Справа №3/463/403/14
Личаківський районний суд м. Львова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Львів

суддя Личаківського районного суду
м.Львова - Леньо С.В.,

розглянувши адміністративні
матеріали, які надійшли від ВДАІ з ОАТ
м. Львова та АТІ при ГУМВС України у
Львівській області про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Львова, громадянина України, ІПН
НОМЕР_1, не працюючого, проживаючого:
АДРЕСА_1

за ст. 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1, керуючи
автотранспортним засобом Пежо, д.н.з.
НОМЕР_2, 31.05.2013р. о 23 год. 00 хв. в м. Львові
на пр. Свободи - вул. Пекарська, не був
уважний до дорожньої обстановки, не
вибрав безпечної швидкості руху, щоб
мати змогу постійно контролювати та
безпечно керувати транспортним
засобом, що призвело до наїзду на
пішохода ОСОБА_2, після чого місце ДТП
покинув, порушивши тим самим п. п. 1.5, 2.3
«б», «д», 2.10 «а», «б», «в», «г», 12.1 ПДР
України.

ОСОБА_1, як особа яка притягається до
адміністративної відповідальності в
останнє судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином під
розписку, причин неявки не повідомив.
Будучи присутнім в судовому засіданні
17.01.2014р. вину у вчиненому не визнав.
Пояснив, що дійсно в його користуванні
перебував вказаний автомобіль, однак
жодного наїзду на пішохода він не
здійснював. Не міг пригадати, де саме
він був 31.05.2013р. о 23:00 год., оскільки в цей
час працював на підприємстві, яке
знаходиться в м. Тернополі, і цілком
можливо, що у визначений в протоколі
день та час його в м. Львові не було.
Крім цього, також вказував, що під час
проведення досудового розслідування,
пояснення у нього не відбирались, а про
необхідність з'явитись до слідчого для
дачі таких пояснень, його
повідомлялось в телефонному режимі.
Вважаючи, що така форма виклику
учасника кримінального провадження не
відповідає нормам процесуального
права, прийняв рішення не з'являтись до
слідчого в назначений день та час.

В подальшому, після отримання справи з
органу ДАІ, яка направлялась туди для
належного оформлення та проведення
додаткової перевірки, в судовому
засіданні 23.04.2014р. пояснення змінив та
вказав, що між ним та потерпілим ОСОБА_2,
31.05.2013р. близько 23:00 год. дійсно виник
конфлікт. Останній знаходився в
нетверезому стані, і раптово, без
будь-яких на те причин, почав наносити
удари його автомобілю завдавши тим
самим технічних пошкоджень
транспортному засобу. Для припинення
таких протиправних дій ним було
викликано працівників міліції, однак
останні, визнали потерпілим не його, а
гр. ОСОБА_2, внесли такі відомості до
єдиного реєстру досудових
розслідувань, за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в
подальшому, кримінальне провадження
закрили та склали відносно нього
протокол про адміністративне
правопорушення. Стверджував, що
жодного наїзду на ОСОБА_2 він не
здійснив, тому і не міг вчинити
інкримінованого правопорушення. Також
повідомив, що між ним та гр. ОСОБА_2 не
існує будь-яких претензій майнового
характеру. З метою врегулювання
конфліктної ситуації мирним шляхом,
вони написали один одному відповідні
розписки. Такої розписки представити
не може, можливо вона є втраченою, проте
запевняв, що у випадку необхідності,
ОСОБА_2 готовий написати ще одну
аналогічну розписку. Враховуючи вимоги
ст. 268 КУпАП, зібрані по справі докази та
відібрані у ОСОБА_1 пояснення, вважаю
можливим розглянути справу у його
відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вважаю,
що ОСОБА_1 слід визнати винним у
вчиненні правопорушення виходячи з
таких підстав.

Як вбачається зі змісту протоколу про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_1, керуючи автотранспортним
засобом Пежо, д.н.з. НОМЕР_2, 31.05.2013р. о 23
год. 00 хв. в м. Львові на пр. Свободи - вул.
Пекарська, не був уважний до дорожньої
обстановки, не вибрав безпечної
швидкості руху, щоб мати змогу постійно
контролювати та безпечно керувати
транспортним засобом, що призвело до
наїзду на пішохода ОСОБА_2, після чого
місце ДТП покинув.

Аналізуючи зібрані по справі докази та
оцінюючи покази особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, вважаю доведеним
факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого
правопорушення, тобто залишення ним
місця ДТП.

Згідно визначення, яке наведено в п. 1.10
Постанови КМУ «Про правила дорожнього
руху», дорожньо-транспортна пригода -
це подія, що сталась під час руху
транспортного засобу, внаслідок якої
загинули або поранені люди чи завдані
матеріальні збитки.

Як вбачається з протоколу допиту
свідка ОСОБА_2 від 11.06.2013р., останній,
ідучи 31.05.2013р. близько 23:00 год. на пл.
Соборній в напрямку вул. І. Франка у м.
Львові, перетинаючи виїзд на пл.
Соборній з вул. Пекарської,
переконавшись перед цим, що немає
автомобілів, розпочавши рух та
вступивши правою ногою на проїзну
частину, невідомий автомобіль, який
рухався на великій швидкості, наїхав
йому на праву ногу, після чого зник в
невідомому напрямку. Пригадати
номерний знак автомобіля потерпілий не
зміг.

