АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
№ 33/796/461/2014
Постанова винесена суддею Криворот О.О.

Категорія: ст. 172-7 КУпАП

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва Павленко
О.П., з участю прокурорів Ковальова В.О.
та Омельченка І.О., захисників ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності, -
ОСОБА_4, розглянувши апеляційні скарги
захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в
інтересах

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, який працює головним
спеціалістом відділу контролю за
додержанням ліцензійних умов та
нормування у сфері поводження з
відходами Департаменту екологічної
безпеки та дозвільної системи
Міністерства екології та природних
ресурсів України, проживає за адресою:
АДРЕСА_1,

на постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 06 лютого 2014
року,

в с т а
н о в и в:

Постановою судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 06 лютого 2014
року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП та
піддано адміністративному стягненню у
виді штрафу на користь держави в
розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 510 (п'ятсот десять) гривень.

Як встановив суддя місцевого суду, у
період з 17.04.2013 року по 10.12.2013 року у м.
Києві по вул. Митрополита Липківського,
35, ОСОБА_4, здійснюючи державну службу у
статусі головного спеціаліста відділу
контролю за додержанням ліцензійних
умов та нормування у сфері поводження з
відходами Департаменту екологічної
безпеки та дозвільної системи
Міністерства екології та природних
ресурсів України, та відповідно до п.п.
«в» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» будучи суб'єктом
відповідальності за корупційне
правопорушення, перебував у статусі
екологічного аудитора, чим допустив
конфлікт інтересів - суперечність між
особистими майновими, немайновими
інтересами та службовими
повноваженнями головного спеціаліста
Міністерства екології і природних
ресурсів, яка може вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття рішення, а також на вчинення
чи не вчинення дій під час виконання
наданих службових повноважень
(можливість здійснення екологічного
аудиту, отримання за це винагороди та
доступ при цьому у статусі головного
спеціаліста Міністерства екології і
природних ресурсів України до
піднаглядних об'єктів, отримання
інформації, яка стала відома під час
службової діяльності тощо), про що не
повідомив безпосереднє керівництво -
начальника відділу ОСОБА_6, чим порушив
обмеження встановлені ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5,
посилаючись на порушення суддею під
час розгляду справи про
адміністративне правопорушення та
постановленні рішення норм
процесуального та матеріального права,
просить постанову судді місцевого суду
скасувати, а провадження в справі
закрити у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_4 складу правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої вимоги,
апелянт вважає, що суддя місцевого суду
дав неправильну оцінку обставинам
справи, невірно застосував законодавчі
норми, що регулюють відносини у
конкретній ситуації, а тому зробив
безпідставний висновок про наявність у
діях ОСОБА_4 конфлікту інтересів, і
зазначене призвело до винесення
незаконного судового рішення.

Захисник звертає увагу на ту обставину,
що в протоколі про адміністративне
правопорушення повністю відсутній
опис об'єктивної сторони
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, а саме: не вказані дії, рішення,
проекти рішень чи бездіяльності
ОСОБА_4, які б могли призвести до
можливості задовольнити його приватні
інтереси, а в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували
обставини, викладені в протоколі.

Суддя, приймаючи рішення про
доведеність винуватості ОСОБА_4 у цьому
корупційному правопорушенні,
безпідставно не прийняв до уваги
наявні в матеріалах справи докази про
те, що ОСОБА_4, отримавши сертифікат
екологічного аудитора, не мав наміру
здійснювати незалежну професійну
діяльність за напрямком проведення
екологічного аудиту, і тому не став на
облік у податкових органах як
самозайнята особа, що здійснює
незалежну професійну діяльність
екологічного аудитора. До того ж
ОСОБА_4, коли призначався на посаду
державного службовця, для проведення
спеціальної перевірки та до відділу
кадрів Міністерства екології та
природних ресурсів надав копію
сертифіката екологічного аудитора,
успішно пройшов спеціальну перевірку,
відносно нього не було виявлено
випадків, які б створювали конфлікт
інтересів, що в сукупності свідчить про
те, що ОСОБА_4 не бажав та не передбачав
можливість настання наслідків у
вигляді конфлікту інтересів, а відтак в
його діях відсутній склад
адміністративного корупційного
правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 з
аналогічних підстав, посилаючись на
те, що суддя місцевого суду неповно
з'ясував усі фактичні обставини справи
та не дослідив і не надав належної
оцінки наявним в матеріалах справи
доказам, а відтак його висновки не
відповідають фактичним обставинам
справи, просить скасувати постанову
судді Солом'янського районного суду м.
Києва від 06 лютого 2014 року, а справу
щодо ОСОБА_4 закрити.

