АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
вул. Солом'янська, 2а
№ 33/796/19/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу захисника особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності,
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на постанову
судді Голосіївського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Калуша Івано-Франківської
області, українця, громадянина
України, з вищою освітою, працюючого у
ТОВ «Грін дата», проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1), - за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу по
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_2 26.10.2013 року о 13.45 годині на
перехресті вул. Саксаганського та вул.
Паньківської в м. Києві, керуючи
автомобілем «Субару», д. н. НОМЕР_2, не
зупинився на заборонений сигнал
світлофора, продовжив рух через
перехрестя, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем «Фольксваген»,
д. н. НОМЕР_3, що призвело до пошкодження
транспортних засобів. Своїми діями
водій ОСОБА_2 порушив п. 8.10 ПДР, скоївши
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 листопада
2013 року, ОСОБА_2 було визнано винуватим
за ст. 124 КУпАП, та на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 6
місяців.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, захисник ОСОБА_2 - адвокат
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу до
Апеляційного суду м. Києва, в якій
просить її скасувати у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення, а
провадження по справі закрити.

В обґрунтування своєї апеляції,
захисник посилається на те, що судом
першої інстанції не були перевірені
усі обставини справи, що мають суттєве
значення, не враховано, що, на думку
апелянта, ДТП сталася з причин
порушення ПДР водієм автомобіля
«Фольцваген», який, порушивши вимоги п.
10.1 ПДР України, оскільки фактично
розпочав рух з парковки, яка
знаходилась за межами перехрестя вул.
Саксаганського та вул. Панківської, а
пояснення водія ОСОБА_4 надані
працівникам Державтоінспекції під час
складення протоколу про вчинення
адміністративного правопорушення
фактично є такими, що не відповідають
дійсності та спростовуються даними що
містяться у схемі ДТП, оскільки
зіткнення автомобілів сталося поза
межами перехрестя.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що працівники
ДАІ незаконно, на підставі усного
опитування за телефоном свідків
склали протокол про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_2, який
не порушував ПДР та виїхав на
перехрестя на дозволяючий сигнал
світлофора, хоча наявність очевидців
пригоди на момент оформлення ДТП не
була встановлена.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його
захисник підтримали апеляційну скаргу
та просили її задовольнити, а другий
учасник ДТП - водій ОСОБА_4, вважаючи
судове рішення законним та
обгрунтованим, просив відмовити у
задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3, другого
водія - учасника ДТП, ОСОБА_4, вивчивши
матеріали справи та представлені
додаткові документи, які не були
предметом розгляду у суді першої
інстанції, у тому числі і письмові
пояснення очевидців ДТП, суд
апеляційної інстанції уважає подану
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, при цьому приходить до
висновку про необхідність зміни
постанови судді районного суду в
частині визначення виду
адміністративного стягнення з таких
підстав.

Висновок судді про вчинення ОСОБА_2
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, про
порушення ним п. 8.10 ПДР, що призвело до
зіткнення та пошкодження транспортних
засобів, за обставин, викладених у
протоколі, є обгрунтованим та
відповідає фактичним обставинам
справи, доказам, зібраним працівниками
ДАІ, та отриманим під час судового
розгляду, як судом першої інстанції,
так і судом апеляційної інстанції, у
тому числі даними схеми ДТП,
поясненнями учасників пригоди,
поясненнями свідків, фотознімками та
іншими документами, представленими
сторонами провадження.

Так, з моменту оформлення матеріалів
ДТП, водій ОСОБА_4 в категоричній формі
стверджував, що, рухаючись по вул.
Паньківській, він зупинився на
червоний сигнал світлофора перед
перехрестям з вул. Саксаганського.
Після цього, дочекавшись дозволяючого
сигналу світлофора та побачивши, що
автомобілі по вул. Саксаганського
зупинились на червоне світло
світлофора, виїхав на перехрестя,
проте, проїхавши фактично дві смуги
руху, відчув удар у задню частину свого
транспортного засобу, від чого його
авто розвернуло у другому напрямку.
Такі пояснення ОСОБА_4 надав і у суді
першої інстанції, і під час
апеляційного розгляду справи.

Крім того, твердження ОСОБА_4 про
обставини переїзду ним перехрестя та
зіткнення транспортних засобів
фактично знайшли своє підтвердження і
поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

При цьому, не зважаючи на те, що ці
пояснення не були відібрані
працівниками Державтоінспекції, суд
апеляційної інстанції, отримавши їх
під час судового розгляду, визнає такі
свідчення допустимими та достовірними
доказами по справі.

Пояснення ОСОБА_4 та вказаних осіб
також фактично співпадають і з даними
схеми ДПТ та фотознімками,
представленими ОСОБА_4 у суді
апеляційної інстанції.

