Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/1514/14-п
Провадження № 3/270/275/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

м. Макіївка
17 квітня 2014 року

Суддя Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області
Єрьомін Д.О. розглянув матеріал про
притягнення до адміністративної
відповідальності

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Макіївки Донецької області,
громадянина України, яка працює
директором ПП «МакРинок-Сервіс»,мешкає
за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 41 ч. 1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Так, 14 та 17 березня 2014 року
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Донецькій області
проведено планову перевірку
додержання чинного законодавства про
працю на ПП «Макринок-Сервіс». В ході
перевірки встановлено, що директор ПП
«Макринок-Сервіс» ОСОБА_2 працює на
посаді з 02.02.2010 року (протокол зборів
засновників від 19.01.2010 року № 1/10, наказ ,
№4к від 02.02.2010року) та на підставі вимог
ст. 21 КЗпП України виступає однією із
сторін трудового договору і як
роботодавець повинен забезпечити
реалізацію трудових прав громадян.
Однак, перебуваючи на посаді, директор
ОСОБА_2, будучи відповідальною
посадовою особою, порушив вимоги
чинного трудового законодавства та
вчинив адміністративне
правопорушення, а саме. В порушення
вимог ч. 5 ст. 79 КЗпП України не
провадиться письмове повідомлення
працівників про дату початку щорічної
відпустки не пізніш як за два тижні.
Виплата заробітної плати працівникам
підприємства провадиться з порушенням
строків, передбачених законодавством,
а саме пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата та один раз на
місяць, що є порушенням вимог ч.1,2,3 ст.115
КЗпП України, ч.1,3 ст.24 Закону України
«Про оплату праці». Виплата заробітної
плати за час щорічної відпустки
працівникам провадиться з порушенням
встановлених законодавством строків,
що не відповідає вимогам ч.4 ст.115 КЗпП
України, ст. 21 Закону України «Про
відпустки». Розрахунок із виплати
заробітної плати зі звільненими
працівниками не провадиться у день їх
звільнення, що є порушенням вимог ст.116
КЗпП України. Нарахування та виплата
заробітної плати за фактично
відпрацьований час в окремих періодах
проведено з порушенням вимог
законодавства, що не відповідає
вимогам ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону
України «Про оплату праці». Допущені
порушення вимог ст. 96, 97 КЗпП України,
ст. 6 Закону України «Про оплату праці»
в частині встановлення
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів) працівників.
Не можуть бути встановлені в
однаковому розмірі посадові оклади
працівників: заступника директора по
роботі з населенням та головного
інженера, спеціаліста по зверненням
громадян, бухгалтера 1 категорії по
розрахункам з власниками приміщень,
орендаторами і обліку основних
засобів, бухгалтера по обліку
квартплати та касира, що не відповідає
вимогам законодавства. Перевіркою
встановлено, що крім укладення
трудових договорів, мають місце
укладення договорів
цивільно-правового характеру.
Громадяни з якими укладено дані
договори працюють і на час перевірки за
зазначеними договорами. Умовами пункту
1 договору передбачена оплата
виконаних робіт в сумі 1218 грн. кожному.
Умовами пункту 3 передбачено, що розмір
оплати провадиться за фактично
виконану роботу. Оплата здійснюється
через касу підприємства при виплаті
заробітної плати іншим працівникам. На
громадян, які працюють за угодами не
ведеться облік робочого часу. Виплата
провадиться на підставі актів
виконаних робіт. Із нарахованої суми
оплати праці провадиться утримання
податку з доходів фізичних осіб,
єдиного соціального внеску. Відповідно
ст.2-1 КЗпП України, громадянам
забезпечується рівність трудових прав
усіх незалежно від походження,
соціального і майнового стану, расової
та національної приналежності, статі,
мови, політичних поглядів, релігійних
переконань, роду характеру занять,
місця проживання та інших обставин.
Згідно ст.21 КЗпП України, трудовим
договором є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, уповноважений ним орган чи
фізична особа зобов'язується
виплачувати,робітникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін. Відповідно ст.23 КЗпП
України , у випадку , коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений термін з урахуванням
характеру майбутньої роботи, або умов
її виконання, укладається строковий
трудовий договір. Згідно ст.253 КЗпП
України, особи, які працюють за
трудовим договором на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання або у фізичної особи,
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню.
Враховуючи викладене, укладання
цивільно-правових договорів з
громадянами погіршує їх
становище порівняно з вимогами чинного
законодавства. Відповідно п.5 ст.50
Закону України «Про зайнятість»
заборонено застосовувати працю
громадян без належного оформлення
трудових відносин, здійснювати дії,
направлені на укриття трудових
відносин. Тим самим ОСОБА_2 скоїв
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився за невідомими
суду причинами, про день та час
розгляду справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, про що
свідчить зворотна розписка судової
повістки /а.с. 11/ Однак суду було надано
заяву про розгляд справи у його
відсутність /а.с. 12/

Протоколом № 05-19-031/0023 від 17
березня 2014 року та актом перевірки №
05-19-031/0017 підтверджуються обставини,
час та місце вчинення правопорушення.
/а.с. 2-9/

Суд, перевіривши матеріали справи,
вважає факт вчинення ОСОБА_2
правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1
КУпАП, доведеним.

При призначенні міри
адміністративного стягнення, суд
враховує характер правопорушення та
особу правопорушника, який працює, і
вважає за необхідне піддати останнього
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу.

Крім того, відповідно до ст.. 40-1 КУпАП
судовий збір у провадженні по справі
про адміністративне правопорушення у
разі винесення судом (суддею) постанови
про накладення адміністративного
стягнення сплачується особою, на яку
накладено таке стягнення. Розмір і
порядок сплати судового збору
встановлюється законом.

Таким чином з правопорушника ОСОБА_2
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 36 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 40-1, 41 ч.1, 283 - 285 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1
КУпАП та піддати адміністративному
стягненню у вигляді штрафу в розмірі
510 гривен у доход держави.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на
користь держави у розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова може бути оскаржена
протягом десяти днів з дня її винесення
шляхом подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Донецької області
через місцевий суд, який виніс
постанову.

Суддя: