П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
місто
Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області Домніцький
В.В., розглянувши матеріали справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за ст.
172-7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 обіймаючи посаду директора
Ужгородського міського
територіального центру соціального
обслуговування управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради (далі -
Центру), будучи відповідно до підпункту
«а» пункту 2 статті 4 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» - посадовою особою юридичної
особи публічного права, всупереч ст. 9
попередньо зазначеного Закону, наказом
№ 6§2 від 25.01.2013 року призначила на
посаду касира доньку - ОСОБА_3, та на
підставі наказів № 113 т від 17.10.2013 року,
№ 142 від 19.12.2013 року здійснювала її
систематичне преміювання, а також
згідно наказів № 102 від 17.09.2013 року, № 124
від 24.10.2013 року, № 141§1 від 13.12.2013 року
приймала рішення про надання відпусток
своїй доньці, не вживши передбачених
чинним законодавством заходів щодо
повідомлення безпосереднього
керівника про наявність конфлікту
інтересів та обмежень щодо роботи
близької особи, що могло вплинути на
об'єктивність та неупередженість
прийнятих рішень.

У вказаних вище діях ОСОБА_1 вбачаються
ознаки складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» та ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину
не визнала посилаючись на обставини
викладені в її письмових запереченнях,
пояснивши, що у відповідності до
Посадової інструкції касира,
затвердженої 25.01.2013 року, касир
знаходиться у безпосередньому
підпорядкуванні головного бухгалтера,
що виключає факт прямого
підпорядкування між касиром та
директором Центру. Крім того,
зазначила, що призначення відпусток
ОСОБА_3 жодним чином не свідчить про
надання доньці заохочень чи привілеїв,
так як накази про надання відпусток
прийняті у відповідності до трудового
законодавства, за безпосередньою
згодою з керівником - головним
бухгалтером. Також пояснила, що вона
повідомляла безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів,
однак, за відсутності вимог щодо
письмової форми повідомлення, таке
було зроблено нею в усній формі. Разом з
тим, вказала, що Центр є самостійною
юридичною особою, яка надає послуги і
здійснює обслуговування в галузі
соціального захисту, у зв'язку з чим на
день виявлення адміністративного
правопорушення на неї не поширюється
дія положень ст. 9 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» щодо заборони мати у
безпосередньому підпорядкуванні
близьких осіб.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», в редакції від 12.08.2012 року,
яка діяла на момент вчинення
правопорушення, посадові особи
юридичних осіб публічного права не
можуть мати у безпосередньому
підпорядкуванні близьких їм осіб або
бути безпосередньо підпорядкованими у
зв'язку з виконанням повноважень
близьким їм особам.

Посадові особи юридичних осіб
публічного права зобов'язані
повідомити керівництво органу, на
посаду в якому вони претендують, про
працюючих у цьому органі близьких їм
осіб.

Положення абзаців першого та другого
цієї частини не поширюються на: 1)
народних засідателів і присяжних; 2)
близьких осіб, які безпосередньо
підпорядковані один одному у зв'язку з
перебуванням кожного з них на
виборній посаді; 3) осіб, які працюють у
сільській місцевості,

гірських населених пунктах; 4) осіб, які
працюють в галузі освіти, науки,
культури, охорони здоров'я, фізичної
культури та спорту; 5) інших осіб,
визначених законом.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 5
пункту 23 Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо реалізації державної
антикорупційної політики» пункт 4
частини 1 статті 9 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» доповнено словами
«соціального захисту, крім державних
органів, органів влади Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування».

Статтею 8 КУпАП регламентовано, що
особа, яка вчинила адміністративне
правопорушення, підлягає
відповідальності на підставі закону,
що діє під час і за місцем вчинення
правопорушення.

Закони, які пом'якшують або скасовують
відповідальність за адміністративні
правопорушення, мають зворотну силу,
тобто поширюються і на правопорушення,
вчинені до видання цих законів. Закони,
які встановлюють або посилюють
відповідальність за адміністративні
правопорушення, зворотної сили не
мають.

Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
ведеться на підставі закону, що діє під
час і за місцем розгляду справи про
правопорушення.

Аналіз змісту зазначених вище норм дає
підстави для висновку, що зміни, якими
14.05.2013 року доповнено пункт 4 частини 1
статті 9 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції», не
скасовують адміністративну
відповідальність, передбачену ст. 172-7
КУпАП, на підставі чого суд не бере до
уваги заперечення особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності про відсутність
складу корупційного правопорушення.
Крім того, із зазначеного вбачається,
що дії ОСОБА_1 мали триваючих характер -
з моменту вчинення корупційного
правопорушення до моменту внесення
змін до ст. 9 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції» -
14.05.2013 року.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із
вимог ст. 8 КУпАП, вважаю, що в діях
ОСОБА_1 наявний склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, час і місце
вчинення якого вкладається у час дії
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», в редакції 12.08.2012
року, що, зокрема, підтверджується
даними протоколу № 1 про порушення
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» від 16.04.2014 року,
поясненнями ОСОБА_4, із яких вбачається,
що така будучи безпосереднім
керівником ОСОБА_1 будь-яких
повідомлень про наявний конфлікт
інтересів не отримувала, та
поясненнями ОСОБА_5 і ОСОБА_1, наявними в
матеріалах справи, а також копіями
наказів № 59 від 04.12.2012 року, № 6§2 від
25.01.2013 року, № 113 т від 17.10.2013 року, № 142
від 19.12.2013 року № 102 від 17.09.2013 року, № 124
від 24.10.2013 року та № 141§1 від 13.12.2013 року.

Однак, згідно ст. 38 КУпАП,
адміністративне стягнення за вчинення
корупційного правопорушення може бути
накладено протягом трьох місяців з дня
виявлення, але не пізніше одного року з
дня його вчинення, у зв'язку з чим
беручи до уваги вищенаведене та час і
місце вчинення корупційного
правопорушення, виходячи з вимог ст. 8
КУпАП, вважаю, що на момент розгляду
справи в суді минуло вже більше одного
року строку притягнення особи до
адміністративної відповідальності, що
є підставою для закриття провадження в
даній справі відповідно до ч. 7 ст. 247
КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 33, 38, 172-7, 247, 283-285, 287, 289,
294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ст. 172-7 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення - закрити на підставі п.
7 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області протягом десяти днів з дня її
винесення.

Cуддя
В.В.
Домніцький