АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Чернівці

Апеляційний суд Чернівецької області у
складі головуючого судді Косована
Т.Т., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу про адміністративне
правопорушення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, на постанову Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 27
березня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 27 березня 2014 року,-

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого
головою правління Товариства з
додатковою відповідальністю
«Чернівціоблпаливо», проживаючого в
АДРЕСА_1, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП і на нього
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу розміром 510 гривень.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 36 грн. 54 коп.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 визнано
винуватим в тому, що він працюючи
головою правління Товариства з
додатковою відповідальністю
«Чернівціоблпаливо», що по вул.
Шептицького, 29 в м. Чернівці, допустив
порушення вимог законодавства про
працю. В ході перевірки з 17 по 21.02.2014
року, було виявлено, що посадові
інструкції на підприємстві відсутні,
не розроблені Правила внутрішнього
трудового розпорядку, на 2013 - 2014 рр. не
укладений колективний договір, не
складений та не затверджувався головою
правління графік надання щорічних
відпусток працівникам у 2013 - 2014 рр.
заробітна плата окремим категоріям
працівників нараховувалась нижче
мінімального розміру заробітної плати
встановленої на державному рівні.

На вказану постанову суду надійшла
апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій він
просить суд, скасувати постанову
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 27 березня 2014 року,
про його притягнення до
адміністративної

Справа №33/794/52/14
Головуючий у І інстанції:
Скуляк І.А.

Категорія: ч. 1 ст. 41 КУпАП
Доповідач:
Косован Т.Т.

відповідальності. Посилаючись на те, що
затримка з виплати заробітної плати та
повного розрахунку звільнених
працівників не містить вини ні з
умислу, ні з необережності, оскільки
перевіркою не встановлено наявність
грошових коштів у касі підприємства в
період затримки виплат і дані виплати
здійснювались в день надходження
коштів у касу підприємства, крім того
затримка виплат є наслідком
незаконних дій державної виконавчої
служби яка незаконно наклала арешт
на майно товариства. Щодо
відсутності графіку відпусток, то в
його складанні не було необхідності,
так як підприємство у вказаний період
не здійснювало фактично господарську
діяльність і відпустки надавались в
будь-який час за бажанням працівників.

В судове засідання ОСОБА_1 не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату і час розгляду
справи, від нього не надійшло заяв про
перенесення розгляду справи або про
поважні причини неявки.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове
засідання особи, яка подала скаргу,
інших осіб, які беруть участь у
провадженні у справі про
адміністративне правопорушення, не
перешкоджає розгляду справи, крім
випадків, коли є поважні причини неявки
або в суду відсутня інформація про
належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

З постанови судді від 27 березня 2014 року,
щодо ОСОБА_1 вбачається, що вона
винесена з дотриманням вимог вказаної
статті, згідно встановлених фактичних
обставин вчиненого правопорушення.

Обставини справи, встановлені при
розгляді справи в суді першої
інстанції, також знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду, а обставини на які
посилається ОСОБА_1, в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування постанови, оскільки вони
фактично підтверджують факт вчинення
ним адміністративного правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного
адміністративного правопорушення,
підтверджується: протоколом про
адміністративне правопорушення від
24.02.2014 року №24-09-34/104 складеного
державним інспектором праці Петращак
В.І., в якому ОСОБА_1 власноручно написав
пояснення, що дійсно мають місце
виявлені порушення (а.с.3), актом
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №24-09-34/116
Товариства з додатковою
відповідальністю «Чернівціоблпаливо»
від 21.02.2014 року (а.с.4-6) та приписом
№24-09-34-116/97 від 21.02.2014 року, складеного
державним інспектором праці Петращак
В.І. (а.с.7-8), з яким ОСОБА_1 ознайомлений.

Доводи апелянта про те, що у зв'язку із
тим, що підприємство у вказаний період
не здійснювало фактично господарську
діяльність, відпустки надавались в
будь-який час за бажанням працівників,
тому не було потреби у графіку, а також
про те, що на момент перевірки посадові
інструкції знаходились в стадії
оновлення є безпідставними.

