Справа № 2510/1998/2012 Головуючий у 1
інстанції Чурупченко М.І. Провадження
№ 33/795/78/2014 Категорія - ч. 2 ст. 172-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого судді - Григор'євої В.Ф.,

з участю прокурора - Карпуся І.М.

з участю - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові клопотання
ОСОБА_1 про поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2012
року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 10
грудня 2012 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Хотіївки Корюківського району
Чернігівської області, українця,
громадянина України, з вищою освітою,
розлученого, не працюючого,
проживаючого: АДРЕСА_1,

притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 172-2 КУпАП і
ч. 1 ст. 6 Закону України від 07 квітня 2011
року № 3206-17 „Про засади запобігання і
протидії корупції" та призначено
стягнення у виді штрафу в розмірі 2550
грн. на користь держави, без
конфіскації незаконно одержаної
вигоди матеріального характеру.

Як встановив суд першої інстанції,
ОСОБА_1, працюючи на посаді
Хотіївського сільського голови, маючи 7
ранг посадової особи місцевого
самоврядування в межах 4 категорії
посад, тобто у відповідності пп. в п.1 ч. 1
ст. 4 Закону України від 07.04.2011 року
№3206-17 «Про засади запобігання і
протидії корупції», будучи суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, діючи в супереч
чинного законодавства, а саме: ч. 1 ст. 6
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», використовуючи
свої службові повноваження та
пов'язані з цим можливості, умисно
одержав для себе неправомірну вигоду у
розмірі, що перевищує 5 (п'ять), але не
перевищує 100 (ста) неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, шляхом
передачі йому 31 травня 2012 року ОСОБА_2
5600 грн. та її матір'ю ОСОБА_3 перед цим 400
грн., всього на загальну суму 6000 гривень
00 копійок за підписання ним документів
та безпідставну передачу житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, у власність ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій
просить постанову скасувати та закрити
провадження у справі за відсутністю в
його діях складу корупційного діяння,
передбаченого пп. „б", „г" ч. 3 ст. 5
Закону України „Про боротьбу з
корупцією". Вважає постанову
незаконною, так як суд дав неправильну
оцінку встановленим обставинам справи
внаслідок чого неправильно застосував
норми матеріального права та порушив
норми процесуального. Вказує, що наміру
привласнити грошові кошти у нього не
було. Вказані кошти були сплачені
ОСОБА_3 на рахунок сільської ради за
спірний будинок. Крім того, у заявника є
мотив на його обмовлення.

ОСОБА_1, оскарживши постанову суду поза
строком подання апеляційної скарги,
заявив клопотання про поновлення
строку на апеляційне оскарження,
оскільки строк на апеляційне
оскарження пропустив з поважних
причин, так як суд апеляційної
інстанції не повідомив його про час та
місце розгляду справи та відмовив у
прийнятті апеляційної скарги з підстав
її невідповідності закону. Копію
рішення апеляційного суду він отримав
лише 26 квітня 2013 року, коли з
відповідною заявою звернувся до
місцевого суду.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 зазначив, що 10 грудня 2012 на
розгляді справи в суді першої
інстанції його не було, але постанову
йому вручили вчасно. Першого разу
апеляційну скаргу на цю постанову він
подав вчасно. 24 грудня 2012 року суддею
апеляційного суду Чернігівської
області Карнаухом А.С. йому було
повернуто його апеляційну скаргу, так
як вона суперечила вимогам ст. 294 КУпАП,
в судове засідання його не викликали та
постанова йому направлена не була. 25
квітня 2013 року він особисто звернувся
до суду та йому видали копію постанови
від 24 грудня 2012 року. 29 квітня 2013 року
він подав апеляційну скаргу на
постанову місцевого суду від 10 грудня
2012 року, в якій просив поновити строк на
подачу апеляційної скарги та
скасувати постанову. 29 травня 2013 року
суддею апеляційного суду
Чернігівської області Лазоренком М.І.
йому було відмовлено у поновленні
строку на оскарження постанови, яку він
отримав вчасно. Вважає, що пропустив
строк подачі апеляційної скарги з
поважних причин, так як не отримав
вчасно постанови від 24 грудня 2012 року.
Штраф ним не сплачено.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційного суду просив у поновленні
строку на апеляційне оскарження
постанови суду ОСОБА_1 відмовити,
оскільки відсутні поважні причини його
пропуску, та сам ОСОБА_1 не навів нових
підстав поважності пропуску строків,
так як 29 квітня 2013 року постановою
апеляційного суду йому вже було
відмовлено у поновленні строку по тій
причині, яку він зазначає зараз.