Апелянт зазначає, що в матеріалах
справи не міститься жодного доказу,
котрий підтвердив би факт виконання
ОСОБА_4 функцій екологічного аудитора,
отже в даному випадку відсутні будь-які
порушення діючого законодавства,
оскільки не доведено, що ОСОБА_4
займався аудиторською діяльністю,
проводив екологічний аудит або
здійснював функції екологічного
аудитора. Крім того, всупереч висновків
судді, матеріалами справи
підтверджується та обставина, що
ОСОБА_4, отримавши сертифікат, не мав
наміру здійснювати незалежну
професійну діяльність за напрямком
проведення екологічного аудиту,
оскільки він не став на облік у
відповідних реєстраційних та
податкових органах, а при прийнятті на
державну службу надав усі необхідні
документи, зокрема, і копію
сертифікату, який міститься в його
особовій справі, при цьому в довідці
про результати спеціальної перевірки
відомостей щодо ОСОБА_4 зазначено, що
інформації, яка перешкоджає зайняттю
ним посади, пов'язаної з виконанням
функцій держави або місцевого
самоврядування, не виявлено.

Захисник звертає увагу й на те, що
заступник Міністра - керівник апарату

Мормуль Д.Д., котрий підписав наказ про
призначення ОСОБА_4 на посаду № 188-о від
17 квітня 2013 року та наказ про його
переведення № 195-о від 23 квітня 2013 року
на посаду головного спеціаліста, був
присутній на засіданні комісії із
сертифікації екологічних аудиторів 14
квітня 2011 року, на якому допустили до
кваліфікаційного іспиту кандидатів на
отримання сертифікату екологічного
аудитора, а також є виконавцем наказу
Мінпророди № 567 від 23
грудня 2011 року щодо включення до
реєстру екологічних аудиторів, в тому
числі й ОСОБА_4, що також свідчить про
відсутність в діях ОСОБА_4 складу
адміністративного корупційного
правопорушення.

Проте суддя місцевого суду, не
звернувши увагу на вказані обставини, у
винесеній постанові не конкретизував:
в чому полягає конфлікт інтересів, що
вплинуло чи могло вплинути на
об'єктивність та неупередженість
ОСОБА_4 з точки зору його особистих
інтересів та інтересів його як
державного службовця, оскільки
залишилося незрозумілим, які дії
вчинив ОСОБА_4 та які рішення приймав
під час виконання своїх службових
обов'язків, що могли б суперечити
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» та Закону України
«Про державну службу».

Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та його
захисників, які підтримали апеляційні
скарги, просили постанову судді
скасувати, а провадження в справі
закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого
ст. 172-7 КУпАП, вислухавши
заперечення прокурорів, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційних скарг, вважаю, що
апеляційні скарги захисників
підлягають задоволенню, постанова
судді Солом'янського районного суду м.
Києва від 06 лютого 2014 року - скасуванню,
а провадження в справі - закриттю у
зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_4 складу адміністративного
корупційного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя
при розгляді справи про
адміністративне правопорушення, а в
даному випадку про адміністративне
корупційне правопорушення, в числі
інших визначених законом обставин,
зобов'язаний з'ясувати: чи мало місце
правопорушення, за яке особа
притягається до відповідальності; чи
містить діяння склад
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого Законом
України «Про засади запобігання і
протидії корупції»; чи особа є винною у
його вчиненні, отже чи підлягає вона
адміністративній відповідальності.

Суддя також повинен з'ясувати мотив і
характер вчиненого діяння,
повноваження особи, яка його вчинила,
наявність причинного зв'язку між
діянням і виконанням останньою
службових (посадових) повноважень, а у
відповідних випадках - мети
правопорушення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що
в порушення зазначених вимог закону,
суддею місцевого суду належним чином
не були з'ясовані обставини
інкримінованого ОСОБА_4
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого
ст. 172-7 КУпАП, оскільки висновки судді,
викладені в постанові, не відповідають
фактичним обставинам справи.

