АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/796/546/2014
Категорія: ст. 172-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Київ

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
міста Києва - КовальС.М., за участю
прокурора Сватка А.Г., особи, щодо якої
складено протокол про вчинення
адміністративного правопорушення -
ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову судді
Солом»янського районного суду м. Києва
від 03 березня 2014 року,

В С Т А Н О
В И В :

Постановою судді Солом»янського
районного суду м. Києва від 03 березня 2014
року ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
перередбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, та на
неї накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі
п»ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 850,00 гривень з конфіскацією
отриманої нею винагороди від роботи за
суміцництвом в сумі 11523,74 гривень.

Згідно постанови суду, ОСОБА_2, будучи
державним службовцем 11 рангу,
суб»єктом відповідальності за
вчинення корупційного правопорушення
згідно пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», працюючи на
посадах головного юрисконсульта
відділу експертизи проектів
нормативних актів юридичного
департаменту Міністерства екології та
природних ресурсів України та
провідного юрисконсульта відділу
представництва інтересів міністерства
в правоохоронних та судових органах
юридичного департаменту Міністерства
екології та природних ресурсів
України, розташованого за адресою: м.
Київ, Солом»янський район, вул.
Митрополита Василя Липківського
(Урицького), 35, порушила вимоги ч. 1 ст. 7
цього Закону, відповідальність за
вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 172-4
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, а саме з 23.04.2013 року по
31.12.2013 року займалась іншою оплачуваною
діяльністю, зокрема, працювала на
посаді юрисконсульта ТОВ
«Біоенергозбут», за що їй виплачено
заробітну плату в сумі 11523,74 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить постанову суду, як
необгрунтовану, постановлену з
порушенням норм матеріального та
процесуального права скасувати. При
цьому посилається на те, що вона не була
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, що перешкодило їй
реалізувати свої права, передбачені ст.
268 КУпАП. Крім того зазначає, що не
відповідає дійсності та не доведений
той факт, що вона отримувала кошти за
час роботи на посаді юрисконсульта в
ТОВ «Біоенергозбут», оскільки судом не
взято до уваги, що вона не працювала на
цьому підприємстві з 23.04.2013 року, а була
звільнена з посади юрисконсульта за
власним бажанням 22.04.2013 року. Вказує на
те, що твердження директора ОСОБА_4 про
отримання нею особисто коштів в сумі
11523, 74 грн. також не відповідає
дійсності, оскільки цей свідок не був
присутній та належним чином допитаний
в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, яка
підтримала апеляційну скаргу та
просила постанову суду першої
інстанції скасувати, прокурора, який
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, пояснення свідка
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
вважаю, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновок суду першої інстанції про
доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
перередбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП є
правильним та підтверджується
сукупністю даних, що містяться у
протоколі про адміністративне
правопорушення, поясненнях свідка,
інших матеріалах справи.

Згідно з п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» суб»єктами
відповідальності за корупційні
правопорушення є державні службовці.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції» особам, зазначеним у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
забороняється займатися іншою
оплачуваною (крім викладацької,
наукової і творчої діяльності,
медичної практики, інструкторської та
суддівської практики із спорту), або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Частиною 1 ст. 172-4 КУпАП передбачена
відповідальність за порушення особою
встановлених законом обмежень щодо
зайняття підприємницькою чи іншою
оплачуваною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи про
адміністративне правопорушення,
відповідно до Наказу Міністерства
екології та природних ресурсів України
№197-о від 23.04.2013 року ОСОБА_2 призначено
на посаду головного юрисконсульта
відділу експертизи проектів
нормативних актів Юридичного
департаменту Міністерства екології та
природних ресурсів України. Цим же
наказом ОСОБА_2 присвоєно 11
(одинадцятий) ранг державного
службовця (а.с. 105).

Згідно наказу Міністерства екології та
природних ресурсів України №202-о від
24.04.2013 року ОСОБА_2 переведено на посаду
провідного юрисконсульта відділу
представництва інтересів міністерства
в правоохоронних та судових органах
юридичного департаменту Міністерства
екології та природних ресурсів України
(а.с. 112).

23.04.2013 року ОСОБА_2 прийняла присягу
державного службовця та 13.08.2011 року
попереджена про спеціальні обмеження,
встановлені законодавством щодо
проходження державної служби.

Відповідно до наказу директора ТОВ
«Біоенергозбут» № 4-к від 03.05.2012 року
ОСОБА_2 прийнята на посаду
юрисконсульта з 03.05.2012 року та з 22.04.2013
року згідно наказу директора ТОВ
«Біоенергозбут» від 22.04.2013 року № 3-к,
звільнена із займаної посади за
власним бажанням (а.с.12;13).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 23.04.2013 року про
прийняття її на роботу за сумісництвом
в ТОВ «Біоенергозбут», наказом
директора ТОВ «Біоенергозбут» № 4-к від
23.04.2013 року вона була прийнята на посаду
юрисконсульта до зазначеного
товариства з 23.04.2013 року, за
сумісництвом (а.с. 14; 158).