Заслухавши ОСОБА_1, прокурора, вивчивши
матеріали справи, дослідивши доводи
клопотання щодо поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови суду,
суд вважає, що підстави для поновлення
строку на апеляційне оскарження
постанови суду відсутні, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 10
грудня 2012 року Корюківським районним
судом Чернігівської області було
винесено постанову про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 172-2 КУпАП і
ч. 1 ст. 6 Закону України від 07 квітня 2011
року № 3206-17 „Про засади запобігання і
протидії корупції" та призначено
стягнення у виді штрафу в розмірі 2550
грн. на користь держави, без
конфіскації незаконно одержаної
вигоди матеріального характеру.

20 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
постанову місцевого суду від 10 грудня
2012 року скасувати як незаконну.

24 грудня 2012 року суддею апеляційного
суду Чернігівської області винесена
постанова, якою ОСОБА_1 було повернуто
його апеляційну скаргу, так як вона
суперечила вимогам ст. 294 КУпАП, а саме
не містила вимоги щодо бажаних
наслідків розгляду скарги апеляційним
судом, в межах наданих законодавством
прав суду апеляційної інстанції.

Вперше апеляційна скарга ОСОБА_1 подана
в установлений законом строк, але з
порушенням вимог статті 294 КУпАП.

Вказана постанова суду апеляційної
інстанції направлена ОСОБА_1 25 грудня
2012 року (а.с. 207), тобто, в передбачені
законом строки.

29 квітня 2013 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на постанову
місцевого суду від 10 грудня 2012 року, в
якій просив поновити строк на подачу
апеляційної скарги та скасувати
постанову суду.

29 травня 2013 року суддею апеляційного
суду Чернігівської області ОСОБА_1 було
відмовлено у поновленні строку на
апеляційне оскарження постанови
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2012
року та апеляційну скаргу повернуто
ОСОБА_1, так як останній пропустив строк
на оскарження постанови без поважних
причин.

Вказана постанова суду апеляційної
інстанції направлена ОСОБА_1 29 травня
2012 року (а.с. 239 ), тобто, в передбачені
законом строки.

12 березня 2014 року ОСОБА_1 знову
звернувся з аналогічною апеляційною
скаргою на постанову місцевого суду
від 10 грудня 2012 року, посилаючись на те,
що постанова апеляційного суду
Чернігівської області від 24 грудня 2012
року про відмову у прийнятті його
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції через
невідповідність її змісту вимогам
закону він отримав лише 26.04.2013 року.

При перегляді постанов про
адміністративне правопорушення
апеляційний суд керується статтею 294
КУпАП, відповідно до якої постанова
судді у справі про адміністративне
правопорушення може бути оскаржена
особою, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності,
протягом десяти днів з дня винесення
постанови.

Дана апеляційна скарга ОСОБА_1
направлена через значний проміжок часу
- 12 березня 2014 року (10.12.2012 року - 12.03.2014
року), тобто, після закінчення строку
подання апеляційної скарги та набрання
постановою суду законної сили. Інших
підстав для поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови суду,
які не зазначені у попередній
апеляційній скарзі, не наведено. Отже, в
засіданні апеляційного суду доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_1
пропустив строк з поважних причин, ним
не надано.

Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП апеляційна
скарга, подана після закінчення строку
на оскарження, повертається
апеляційним судом особі, яка її подала,
якщо у поновленні строку відмовлено,
що і зазначено у вказаній постанові
апеляційного суду Чернігівської
області від 29 травня 2013 року.

Дана постанова апеляційного суду
Чернігівської області від 29 травня 2013
року про відмову ОСОБА_1 у поновленні
строку на апеляційне оскарження
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області від 10
грудня 2012 року на даний час ніким не
скасована і є чинною.

Враховуючи наведене, що з моменту
подання клопотання про поновлення
строку на апеляційне оскарження
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області від 10
грудня 2012 року пройшло майже 1 рік 3
місяці, інших підстав для поновлення
строку на апеляційне оскарження
вказаної постанови суду, які не
зазначені у попередній апеляційній
скарзі ОСОБА_1 на поновлення строку на
апеляційне оскарження, не наведено, що
саме строк пропущений з поважних
причин, і те що на даний час постанова
апеляційного суду Чернігівської
області від 29 травня 2013 року про
відмову ОСОБА_1 у поновленні строку на
апеляційне оскарження постанови
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2012
року ніким не скасована і є чинною, а
апеляційний суд не наділений
повноваженнями переглядати та
скасовувати постанови апеляційного
суду, а тому підстав для поновлення
строку на апеляційне оскарження
вказаної постанови суду не вбачається.

За таких обставин ОСОБА_1 у поновленні
строку на апеляційне оскарження
вказаної постанови суду необхідно
відмовити, а апеляційну скаргу слід
повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.
294 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку
на апеляційне оскарження постанови
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 10 грудня 2012
року, а апеляційну скаргу повернути
ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ф. Григор’єва