Справа № 464/81/14-п
Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І ..
Провадження № 33/783/98/14
Доповідач: Марітчак Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Апеляційний суд
Львівської області під головуванням
судді Марітчака Т.М., за участі особи,
яка притягалася до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2 і потерпілого ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
потерпілого ОСОБА_3 на постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 29 січня 2014 року про закриття
провадження у справі за вчинення
адміністративного правопорушення за
ст. 124 КУпАП, -

встановив:

цією постановою стосовно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, працюючого водієм
ПП «ОСОБА_5», мешканця АДРЕСА_1,

закрито провадження у справі про
адміністративне правопорушення за ст.
124 КУпАП за відсутністю складу
адміністративного правопорушення.

Інспектором ДПС РДПС ДАШ при ЛМУ ГУ МВС
України у Львівській області складено
адміністративний протокол стосовно
ОСОБА_1, у відповідності до якого
останній 25 грудня 2013 року близько 18:30
год. у м. Львові на вул. Данила
Галицького, 2, керуючи автобусом «БАЗ»
д.н.з. НОМЕР_1, на перехресті
рівнозначних доріг не надав переваги в
русі автомобілю «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2, що
наближався праворуч, унаслідок чого
здійснив зіткнення, завдавши технічних
пошкоджень обом транспортним засобам,
чим порушив вимоги п. 16.12 Правил
дорожнього руху України та вчинив
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП.

Не погоджуючись з постановою
Сихівського районного суду м. Львова
від 29.01.2014 року, ОСОБА_3 подав на неї
апеляційну скаргу в якій просить,
оскаржувану постанову скасувати та
винести нову постанову, якою визнати
ОСОБА_1 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення за
ст. 124 КУпАП та накласти на нього
стягнення у межах санкції даної статті.

ОСОБА_3 обґрунтовує свою апеляційну
скаргу тим, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, які
стосуються справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
призвело до незаконного визнання
ОСОБА_1 невинним у вчиненні
адміністративного правопорушення.

Як зазначає апелянт, судом першої
інстанції не враховано, що відповідно
до положень п.п. 1.3. 1.4, 1.5 Правил
дорожнього руху України учасники
дорожнього руху зобов'язані знати й
неухильно виконувати вимоги цих
Правил, а також бути взаємно
ввічливими, кожний учасник дорожнього
руху має право розраховувати на те, що й
інші учасники виконують ці Правила, дії
або бездіяльність учасників
дорожнього руху та інших осіб не
повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю
або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків.

Також, судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до п.п. 16.4, 16.5
Правил дорожнього руху України, які
були порушені саме ОСОБА_1, оскільки ним
проігноровано вимоги про заборону
виїзду на перехрестя за умови
створення перешкод для руху інших
транспортних засобів та пішоходів,
останній не надав дорогу транспортним
засобам, які завершують рух через
перехрестя, а також пішоходам, які
закінчують перехід, тим самим і порушив
вимоги п. 16.12 зазначених Правил,
оскільки на перехресті рівнозначних
доріг водій нерейкового транспортного
засобу зобов'язаний дати дорогу
транспортним засобам, що наближаються
праворуч.

Натомість, на думку апелянта, суд
прийшов до безпідставного і
неправильного висновку, що порушення
Правил дорожнього руху України
допущено ОСОБА_3, з тих підстав, що
автомобіль під його керуванням рухався
у протилежному напрямку по дорозі з
одностороннім рухом.

Апелянт також зазначає, що відповідно
до п. 8.2 зазначених Правил тимчасові
дорожні знаки розміщуються на
переносних пристроях, дорожньому
обладнанні або закріплюються на щиті з
фоном жовтого кольору і мають перевагу
перед постійними дорожніми знаками.

Вимоги тимчасових знаків, які було
встановлено перед вул. Вічевою, а саме
знаку 1.37 «Дорожні роботи»
встановлюється перед ділянкою дороги,
на якій проводяться дорожні роботи, є
тимчасовим і встановлюється на період,
необхідний для виконання відповідних
робіт на дорозі та знаку 5.29.1. «Тупик»
дорога, що не має наскрізного проїзду,
жодним чином не обмежують право
проїзду транспортних засобів, оскільки
за наявності необхідності заборони
руху чи проїзду у вказаному напрямку
було б встановлено заборонні дорожні
знаки. Наведені апелянтом обставини
підтверджуються і фотоматеріалами, які
було оглянуто судом першої інстанції,
на вказаних фотозображеннях чітко
видно, що декілька транспортних
засобів здійснюють виїзд на перехрестя
з вул. Вічевої на вул. Д. Галицького, у
відповідності до режиму руху
встановленого тимчасовими дорожніми
знаками.