Відповідно до наказу № 6-к від 31.12.2013
року ОСОБА_2 звільнена з посади
юрисконсульта ТОВ «Біоенергозбут» з
31.12.2013 року за власним бажанням (а.с.15).

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи відомостей на виплату грошей
ТОВ «Біоенергозбут» за період з 23.04.2013
р. по 31.12.2013 р. ОСОБА_2 було нараховано і
виплачено грошових коштів в сумі 11523,74
гривень.

Виплата ОСОБА_2 грошових коштів за
період її роботи у ТОВ «Біоенергозбут»
підтверджується, крім відомостей на
виплату грошей, також і показаннями
свідка ОСОБА_5, який під час
апеляційного розгляду пояснив, що
ОСОБА_2 дійсно працювала в ТОВ
«Біоенергозбут» на посаді
юрисконсульта, як на постійній основі
так і за сумісництвом, та отримувала
заробітну плату, що підтверджується її
підписами у відомостях на виплату
грошей.

Таким чином, вищенаведені обставини
свідчать про те, що ОСОБА_2 будучи
державним службовцем, працюючи на
посадах головного юрисконсульта
відділу експертизи проектів
нормативних актів юридичного
департаменту Міністерства екології та
природних ресурсів України та
провідного юрисконсульта відділу
представництва інтересів міністерства
в правоохоронних та судових органах
юридичного департаменту Міністерства
екології та природних ресурсів
України, порушила встановлені законом
обмеження щодо заняття іншою
оплачуваною діяльністю, а саме з 23.04.2013
р. по 31.12.2013 р. займалась іншою
оплачуваною діяльністю, зокрема,
працювала на посаді юрисконсульта ТОВ
«Біоенергозбут», за що їй виплачено
заробітну плату в сумі 11523,74 грн.

Під час апеляційного перегляду
встановлено, що при розгляді справи
суддею були повно, всебічно та
об»єктивно з»ясовані всі обставини по
справі та дана їм належна оцінка, а тому
суддя обґрунтовано прийшов до
правильного висновку про порушення
ОСОБА_2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» та про доведеність її вини у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що вона не отримувала кошти у ТОВ
«Біоенергозбут», оскільки з 23.04.2013 року
не працювала у цьому товаристві, а була
звільнена з посади юрисконсульта за
власним бажанням з 22.04.2013 року, не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами, зокрема: даними, що
містяться у наказах про прийняття
ОСОБА_2 на посаду юрисконсульта, за
сумісництвом в ТОВ «Біоенергозбут» з
23.04.2013 р. та її звільнення з 31.12.2013р. за
власним бажанням (а.с. 14;15); заяві ОСОБА_2
від 23.04.2013 р. про прийняття її на роботу
за сумісництвом в ТОВ «Біоенергозбут»
на посаду юрисконсульта з 23.04. 2013р.
(а.с.158); табелі обліку використання
робочого часу (а.с.16); відомостях на
виплату грошей в ТОВ «Біоенергозбут»
за період з квітня 2013 р. по грудень 2013 р.,
що підтверджують нарахування та
виплату коштів ОСОБА_2 (а.с.24-41).

Також слід зазначити, що згідно діючого
законодавства, при прийнятті на роботу
за сумісництвом пред»явлення трудової
книжки не передбачено. Працівник
зобов»язаний пред»явити паспорт і
запис про роботу за сумісництвом, за
бажанням працівника, вносять до
трудової книжки за основним місцем
роботи на підставі довідки з місця
роботи за сумісництвом.

Переконливих доводів, які б за своїм
змістом безумовно спростовували
висновки судді в постанові про те, що
вина ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, у апеляційній скарзі
наведено не було та будь-яких
відповідних та беззаперечних доказів
на спростування зазначених вище даних,
під час апеляційного розгляду, надано
не було.

Що стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2 про порушення її права
тим, що справу було розглянуто у її
відсутність, то вони є слушними. Разом з
тим, під час апеляційного розгляду було
поновлено право ОСОБА_2 на захист та
надано без перешкод реалізувати їй
своїй права, передбачені ст. 268 КУпАП.
При апеляційному розгляді, за
сукупності раніше наведених доказів,
були встановлені ті ж самі обставини,
які були встановлені судом першої
інстанції, а тому безумовні підстави
для скасування постанови, відсутні.

При вирішенні питання про накладення
на ОСОБА_2 стягнення, суд врахував
характер вчиненого правопорушення,
дані про особу правопорушника,
конкретні обставини справи та
застосував до неї стягнення у виді
штрафу у мінімальному розмірі,
передбаченому санкцією ч. 1 ст. 172-4
КУпАП.

З огляду на викладене, зазначені в
апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи та
підстави, за яких вона просить
скасувати постанову судді, не знайшли
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду, а тому її
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О
С Т А Н О В И В:

Постанову Солом»янського районного
суду м. Києва від 03 березня 2014 року, якою
ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП, та
застосовано до неї стягнення у виді
штрафу в розмірі п»ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 850,00 грн. з
конфіскацією отриманої грошової
винагороди в розмірі 11523,74 грн.,
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва
С.М. Коваль