Так, згідно ч. 4 ст. 79 КЗпП України,
черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків ураховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості їх
відпочинку.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України, до
початку роботи за укладеним трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити
працівникові його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, наявність на робочому місці, де
він буде працювати, небезпечних і
шкідливих виробничих факторів, які ще
не усунуто, та можливі наслідки їх
впливу на здоров'я, його права на пільги
і компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору; 2) ознайомити
працівника з правилами внутрішнього
трудового розпорядку та колективним
договором; 3) визначити працівникові
робоче місце, забезпечити його
необхідними для роботи засобами; 4)
проінструктувати працівника з техніки
безпеки, виробничої санітарії, гігієни
праці і протипожежної охорони.

Твердження апелянта про те, що виплата
заробітної плати проводилась один раз
на місяць працівникам на підставі
їхніх заяв, про відмову від нарахування
і виплати авансових платежів є також
безпідставними, так як згідно ч. 1 ст. 115
КЗпП України, заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Крім того, відповідно до ст. 103 КЗпП
України, про нові або зміну діючих умов
оплати праці в бік погіршення власник
або уповноважений ним орган повинен
повідомити працівника не пізніш як за
два місяці до їх запровадження або
зміни.

Також, безпідставними є посилання
ОСОБА_1, на те, що як районним судом так і
Територіальною державною інспекцією з
питань праці в Чернівецькій області не
взято до уваги те, що певні працівники
за їх згодою переведені на неповний
робочий час ще в 2011 році, після того як
виконавчою службою Першотравневого
району м. Чернівці незаконно накладено
арешт на грошові кошти та все рухоме і
не рухоме майно підприємства, чим
паралізовано його господарську
діяльність, у зв'язку із чим, мало місце
нарахування та виплата заробітної
плати окремим категоріям працівників
нижче мінімальної заробітної плати,
встановленої на державному рівні, так
як в матеріалах справи та в апеляції
відсутні будь які докази
вищенаведеного, крім того як
вбачається з матеріалів справи
заробітна плата працівникам
виплачувалась один раз на місяць.

Згідно ч. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
р. №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», необхідно враховувати, що
норми і гарантії оплати праці,
визначені законодавством для
працівників підприємств, установ,
організацій усіх форм власності, є
мінімальними державними гарантіями і
тому при договірному регулюванні вони
не можуть бути погіршені. У будь-якому
випадку оплата праці при виконанні
працівником місячної (годинної) норми
праці (обсягу робіт) не може бути нижчою
від встановленої законом мінімальної
заробітної плати. При визначенні, чи не
є заробітна плата нижчою від
мінімальної, до неї не включаються
доплати, надбавки, заохочувальні та
компенсаційні виплати (ст. 3 Закону).
Мінімальні розміри ставок (окладів)
заробітної плати, визначені як
мінімальні гарантії оплати праці
генеральною, галузевою або
регіональною угодами, можуть бути
зменшені (але не нижче від державних
норм і гарантій) колективними
договорами лише тимчасово на період
подолання підприємством фінансових
труднощів терміном не більше ніж на
шість місяців.

При таких обставинах, а також з
врахуванням того, що як вбачається із
матеріалів справи ОСОБА_1 фактично
визнав, що мали місце вищезазначені
порушення, апеляційний суд дійшов
висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлена вина ОСОБА_1 у
вчинені порушення вимог законодавства
про працю та про охорону праці і
правильно кваліфіковані його дії та
накладено адміністративне стягнення в
межах санкції ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Інші доводи на які посилається апелянт
не дають підстав для зміни чи
скасування постанови районного суду, а
тому в задоволені апеляційної скарги
ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 29, 79, 96, 115, 142 КЗпП України та ст. 294
КУпАП, апеляційний суд Чернівецької
області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити - без
задоволення, а постанову
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 27 березня 2014 року у справі
про адміністративне правопорушення
щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Чернівецької області
Т.Т. Косован