Справа № 355/221/14-п Головуючий у І
інстанції Лисюк О. Д.Провадження №
33/780/303/14 Доповідач у 2 інстанції
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 квітня 2014 року
м.
Київ

Суддя Апеляційного суду Київської
області Журба С.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві справу про адміністративне
правопорушення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на постанову судді
Баришівського районного суду
Київської області від 14 лютого 2014 року,
якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Лосинівка, Ніжинського району
Чернігівської області, громадянина
України, освіта повна вища, одруженого,
працюючого директором КП БРР
«Райводоканал», жителя АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу у розмірі 170
грн., а також стягнуто в дохід держави
судовий збір у розмірі 34,41 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за наступних
обставин:

17.08.2012 року ОСОБА_1 розпорядженням
Баришівської районної ради Київської
області №537-22-06 був призначений на
посаду директора комунального
підприємства Баришівської районної
ради «Райводоканал» (далі КП БРР
«Райводоканал»). Згідно своїх
функціональних обов'язків ОСОБА_1
здійснює безпосереднє керівництво
роботою КП БРР «Райводоканал».

07.05.2013 року ОСОБА_1 наказом № 065
призначив на посаду «програміста
системного» КП БРР «Райводоканал»
ОСОБА_2, яка є його рідною дочкою.
Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 розділу 1
посадової інструкції програміст
системний безпосередньо
підпорядковується директору КП БРР
«Райводоканал». Таким чином було
допущено порушення вимог Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» в частині обмеження
щодо роботи близьких осіб та
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів. При
цьому в порушення вимог ч. 1 ст.14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» ОСОБА_1 не вжив
заходів і не повідомив безпосереднє
керівництво про виникнення конфлікту
інтересів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає
постанову суду незаконною, просить її
скасувати та закрити провадження у
справі за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення. Свою позицію
обґрунтовує тим, що норми Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», в порушенні яких
він обвинувачується, були внесені до
зазначеного закону лише з 14.05.2013 року, в
той час як правопорушення було вчинене
07.05.2013 року. Так як зворотна дія в часі
правових норм, що встановлюють чи
посилюють відповідальність особи, не
допускається, вони до нього
застосовані бути не можуть. Крім того,
при складані протоколу про
адміністративне правопорушення на
думку апелянта було порушено його
право на захист та отримання
кваліфікованої юридичної допомоги,
оскільки працівники СБУ переконали
його в тому, що послуги адвоката йому не
потрібні.

Пропустивши строк на апеляційне
оскарження постанови Баришівського
районного суду Київської області
ОСОБА_1 подав клопотання про
поновлення зазначеного строку,
оскільки він в судовому засіданні під
час проголошення постанови суду був
відсутній, а її копію отримав значно
пізніше, що об'єктивно позбавило його
можливості вчасно подати апеляційну
скаргу.

За результатами розгляду справи суд
приходить до наступного:

Зважаючи на те, що в матеріалах справи в
порушення вимог ст. 285 КУпАП відсутні
відомості про своєчасне вручення або
направлення поштою ОСОБА_1 копії
оскаржуваної постанови, суд приходить
до висновку про необхідність
задоволення заяви ОСОБА_1 про
поновлення йому строку на апеляційне
оскарження постанови Баришівського
районного суду Київської області від 14
лютого 2014 року.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП суд
повинен повно, всебічно й об'єктивно
з'ясувати всі обставини справи, дати
оцінку зібраним у ній доказам,
керуючись законом та правосвідомістю,
і постановити правильне судове
рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності тощо, а також
з'ясувати інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Судом першої інстанції у відповідності
до вимог закону було повно, об'єктивно
та всебічно з'ясовано усі обставини
справи, досліджені наявні у справі
докази та дано їм належну правову
оцінку. Висновок суду про доведеність
вини ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, є обґрунтованим.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї
вини, вона в повній мірі
підтверджується протоколом про
вчинення ним адміністративного
корупційного правопорушення від 11.02.2014
року № 2-Б (а.с 2-4), його поясненням від
04.02.2014, поясненням заступника
Баришівської РДА ОСОБА_3, копією
повідомлення голови Баришівської ОДА
ОСОБА_4 від 07.02.2014 №65 про те, що директор
КП БРР «Райводоканал» ОСОБА_1 не
повідомляв Баришівську районну
адміністрацію про працевлаштування на
роботу до КП БРР «Райводоканал» своєї
доньки, та довідки голови Баришівської
районної ради про відсутність такого
повідомлення ради, а також іншими
матеріалами справи. При застосуванні
правопорушнику адміністративного
стягнення судом були враховано вимоги
ст. 33 КУпАП.

Апеляційний суд критично ставиться до
посилань апелянта на те, що норми
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» за порушення яких
його було притягнуто до
адміністративної відповідальності,
вступили в силу 14.05.2013 року, тобто вже
після скоєння ним правопорушення
(07.05.2013 року). Дійсно, Законом України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
приведення національного
законодавства у відповідність із
стандартами Кримінальної конвенції
про боротьбу з корупцією» від 18.04.20013
року до деяких нормативних актів
України, зокрема й до ст.ст. 1, 4, 9, 19
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» були внесені
зміни, які вступили в силу 18.05.20013 року. В
той же час Закон України «Про засади
запобігання і протидії корупції» в
редакції від 12.08.2012 року, що діяла на час
вчинення зазначеного правопорушення,
також передбачав існування конфлікту
інтересів у разі порушення обмежень
щодо роботи близьких осіб, та обов'язок
ряду посадових осіб, до яких відносився
й ОСОБА_1, повідомляти невідкладно
безпосереднього керівника про
наявність такого конфлікту інтересів.
Невиконання зазначеного обов'язку й
веде до притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст. 172-7 КУпАП.

Критично суд відноситься й до посилань
апелянта на те, що він повідомляв в
усному порядку своє керівництво про
прийняття доньки на роботу в своє
підпорядкування, оскільки дане
твердження не тільки не
підтверджується жодним доказом у
справі, але й спростовується наявними в
ній матеріалами.

З огляду на наведене доводи апеляції
ОСОБА_1 про відсутність у нього складу
адміністративного правопорушення та
твердження про те, що судом не доведено
суб'єктивну та об'єктивну сторону
правопорушення спростовуються
матеріалами справи та вищенаведеним
обґрунтуванням.

Критично відноситься суд й до
посилання апелянта на порушення його
права на захист, оскільки, як
вбачається з його ж доводів, рішення
про відсутність необхідності
користування правової допомогою було
прийняте ним самим.

З урахуванням наведеного апеляційний
суд приходить до висновку про те, що
постанова суду першої інстанції є
законною та обґрунтованою, підстави
для її скасуванню відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294
КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне
оскарження постанови судді
Баришівського районного суду
Київської області від 14 лютого 2014 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Баришівського
районного суду Київської області від 14
лютого 2014 року відносно ОСОБА_1
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
С.О.
Журба