зайнятості, про наявність вакантних
робочих місць, які могли б бути зайняті
інвалідами шляхом надання звітів
(звітності) по формі №3-ПН, яка
затверджена наказом Мінпраці України
від 19.12.2005р. №420 та наказом Міністерства
соціальної політики України від 31
травня 2013 р. №316.

Також, ПрАТ «НРЗ» у 2013 році самостійно
здійснювало пошук інвалідів, котрі
бажають працювати, шляхом розміщення в
місцевих газетах об'яв про наявність на
підприємстві робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
запрошувало інвалідів
працевлаштовуватися на створених для
них робочих місцях. Результатом чого
стало самостійне звернення на ПрАТ
«НРЗ» за працевлаштуванням ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які мають статус інваліда та
були працевлаштовані на підприємство
(копії наказів про працевлаштування,
заяв та довідок МСЕК додаються).

ПрАТ «НРЗ» виконує усі покладені
на нього обов'язки відносно
працевлаштування інвалідів,
встановлені діючим законодавством
України.

Президія Вищого адміністративного
суду України, у своїх Рекомендаціях від
14.04.2008 р. № 07.2-10/2 «Про деякі питання
практики застосування
адміністративним судами законодавства
про забезпечення права інвалідів на
працевлаштування» у п.4.2 прямо
зазначає: «Обов'язок по
працевлаштуванню інвалідів відповідно
до встановленого Законом нормативу
покладається як на роботодавців, так і
на державну службу зайнятості.»

Зазначив, що діюче законодавство не
зобов'язує підприємства самостійно
займатися працевлаштуванням
інвалідів. За таких обставин покладати
на підприємство або його посадових
осіб відповідальність за неналежне
виконання спеціально уповноваженими
органами своїх обов'язків є
неправомірним і суперечить як
загальним принципам права, так і ст. 19
Конституції, яка передбачає, що
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством.

Крім того слід звернути увагу на той
факт, що ПрАТ «НРЗ» під його
керівництвом вживало у 2013 році всіх
можливих заходів, передбачених діючим
законодавством, щодо працевлаштування
інвалідів.

Більш того, ПрАТ «НРЗ» відноситься до
групи підприємств машинобудівної та
металургійної промисловості на яких
більш 30 % складають шкідливі професії
(список № 1 та № 2). Інваліди, як особи зі
стійким розладом функцій організму, як
ніхто інший потребують у виявленні на
робочому місці шкідливих та
небезпечних факторів, які можуть ще
більше нашкодити їх здоров'ю. Обов'язок
зі створення безпечних умов праці
покладено на підприємство, що зумовлює
суттєво обмежену кількість робочих
місць для інвалідів, які можуть бути
створені.

В резолютивній частині протоколу
№040715/39 від 29.04.2014 року зазначено що:
«порушив вимоги ч. 2 ст. 188-1 Кодексу
України про адміністративні порушення
(ч. 1 ст. 41, с. 41-1, 41-2, 41-3, 188-6)». Посилання в
протоколі на порушення ч. 1 ст. 41, статей
41-1, 41-2, 41-3, 188-6 Кодексу України про
адміністративні порушення вважаю
неправомірним, тому що в описовій
частині протоколу взагалі не зазначені
факти порушень, які підпадають під ці
норми Кодексу України про
адміністративні порушення.

Як керівник підприємства, він розумію
необхідність дотримання діючого
законодавства, наслідки його
невиконання та відповідальність за це,
у зв'язку з чим мною постійно
впроваджувались та будуть у
майбутньому впроваджуватися заходи
щодо виконання нормативу по
працевлаштуванню інвалідів.

Зважаючи на викладене ОСОБА_1, вважаю,
що в його діях відсутній склад
адміністративного правопорушення
оскільки порушення ПрАТ «НРЗ» вимог ст.
19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не викликані його
протиправними, винними (умисними або
необережним) діями чи бездіяльністю, а
сталося з об'єктивних обставин, не
залежних від його волі чи дій або дій
інших працівників ПрАТ «НРЗ».

Відповідно до вищенаведеного просить
суд не притягувати його до
адміністративної відповідальності та
не застосовувати адміністративних
стягнень.

Дослідивши матеріали справи, вважаю,
що вина ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст.188-1 КУпАП, не
доведена.

Таким чином, орган, який складав
протокол про адміністративне
правопорушення помилково прийшов до
висновку про наявність в діях ОСОБА_1,
саме такого складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.2ст.188-1
КУпАП.

Відповідно до вимог діючого
адміністративного законодавства, а
саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути
притягнута до адміністративної
відповідальності лише за наявності в
її діях складу адміністративного
правопорушення, який має бути
встановлений судом тільки після
всебічної та повної оцінки всіх
доказів по справі.

За таких обставин вважаю за необхідне
провадження по справі закрити за
відсутністю в діях ОСОБА_1, складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.188-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.9,
ч. 2 ст. 188, 245, ст. 247, ст. 252КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1, закрити у зв'язку із
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.
188-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена або на
неї може бути внесено подання
прокурора протягом десяти днів з
подачею апеляційної скарги, подання
прокурора до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Строк пред'явлення до виконання три
місяці.

Суддя: А. П. Чуприна