Також суд апеляційної інстанції,
враховуючи фотознімки з місця ДТП та
перехрестя, представлені сторонами,
приходить до висновку, що зіткнення
транспортних засобів, всупереч
твердженням ОСОБА_2, з огляду на
зображення та знаходження зокрема
каналізаційних люків на проїзній
частині дороги, мало місце саме в
межах перехрестя, а не після нього, як
про це заявляв ОСОБА_2 А відтак, і
посилання особи, яка була притягнута до
адміністративної відповідальності про
інший механізм ДТП, а саме те, що ОСОБА_4
не рухався по вул. Паньківській, а
виїхав на вул. Саксаганського з місця
парковки біля кафе по цій улиці, про що
ОСОБА_2 став заявляти лише під час
судового розгляду справи та не
повідомляв про це працівникам ДАІ, як
такі, що не знайшли свого
підтвердження, є неспроможними та
безпідставними.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що
він виїхав на перехрестя на мигаючий
зелений, тобто дозволяючий рух
транспортних засобів сигнал
світлофору, а тому ОСОБА_4 за ПДР
повинен був надати йому можливість
закінчити маневр, є неспроможними,
оскільки повністю спростовані
наявними у справі доказами.

Більш того, сам ОСОБА_2 не заперечував
того, що побачив мигаючий зелений
сигнал світлофору за декілька метрів
до під'їзду до перехрестя, а тому,
враховуючи режим роботи світлофора та
час роботи саме цього сигналу (3
секунди), відстань до перехрестя з
місця, де ОСОБА_2 побачив цей сигнал
світлофора, довжину перехрестя, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що саме ОСОБА_2 у зону
перехрестя виїхав вже на забороняючий
сигнал світлофора, чим і порушив п. 8.10
ПДР.

Такий висновок суду підтверджений і
даними, що характеризують місце
зіткнення транспортних засобів ( у
третій смузі руху по вул.
Саксаганського) та виявлені на них
механічні пошкодження (саме задня
частина автомобілю «Фольцваген» та
передня частина автомобіля «Субару»),
оскільки відповідно до цих
об'єктивних відомостей, саме водій
ОСОБА_4 на своєму транспортному засобі
фактично вже закінчував переїзд
перехрестя, а водій ОСОБА_2 на своєму
автомобілі в'їхав в авто другого
учасника ДТП.

Крім того, оскільки вирішення питання
про складання протоколу про
адміністративну відповідальність для
притягнення винуватих осіб до
адміністративної відповідальності
належить виключно до компетенції
органів Державтоінспекції, а судові
органи розглядають справи про
адміністративне правопорушення лише в
межах обставин та щодо порушень,
зазначених у протоколі, доводи ОСОБА_2
та його захисника, ДТП сталася з вини
іншого водія, є необґрунтованими з
огляду на те, що відносно ОСОБА_4
протоколи про адміністративне
правопорушення не складались та на
розгляд до суду не направлявся.

Будь-яких інших доводів на
підтвердження апеляційної скарги
ОСОБА_2 та його захисник суду
апеляційної інстанції не надали.

За таких обставин, апеляційна скарга
захисника в інтересах ОСОБА_2 стосовно
невинуватості останнього у ДТП, яка не
знайшла свого підтвердження,
задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції,
керуючись положеннями ч. ч. 7 ст. 294
КУпАП, вважає за необхідне змінити
судове рішення відносно ОСОБА_2 в
частині визначення виду
адміністративного стягнення.

У відповідності до вимог ст. 33 ч.2 КУпАП,
суддя при призначенні стягнення у
вигляді позбавлення права керувати
транспортними засобами має врахувати
характер вчиненого правопорушення,
особу порушника, ступінь його вини,
майновий стан порушника та обставини,
що пом'якшують та обтяжують
відповідальність.

Проте ці вимоги закону належним чином
суддею районного суду виконані не були
та рішення щодо накладення на
правопорушника стягнення саме у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами фактично не
мотивоване.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, будь-яких даних про те, що
ОСОБА_2 в минулому припускався до
порушень ПДР немає. Особа, яка була
притягнута до відповідальності має
постійне місце проживання та роботи.

Враховуючи вказане, а також конкретні
обставини справи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
можливість пом'якшення ОСОБА_2
адміністративного стягнення та
призначення його у виді накладення
штрафу у розмірі, передбаченому
санкцією ст. 124 КУпАП, а саме двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 340 грн.

За таких обставин, керуючись ст. 294
КУпАП, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 -
адвоката ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

В порядку ч. 7 ст. 294 КУпАП постанову
судді Голосіївського районного суду м.
Києва від 22 листопада 2013 року відносно
ОСОБА_2 - змінити в частині
накладеного на ОСОБА_2 стягнення.

За ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 піддати
адмінстягненню у виді штрафу в доход
держави у розмірі 340 грн.

В решті постанову судді від 22 листопада
2013 року - залишити без змін.

Суддя Апеляційного

суду міста Києва
підпис СтрижкоС.І.