Так, диспозиція ст. 172-7 КУпАП
передбачає відповідальність за
неповідомлення особою безпосереднього
керівника у випадках, передбачених
законом, про наявність конфлікту
інтересів.

Між тим, вирішуючи питання про зміст і
спрямованість умислу особи, яка є
суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення, стосовно не
урегулювання конфлікту інтересів
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», суд має виходити не тільки з
конкретних положень того чи іншого
пункту цієї статті, але й із
законодавчого визначення поняття
конфлікту інтересів, яке сформульовано
у ч. 1 ст. 1 цього Закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» конфлікт інтересів - це
суперечність між особистими
інтересами особи та її службовими
повноваженнями і наявність такої
суперечності може вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття рішень, а також на вчинення
чи не вчинення дій під час виконання
наданих особі службових повноважень.

Таким чином, не будь-яка суперечність
між особистими інтересами особи та її
службовими повноваженнями створює
конфлікт інтересів, оскільки особистий
інтерес особи та її службові
повноваження можуть не суперечити один
одному. Отже конфлікт інтересів має
місце тоді, коли зазначена
суперечність фактично вплинула чи може
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, на
вчинення чи не вчинення дій під час
виконання наданих особі службових
повноважень.

Із постанови судді місцевого суду
слідує, що суть конфлікту інтересів,
про наявність якого ОСОБА_4 не
повідомив безпосереднього керівника
полягає в тому, що він, здійснюючи
державну службу у статусі головного
спеціаліста відділу контролю за
додержанням ліцензійних умов та
нормування у сфері поводження з
відходами Департаменту екологічної
безпеки та дозвільної системи
Міністерства екології та природних
ресурсів України, одночасно перебував
у статусі екологічного аудитора, чим
допустив суперечність між особистими
майновими, немайновими інтересами та
службовими повноваженнями головного
спеціаліста Міністерства екології і
природних ресурсів, яка може вплинути
на об'єктивність або неупередженість
прийняття рішення, а також на вчинення
чи не вчинення дій під час виконання
наданих службових повноважень, а саме:
можливість здійснення екологічного
аудиту, отримання за це винагороди та
доступ при цьому у статусі головного
спеціаліста Міністерства екології і
природних ресурсів України до
піднаглядних об'єктів, використання в
результаті проведення екологічного
аудиту інформації, яка стала відома під
час службової діяльності, тощо.

При цьому висновок про вчинення ОСОБА_4
зазначеного адміністративного
корупційного правопорушення суддя
місцевого суду обґрунтував даними, які
містяться в протоколі про
адміністративне правопорушення та
матеріалах справи, письмових
поясненнях ОСОБА_4 і ОСОБА_6, проте не
проаналізував наявні в матеріалах
справи відомості та фактично не
спростував заперечення ОСОБА_4 щодо
обставин, викладених в протоколі, які
ґрунтуються лише на припущеннях.

Між тим, як слушно зазначають в
апеляційних скаргах захисники,
стверджуючи, що суддя місцевого суду
безпідставно не звернув увагу на
зазначене, в матеріалах справи
відсутні об'єктивні документальні
докази того, що у ОСОБА_4, як головного
спеціаліста відділу контролю за
додержанням ліцензійних умов та
нормування у сфері поводження з
відходами Департаменту екологічної
безпеки та дозвільної системи
Міністерства екології та природних
ресурсів України й особи, котра має
сертифікат екологічного аудитора, в
даному випадку наявний конфлікт
інтересів, про що він не повідомив
безпосереднього керівника.

При цьому сам факт отримання ОСОБА_4 в
2011 році сертифікату екологічного
аудитора, якій він, що підтверджується
матеріалами справи, надав до відділу
кадрової роботи Міністерства екології
та природних ресурсів України,
претендуючи на зайняття посади
головного спеціаліста відділу
дозвільно-ліцензійної діяльності
Департаменту екологічної безпеки та
дозвільної системи Міністерства
екології та природних ресурсів
України, в тому числі й для проведення
відповідно до ст. 11 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» спеціальної перевірки щодо
нього, як особи, котра претендує на
зайняття посади, пов'язаної із
виконанням функцій держави, з огляду на
наявність відповідного висновку про
відсутність інформації, що перешкоджає
зайняттю ним посади, пов'язаної з
виконанням функцій держави, а також за
відсутності даних про здійснення
ОСОБА_4 конкретних дій, пов'язаних із
реалізацією свого права на проведення
екологічного аудита, що б могло за
певних обставин суперечили його
службовим обов'язкам та відповідно
свідчити про наявність його особистого
інтересу, не створює за змістом Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» в даному випадку
конфлікт інтересів.