Аналогічні обставини, а саме наїзд на
пішохода та залишення місця ДТП
встановлені постановою про закриття
кримінального провадження від 07.12.2013р.

Формуючи позицію захисту, ОСОБА_1
первинно стверджував, що жодного
конфлікту між ним та ОСОБА_2 не було,
такий громадянин йому невідомий, і
цілком можливо, що у цей день його не
було в м. Львові.

Зміна позиції захисту відбулась після
скерування запитів щодо підтвердження
правдивості таких показів та
скерування справи для належного
оформлення та проведення додаткової
перевірки, і після цього, виникнення
конфліктної ситуації ОСОБА_1 вже не
заперечував.

Таке не те що двояке, а діаметрально
протилежне відтворення обставин події
особою, яка притягається до
адміністративної відповідальності, в
сукупності з іншими доказами дає
достатні підстави для висновку, що
інкриміноване правопорушення здійснив
саме ОСОБА_1

Так, останній визнав, що про існування
кримінального провадження йому було
відомо. Крім цього, був обізнаний про
обставини цього кримінального
провадження. Вказуючи на відсутність в
його діях будь-яких порушеннь, ОСОБА_1
винним в конфлікті називає ОСОБА_2, який
перебував в нетверезому стані, і
раптово почав наносити удари його
транспортному засобу, чим завдав
матеріальної шкоди. Для надання
можливості підтвердити таку позицію, в
судовому засіданні 23.04.2014р. було
оголошено перерву, а ОСОБА_1, в
підтвердження своїх слів, зобов'язано
представити в наступному судовому
засіданні докази нанесення технічних
пошкоджень транспортному засобу.
Проте, таких доказів останній не надав
і сам в судове засідання не з'явився. Як
наслідок, їх слід визнати голослівними.

Крім цього, в підтвердження
правильності таких висновків свідчить
також те, що ОСОБА_1 не зміг представити
розписки ОСОБА_2 про відсутність до
нього матеріальних претензій. З одного
боку, вищенаведене свідчить, що такої
розписки просто не було, а з другого
боку, якщо б такі обставина дійсно мала
місце, вони підтверджують факт
вчинення наїзду на пішохода, тобто
вчинення ДТП, після чого відсутність
претензії майнового характеру було
підтверджено розпискою. Написання
такої розписки є правом потерпілого,
однак в даному випадку, порушення
полягає саме в залишенні місця пригоди,
а не у відсутності будь-яких претензій.

Більше того, слід критично поставитись
до пояснень ОСОБА_1 про те, що
працівників міліції викликав саме він
для припинення протиправних дій
ОСОБА_2, та в подальшому, був присутнім
до приїзду працівників міліції. Чи було
написано ним заяву він не пригадує, чи
було оформлено протокол усної заяви
теж не пригадує, чи надавав пояснення
по суті цієї справи також не пригадує,
однак після цього, категорично
відмовся з'являтись на виклик слідчого.
Не логічною є поведінка, коли особа, яка
вважає себе потерпілою стороною,
відмовляється надавати будь-які
пояснення. Слід врахувати, що право
слідчого здійснювати виклик учасника
кримінального провадження
регламентовано нормами ст. 135 КПК
України, і після цього, у ОСОБА_1 виник
обов'язок з'явитись до слідчого, який
залишився проігнорованим. Очевидно, що
слідчий не з простих міркувань прийшов
до висновку про необхідність допиту
ОСОБА_1, який дійсно 31.05.2013р. керував
транспортним засобом Пежо д.н.з. НОМЕР_2
та був учасником конфлікту, після якого
ОСОБА_2 отримав ушкодження правої ноги.

Таким чином, проаналізувавши наведені
вище докази, приходжу до переконливого
висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення, а
саме залишення місця ДТП, яке сталось з
його вини є повністю доведеною, а
позиція його захисту є не що інше, як
намагання ввести суд в оману, по своїй
суті вони лише спотворюють дійсні
обставини справи, і тому, до уваги
братись не можуть.

Однак, у відповідності до ч. 4 ст. 38 КУпАП
встановлено місячний строк накладення
адміністративного стягнення з дня
прийняття рішення про закриття
кримінального провадження.

З матеріалів справи про
адміністративне правопорушення
вбачається, що постанова про закриття
кримінального провадження прийнята
07.12.2013р., тому особа могла бути піддана
адміністративному стягненню до 07.01.2014р.

Враховуючи те, що первинно справа
надійшла на адресу суду 08.01.2014р., вважаю,
що провадження по справі підлягає
закриттю у зв'язку з закінченням на
момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
місячного строку з дня прийняття
рішення про закриття кримінального
провадження.

Керуючись ст.ст. 38, 247 п.7, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбачених ст. 122-4 КУпАП, та
провадження по справі закрити у зв'язку
з закінченням на момент розгляду
справи про адміністративне
правопорушення місячного строку з дня
прийняття рішення про закриття
кримінального провадження.

На постанову може бути подана
апеляційна скарга, протест прокурора
до Апеляційного суду Львівської
області протягом десяти днів з дня її
винесення через місцевий суд.

Суддя:
Леньо С.І.