Дата документу 04.04.2014
Справа №
Провадження № 3/320/706/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року суддя
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області Васильцов О.В.,
розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, яка
надійшла з територіальної Державної
інспекції з питань праці в Запорізькій
області про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст.188-1 ч.2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення:

ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Фергана Республіки Узбекистан,
громадянина України, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
працює головним лікарем комунального
закладу «Мелітопольський дитячий
санаторій» Запорізької обласної ради,
розташований за адресою: АДРЕСА_2,
призначений з 26.12.2013 р.,

ВСТАНОВИВ:

При проведені позапланової перевірки
05.03.2014р. встановлено, що ОСОБА_1 не
виконав нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а саме:
згідно Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
Форма № 10-ПІ у 2013 році в КЗ
«Мелітопольський дитячий санаторій»
Запорізької обласної ради працювало 92
працівника, інвалідів - 3 особи.
Середньооблікова кількість штатних
працівників згідно додатку № 4 до звіту
у ПФУ за січень 2014 складає 92 працівника,
інвалідів - 2 особи. За наданою
інформацією на день перевірки 05.03.2014 в
Закладі працює 97 працівників,
інвалідів - 2 особи. Внаслідок чого,
порушено вимоги частини 1 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України»:
відповідно до якої: «для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової численності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості
одного робочого місця».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 188-1 ч. 2
КУпАП України, згідно якої передбачена
адміністративна відповідальність за
невиконання посадовою особою, яка
користується правом прийняття на
роботу і звільнення, розпорядження
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, місцевої
державної адміністрації або рішення
служби у справах дітей чи рішення
іншого органу про працевлаштування
осіб, забезпечення роботою яких
відповідно до законодавства покладено
на ці органи.

В судовому засіданні правопорушник
ОСОБА_1 пояснив, що не визнає себе
винним в скоєнні вказаного
адміністративного правопорушення,
оскільки не порушував вимоги ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України», так
як до нього не звертались інваліди для
подальшого їх працевлаштування.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно із ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

До виконання підприємствами,
установами, організаціями, фізичними
особами, які використовують найману
працю, нормативу робочих місць,
визначеного згідно з частиною першою
цієї статті, може бути зараховано
забезпечення роботою інвалідів на
підприємствах, в організаціях
громадських організацій інвалідів
шляхом створення господарських
об'єднань підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами, які
використовують найману працю, та
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів з
метою координації виробничої, наукової
та іншої діяльності для вирішення
спільних економічних та соціальних
завдань.

Таким чином, на підприємства, установи,
організації і фізичних осіб, які
використовують найману працю,
покладається лише обов'язок створення
робочих місць для інвалідів, при цьому
цей обов'язок не зобов'язує зазначених
осіб підшукувати та підбирати і
працевлаштовувати інвалідів на
створені робочі місця. Такий обов'язок
покладається виключно на органи
працевлаштування, що перелічені в ч.1
ст.18 Закону.

Одна в матеріалах адміністративної
справи, крім протоколу про
адміністративне правопорушення, не
мається жодного доказу того, що ОСОБА_1
якимось чином не виконував вимоги
законодавства щодо працевлаштування
інвалідів.

Також відсутні докази, того що ОСОБА_1
навмисно чи по необережності не
забезпечив робоче місце для інваліда,
під час розгляду справи такий факт
також не встановлено. Відсутні дані про
те, що до комунального закладу
звертався за працевлаштуванням
інвалід, особисто чи по направленню
служби зайнятості і йому було не надане
робоче місце згідно нормативу
передбаченого ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній
умисел на невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, оскільки, а ні особисто, а ні
по направленню служби зайнятості
інваліди до КЗ «Мелітопольський
дитячий санаторій» не звертались, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 188-1 ч. 2 КУпАП України.

Крім того, і припис і протокол про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 винесені в один і той
же день - 05.03.2014р., хоча на виконання
припису у ОСОБА_1 був наданий строк до 05
квітня 2014 року, однак протокол про
адміністративне правопорушення
відносно нього надійшов на адресу суду
18.03.2014р., тобто до спливу строку
встановленого у приписі.

Таким чином, приймаючи до уваги, що в
діях ОСОБА_1 відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-1 ч. 2 КУпАП України,
вважаю необхідним провадження по
справі закрити на підставі до ч. 1 п. 1
ст. 247 КУпАП України.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ст. 188-1 ч. 2 КУпАП
України закрити у зв'язку з
відсутністю складу адміністративного
правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
через Мелітопольський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня винесення
постанови.

СУДДЯ
О.В. ВАСИЛЬЦОВ