Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/189/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року. Суддя апеляційного
суду Кіровоградської області Ремез
П.М., за участі захисника скаржника
ОСОБА_3 - фахівця в галузі права ОСОБА_4,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову судді Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 березня 2014 року стосовно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює,
проживає АДРЕСА_1

про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 ч.1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И
В:

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 березня 2014 року ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 1
(один) рік.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнано
винним у тому, що він 16.02.2014 року близько
03.00 год. в с. Пузикове Глобинського
району, керував автомобілем ВАЗ 21104, з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
(різкий запах алкоголю, нестійка хода,
тремтіння рук), від продування
алкотестера 6810 та проходження
медичного огляду на стан алкогольного
сп'яніння відмовився у присутності
двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5
Правил дорожнього руху, та скоїв
правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1
КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить постанову районного суду
стосовно нього змінити та накласти на
нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі двохсот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян посилаючись на те, що суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, що потягло за
собою застосування необґрунтованого
та надто суворого стягнення. Вказує і
на те, що судом у порушення вимог ст. 33
КУпАП не враховано характер вчиненого
правопорушення та ступінь його вини,
зокрема те, що зазначене
правопорушення вчинено ним вперше,
раніше до адміністративної
відповідальності за будь-які інші
правопорушення він не притягувався,
вчиненим ним правопорушенням не
завдано шкоди громадським чи будь-яким
іншим інтересам, він щиро розкаявся у
скоєному та більше ніколи не буде
вчиняти правопорушень. Також просив
звернути увагу на те, що він за освітою
ветеринарний лікар та на даний час
намагається працевлаштуватися за
спеціальністю. При цьому однією з
обов'язкових умов працевлаштування на
посаду ветеринарного лікаря є
наявність посвідчення водія категорії
«В», оскільки така робота вимагає
систематичних виїздів до місця
знаходження тварин, що захворіли, або
отримали ушкодження, тому позбавлення
його права керування транспортними
засобами є для нього занадто суворою
мірою стягнення.

Про день і час розгляду справи ОСОБА_3
належним чином повідомлявся, однак
останній в судове засідання не
з'явився, та не повідомив суд про
поважні причини його неявки та не подав
до апеляційного суду заяву, з проханням
перенести розгляд даної справи. За
таких обставин суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
правопорушника.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення захисника
скаржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який
підтримав апеляційну скаргу і просив
її задовольнити, зваживши та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
розгляд справи в суді першої інстанції
хоч і відбувався без участі ОСОБА_3,
однак згідно долученої до справи
розписки скаржника, копія постанови
суду, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП,
вручена йому своєчасно, а саме 20.03.2014
року, тобто через день після її
постановлення (а.с.6).

Відповідно до вимог ст. 130 ч.1 КУпАП
відповідальність за вказане
адміністративне правопорушення настає
у разі керування транспортними
засобами особами в стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують їх увагу та швидкість реакції,
а так само відмова особи, яка керує
транспортним засобом від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують їх увагу та швидкість
реакції.

Як вбачається з протоколу про вчинення
адміністративного правопорушення
ОСОБА_3 16.02.2014 року о 03.00 год. в с.
Пузикове Глобинського району, керував
автомобілем ВАЗ 21104, з явними ознаками
алкогольного сп'яніння (різкий запах
алкоголю, нестійка хода, тремтіння рук),
від продування алкотестера 6810 та
проходження медичного огляду на стан
алкогольного сп'яніння відмовився при
свідках, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил
дорожнього руху України та скоїв
правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1
КУпАП.

З протоколом ОСОБА_3 ознайомлений і по
суті порушення у протоколі власноручно
зазначив про те, що він випив 200 грам
горілки, потім поїли і керував
автомобілем НОМЕР_1, від продуття
алкотестеру та проходження медичного
огляду на стан сп'яніння відмовляється,
вину свою визнає, до працівників ДПС
претензій не має (а.с.1).

До протоколу долучено два аналогічних
пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з
яких вбачається, що їх було запрошено в
якості свідків при складанні протоколу
про адміністративне правопорушення
стосовно ОСОБА_3, який у їхній
присутності визнав факт вживання ним
алкоголю та що потім керував
автомобілем НОМЕР_2, після чого він у їх
присутності відмовився продувати
алкотестер та пройти огляд на стан
сп'яніння взагалі (а.с.2).

Не зважаючи на те, що дана справа
розглянута за відсутності
правопорушника, районний суд у
відповідності до вимог ст.ст. 245, 251
КУпАП об'єктивно з'ясував всі обставини
даної справи і, врахувавши досліджені
по справі докази, правильно дійшов
висновку про наявність в діях ОСОБА_3
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1
КУпАП, оскільки останній порушив
вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху
України і його вина підтверджується
адміністративним протоколом серії АГ2
№ 568755 від 16.02.2014 року, поясненнями
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
визнавальними поясненнями самого
правопорушника, зазначеними у самому
протоколі, а також актом огляду та
тимчасового затримання автомобіля
НОМЕР_3 від 16.02.2014 року, який передано
ОСОБА_7 для примусового переміщення на
спеціальний майданчик (а.с.1-3).

Як вбачається з матеріалів справи
суддя під час розгляду даної справи
належним чином врахував вимоги ст.ст. 33,
280 КУпАП та призначив ОСОБА_3 стягнення
з врахуванням даних про його особу,
який хоч і вперше притягується до
адміністративної відповідальності, та
за відсутності по справі обставин, що
пом'якшують та обтяжують
відповідальність, однак вчинив
правопорушення пов'язане з керуванням
транспортного засобу в стані
алкогольного сп'яніння, при цьому
керував автомобілем у нічний час на
одній із вулиць в с. Пузикове
Глобинського району, чим створював
небезпеку для інших учасників
дорожнього руху, а тому, з урахуванням
вищезазначених обставин та особи
правопорушника районний суд правильно
обрав вид та розмір адміністративного
стягнення, призначивши йому відповідно
до санкції мінімально-можливий розмір
вказаного виду стягнення, а саме
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 1
рік, який передбачено санкцією ст. 130 ч.1
КУпАП.

Доводи апеляції про те, що однією з
обов'язкових умов для працевлаштування
ОСОБА_3 на посаду ветеринарного лікаря
є наявність посвідчення водія
категорії «В», будь-якими достовірними
доказами по справі не підтверджено. До
того ж, як видно з долученої до справи
скаржником копії трудової книжки, він
04.03.2014 року дійсно звільнений з роботи з
ТОВ Агрофірми «Пузиківське» з посади
ветеринарного лікаря, однак не з
вищезазначених підстав, а за згодою
сторін, відповідно до ст. 36 КЗпП
України. Також, скаржником не долучено
до справи будь-яких даних про його
працевлаштування на даний час та
будь-які характеристики його особи з
місця попередньої роботи чи
проживання.

А тому, з урахуванням вищезазначених
обставин та особи правопорушника
районний суд правильно обрав вид та
розмір адміністративного стягнення,
який за даних обставин справи та з
урахуванням особи правопорушника,
послужить його вихованню в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття та запобігання
вчиненню ним нових правопорушень.

Вказані обставини визнаю такими, що не
дають підстав змінити постанову суду в
частині призначеного стягнення, та
призначити скаржнику адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у межах
санкції ст. 130 ч.1 КУпАП.

Керуючись п.1 ч.8 ст. 294 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову судді
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 18 березня
2014 року відносно нього - без зміни.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Ремез П.М.