Крім того, матеріалами справи не
підтверджується й та обставина, що
ОСОБА_4, якому на підставі Закону
України «Про екологічний аудит»
рішенням Міністерства екології та
природних ресурсів України, наказом №
567 від 23 грудня 2011 року, присвоєна
кваліфікація екологічного аудитора,
мав наміри реалізувати або реалізував
свій особистий інтерес, який би
знаходився в суперечності з його
посадовими обов'язками головного
спеціаліста відділу контролю за
додержанням ліцензійних умов та
нормування у сфері поводження з
відходами Департаменту екологічної
безпеки та дозвільної системи
Міністерства екології та природних
ресурсів України, та ця суперечність
могла би вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття ним певних
рішень, а також на вчинення чи не
вчинення дій під час виконання
службових обов'язків, пов'язаних із
здійсненням контролю за додержанням
ліцензійних умов та нормування у сфері
поводження з відходами, а висновки
судді місцевого суду в цій частині
ґрунтуються виключно на припущеннях.

Не встановлені такі суперечності між
особистими інтересами ОСОБА_4 та його
службовими повноваженнями, які б
створювали конфлікт інтересів, і під
час розгляду справи апеляційним судом.

До того ж сама по собі та обставина,
ОСОБА_4, претендуючи на зайняття посади
головного спеціаліста відділу
дозвільно-ліцензійної діяльності
Департаменту екологічної безпеки та
дозвільної системи Міністерства
екології та природних ресурсів
України, надав до відділу кадрової
роботи Міністерства екології та
природних ресурсів України власний
сертифікат екологічного аудитора
свідчить на користь його тверджень про
те, що він, будучи обізнаний із
застереженнями, передбаченими ст. 14
Закону України «Про екологічний аудит»
в частині заборони органам виконавчої
влади, органам місцевого
самоврядування та особам, яким законом
заборонено займатися підприємницькою
діяльністю, проведення екологічного
аудиту та, повідомляючи в такий спосіб
про наявність у нього такого
сертифікату, фактично відмовився від
реалізації в подальшому права на
проведення екологічного аудиту.

З огляду на викладене, вважаю, що в
матеріалах справи про адміністративне
корупційне правопорушення відсутні
достатні дані про те, що ОСОБА_4 мав
реальну можливість здійснення
екологічного аудиту й отримання за це
винагороди і під час проведення
екологічного аудиту, перебуваючи у
статусі головного спеціаліста
Міністерства екології і природних
ресурсів України, мав можливість
використовувати доступ до
піднаглядних об'єктів та інформацію,
отриману ним під час службової
діяльності, що б могло свідчити про
наявність певної суперечності між його
особистими інтересами та службовими
повноваженнями, яка б могла вплинути на
об'єктивність або неупередженість
прийняття рішень, а також на вчинення
чи не вчинення дій під час виконання
наданих ОСОБА_4 службових повноважень,
але наявним в матеріалах справи
доказам суддя Солом'янського районного
суду м. Києва належної оцінки не дав, що
призвело до помилкового висновку про
доведеність вчинення ОСОБА_4
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Враховуючи наведене, постанова судді
місцевого суду є незаконною і
необґрунтованою, а відтак вона
підлягає скасуванню.

Оскільки вищевикладений аналіз
фактичних обставин справи у
співвідношенні їх з нормами чинного
законодавства свідчить про те, що в
діях ОСОБА_4 в даному випадку не
вбачається порушення вимог ч. 1 ст. 14
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», провадження в
справі щодо ОСОБА_4 підлягає закриттю
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку
з відсутністю в його діях складу
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга
захисників підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т
А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5
та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4
задовольнити.

Постанову судді Солом'янського
районного суду м. Києва від 06 лютого 2014
року, якою ОСОБА_4 визнано винним у
вчинені адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-7 КУпАП та піддано адміністративному
стягненню у виді штрафу на користь
держави в розмірі 30 (тридцяти)
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 510 (п'ятсот
десять) гривень, - скасувати, а
провадження в справі закрити у зв'язку
з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно, є остаточною й
оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду міста Києва
О.П. Павленко