Зокрема, на думку апелянта, судом
першої інстанції не надано належної
оцінки тому факту, що виконуючи вимоги
Правил дорожнього руху України водій
автомобіля «Шкоди», який здійснював
рух по вул. Д. Галицького, здійснив
зупинку транспортного засобу та
надавав йому дорогу, як транспортному
засобу, що знаходився на рівнозначній
дорозі справа, проте водій маршрутного
транспортного засобу ОСОБА_1,
проігнорувавши дорожню обстановку,
здійснив його обгін на відстані
декількох метрів від пішохідного
переходу, чим порушив п. 14.6 п.п. «а», «в»
зазначених Правил, а саме, обгін
заборонено на перехресті та ближче ніж
за 50 м перед пішохідним переходом у
населеному пункті.

Отже, як зазначає апелянт, суд першої
інстанції повинен був надати належну
оцінку матеріалам адміністративного
провадження та дослідити дійсні
обставини справи, а не приходити до
неправильних висновків лише на
підставі пояснень ОСОБА_1, який жодним
чином не спростував фактичні обставини
справи.

Заслухавши доповідача, думку ОСОБА_3,
який підтримав подану ним апеляційну
скаргу, ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2
про залишення оскаржуваної постанови
без змін, перевіривши матеріали справи
про адміністративне правопорушення та
доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що подана
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції розглядає справу
про адміністративне правопорушення на
підставі протоколу про
адміністративне правопорушення та
доданих до нього доказів.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення від
25.12.2013 року, інспектор ДПС РДПС ДАШ при
ЛМУ ГУ МВС України у Львівській
області, складаючи протокол про
порушення порушення п. 16.12 «Правил
дорожнього руху України» ОСОБА_1
виходив з того, що перехрестя вул.
Вічевої та вул. Д. Галицького є
перехрестям рівнозначних доріг і на
перехресті рівнозначних доріг водій
нерейкового транспортного засобу
зобов'язаний дати дорогу транспортним
засобам, що наближаються праворуч.

Однак, як встановлено із матеріалів
справи, зокрема, схеми ДТП, фотознімків,
щодо яких не було заперечень з боку
учасників розгляду справи, рух по вул.
Вічевій, яка є дорогою з одностороннім
рухом, який дозволяється лише в
напрямку з вул. Д. Галицького. Рух по
вул. Вічевій у напрямку вул. Д.
Галицького заборонений. Відповідно,
жодного знаку, чи іншого засобу, що б
регулював перехрестя вул. Вічевої та
вул. Д. Галицького, зокрема «Дати
дорогу», бути не може, оскільки виїзд з
вул. Вічевої на вул. Д. Галицького
заборонений.

Твердження ОСОБА_3 про те, що
відсутність знаку «Дати дорогу»
підтверджує, що перехрестя вул. Вічевої
та вул. Д. Галицького є перехрестям
рівнозначних доріг безпідставно.
Водії, котрі керують автомобілями по
вул. Д. Галицького в напрямку вул. Ґонти
не мають обов'язку давати дорогу
автомобілям, котрі, всупереч
встановленому порядку, рухаються по
вул. Вічевій проти руху на вул. Д.
Галицького. Отже, п.п. 16.4, 16.5 Правил
дорожнього руху України ОСОБА_1
порушено не було.

Згідно п. 16.11 Правил дорожнього руху
України, на перехресті нерівнозначних
доріг водій транспортного засобу, що
рухається по другорядній дорозі,
повинен дати дорогу транспортним
засобам, які наближаються до даного
перехрещення проїзних частин по
головній дорозі, незалежно від
напрямку їх подальшого руху.
Відповідно до вимог п.п. 1.3, 1.4
зазначених Правил, учасники дорожнього
руху зобов'язані знати і неухильно
виконувати вимоги цих Правил та кожний
учасник дорожнього руху має право
розраховувати на те, що й інші учасники
виконують ці Правила. Отже, ОСОБА_1,
керуючи автобусом «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_1,
рухаючись по головній дорозі мав повне
право розраховувати на те, що ОСОБА_3,
керуючи автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2,
котрий рухався по другорядній дорозі
знає і неухильно виконує, як кожний
учасник дорожнього руху, вимоги цих
Правил.

Покликання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи є
безпідставними, оскільки з матеріалів
справи про адміністративне
правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно
ОСОБА_1 убачається, що порушення п. 16.12
Правил дорожнього руху України ОСОБА_1
не встановлено, отже не встановлено в
діях останнього складу
адміністративного правопорушення за
ст. 124 КУпАП.

Таким чином, на думку апеляційного
суду, суд першої інстанції на час
розгляду справи прийняв законне і
обґрунтоване рішення.

Підстави для скасування оскаржуваної
постанови суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 283, 284, 294 КУпАП
апеляційний суд Львівської області, -

постановив:

відмовити в задоволенні апеляційної
скарги ОСОБА_3, а постанову судді
Сихівського районного суду м. Львова
від 29 січня 2014 року про закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення за ст.
124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення
залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду
підпис Т.М.
Марітчак

Копія відповідно до оригіналу.

Суддя апеляційного суду
Т. Марітчак