Справа № 304/322/14-п
Провадження № 3/304/131/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року м. Перечин Суддя
Перечинського районного суду
Закарпатської області Ганько І.І.,
розглянувши матеріали, які надійшли з
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
про притягнення до адміністративної
відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1,
директора Т.Реметівського
психоневрологічного інтернату,-

за ч. 2 ст. 188-1 Кодексу України про
адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне
правопорушення № 07-07-031/0033 від 20 січня
2014 року ОСОБА_1 ставиться за вину те, що
він, «перебуваючи на посаді директора
Т.Реметівського психоневрологічного
інтернату (с. Т.Ремета, вул. Мала, №16), не
забезпечив виконання нормативу по
працевлаштуванню інвалідів. Так,
відповідно до звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
середньооблікова штатна чисельність
працівників у Т.Реметівському
психоневрологічному інтернаті
складала 197 працівників, з них
працевлаштованих інвалідів - 6 осіб… З
огляду на положення ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
штатну чисельність працівників
Т.Реметівського психоневрологічного
інтернату, норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
зазначеній установі повинен бути в
кількості вісім робочих місць… Разом з
тим, перевіркою встановлено, що
протягом 2013 року у психоневрологічному
інтернаті було працевлаштовано тільки
6 працівників з обмеженими
можливостями (інваліди). З цього
приводу роботодавець надав довідку про
наявність вакансій в установі на
протязі 2013 року та про те, що на протязі
останнього року до інтернату звернувся
один інвалід про працевлаштування,
який був працевлаштований. Перевіркою
з'ясовано, що впродовж 2013 року в
психоневрологічному інтернаті
укладено одну трудову угоду з
працівниками з обмеженими
можливостями (інвалідами), однак
нормативу по працевлаштуванню
працівників з обмеженими можливостями
не виконано при наявності вакансій, чим
порушено ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Зазначені дії ОСОБА_1 головним
державним інспектором ТДІзПп у
Закарпатській області Цапулич Н.І.
кваліфіковано за ст.188-1 ч. 2 КУпАП, а саме
як невиконання посадовою особою, яка
користується правом приймати на роботу
і звільнити з роботи, нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у
вчиненому правопорушенні не визнав та
пояснив, що з метою виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів він неодноразово подавав до
Перечинського районного центру
зайнятості дані про потребу у
працівниках з обмеженими можливостями
(інвалідами). Протягом 2013 року
Перечинським РЦЗ до Т.Реметівського
психоневрологічного інтернату було
направлено лише трьох інвалідів, які
відповідно були працевлаштовані. Тому
вважає, що у його діях відсутній склад
вказаного адміністративного
правопорушення, оскільки ним вжито
всіх передбачених законом заходів для
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, перевіривши
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП
завданням провадження у справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом ...

Згідно ст. 9 вказаного Кодексу
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Диспозиція ч. 2 статті 188-1 КУпАП
передбачає, зокрема, відповідальність
за невиконання посадовою особою, яка
користується правом приймати на роботу
і звільняти з роботи, нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Згідно ч. 3 ст. 19 цього Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 цього Закону
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

На виконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів ОСОБА_1
протягом 2013 року неодноразово подавав
до Перечинського районного центру
зайнятості Закарпатської області дані
про потребу у працівниках з
інвалідністю (а.с. 21, 24, 26).

Перечинським районним центром
занятості у 2013 році до Т.Реметівського
психоневрологічного інтернату було
направлено лише трьох осіб з
обмеженими можливостями, які були
працевлаштовані. Так, на підставі
направлення на працевлаштування
№0002001 від 11 липня 2013 року, ОСОБА_3
згідно наказу (розпорядження) №85-К від
12 липня 2013 року прийнято на роботу
сторожом, на підставі направленням на
працевлаштування №0004001 від 03
грудня 2013 року, ОСОБА_4 згідно наказу
(розпорядження) №145-К від 03 грудня 2013
року прийнято на роботу молодшою
медичною сестрою, на підставі
направлення на працевлаштування
№0012002 від 07 жовтня 2013 року, ОСОБА_5
згідно наказу (розпорядження) №123-К від
07 жовтня 2013 року прийнято на роботу
машиністом (кочегаром) котельні (а.с. 22,
25, 27).

Отже враховуючи, що обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування, тому
суддя приходить до висновку, що у діях
ОСОБА_6 відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 188-1 КУпАП,
оскільки на нього не може бути
покладена відповідальність за не
направлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження Т.Реметівського
психоневрологічного інтернату
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

Викладене вище повністю узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в справі
№10/03/21-1982во09.

Згідно п. 1 ст. 247 КпАП України
провадження в справі про
адміністративне правопорушення не
може бути розпочато, а розпочате
підлягає закриттю при відсутності
події і складу адміністративного
правопорушення.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по
справі про адміністративне
правопорушення орган, орган (посадова
особа) виносить постанову про закриття
справи у випадку відсутності складу
адміністративного правопорушення.

Тому, враховуючи вищевикладене та
керуючись ст. ст. 9, 247, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ст.188-1 ч. 2 КУпАП - закрити на підставі п. 1
ст. 247 цього Кодексу, тобто у зв'язку з
відсутністю складу адміністративного
правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою,
яку притягнуто до адміністративної
відповідальності, її законним
представником, захисником, потерпілим,
його представником або на неї може бути
внесено подання прокурора, до
апеляційного суду Закарпатської
області через місцевий суд, який виніс
постанову, протягом десяти днів з дня
її винесення.

Суддя:Ганько І. І.