Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/187/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 року суддя судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області
Бондарчук Р.А.,

за участі особи, яка подала скаргу
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
судді Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 березня 2014 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Миколаєва, громадянина України, з
базовою вищою освітою, який працює
приватним підприємцем, не одружений, на
утриманні 1 малолітня диьина, проживає
за адресою: АДРЕСА_1, -

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 2 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(далі КУпАП) та призначено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 2 роки,
-

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою судді ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП і
накладено на нього адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на 2 роки.

Згідно постанови, 09.02.2014 року ОСОБА_3, в
м. Олександрії, Кіровоградської
області, повторно керував транспортним
засобом ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1, з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
(різкий запах з ротової порожнини), що
підтверджується результатом
алкотестера «Драгер», чим порушив п. 2.5
ПДР України, тобто вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 130 ч. 2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати постанову судді
міськрайонного суду та винести нову
постанову. В обґрунтування поданої
апеляційної скарги апелянт зазначив,
що суддя міськрайонного суду не взяв до
уваги те, що він вину визнав повністю,
має на утриманні неповнолітнього сина,
працює приватним підприємцем (найманих
працівників не має) і транспортний
засіб є єдиним джерелом його заробітку
для утримання сім'ї.

Вивчивши матеріали адміністративної
справи, перевіривши доводи, викладені в
апеляційній скарзі, вважаю, що її
необхідно задовольнити частково, а
постанову судді суду першої інстанції
скасувати, виходячи з таких підстав.

Оскільки скаржник визнає свою вину
повністю, то апеляційний суд не входить
в дослідження фактичних обставин
справи та вини ОСОБА_3 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП.

Згідно ст. 33 ч. 1 КУпАП, стягнення за
адміністративне правопорушення
накладається у межах, установлених цим
Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 130 ч. 2 КУпАП, повторне
протягом року вчинення будь-якого з
порушень, передбачених частиною першою
цієї статті тягне за собою на водіїв
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк від
двох до трьох років з оплатним
вилученням транспортного засобу чи без
такого або адміністративний арешт на
строк від десяти до п'ятнадцяти діб з
оплатним вилученням транспортного
засобу чи без такого.

В той же час, суд першої інстанції
застосовуючи до правопорушника
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортним засобом не
звернув уваги, що відповідно до
положень ст. 130 ч. 2 КУпАП таке
позбавлення права призначається разом
із оплатним вилученням транспортного
засобу чи без такого.

Виходячи із вищевикладеного та беручи
до уваги, що судом першої інстанції не
застосоване оплатне вилучення
автомобіля, суд без наявної
апеляційної скарги з цього приводу не
може погіршити становище особи, яка
притягнута до адміністративної
відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування суддею суду першої
інстанції того, що порушник вину визнав
повністю, має на утриманні
неповнолітнього сина, працює приватним
підприємцем (найманих працівників не
має) і транспортний засіб є єдиним
джерелом його заробітку для утримання
сім'ї - не можуть слугувати підставами
для скасування постанови судді суду
першої інстанції, враховуючи при цьому
насамперед те, що дане правопорушення
могло призвести до
суспільно-небезпечних наслідків і
вчинене повторно, тобто ОСОБА_3 не
зробив для себе належних висновків
після притягнення його до
відповідальності за аналогічне
правопорушення.

На підставі викладеного, вважаю, що
суддею міськрайонного суду всебічно,
повно та об'єктивно досліджено всі
обставини справи та на підставі
наявних у матеріалах справи доказів, у
відповідності до вимог ст.ст. 33, 34, 36
КУпАП, визначено покарання, яке
відповідає тяжкості вчиненого
правопорушення, його характеру, з
врахуванням особи правопорушника,
ступеню його вини, обставин, що
пом'якшують відповідальність, але,
враховуючи, що судом першої інстанції
не вирішено питання щодо оплатного
вилучення автомобіля, тому постанова
судді суду першої інстанції підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову судді Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 березня 2014 року про
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст. 130 ч. 2 КУпАП, скасувати.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 130 ч. 2 КУпАП та
накласти адміністративне стягнення у
вигляді позбавлення права керування
транспортним засобом на строк 2 (два)
роки без оплатного вилучення
транспортного засобу.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Р.А.Бондарчук