Справа № 369/333/14-п Головуючий у І
інстанції Лисенко Владислав
ВікторовичПровадження № 33/780/225/14
Доповідач у 2 інстанції
ГабрієльКатегорія 147
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Київ

Апеляційний суд Київської області в
складі судді судової палати з розгляду
кримінальних справ Габрієля В.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову судді
Києво - Святошинського районного суду
Київської області від 27 січня 2014 року -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво -
Святошинського районного суду
Київської області від 27 січня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українку,
громадянку України, не працюючу,
уродженку м. Боярка, проживаючу за
адресою: АДРЕСА_1,

визнано винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та
призначено їй стягнення у виді
позбавлення права керувати
транспортними засобами строком на 10
(десять) років.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної
відповідальності за те, що 27.11.2013 року о
20 год. 30 хв. в м. Києві по вул.
Електротехнічній, 9 ОСОБА_2 керувала
автомобілем TOYOTA COROLLA, д/н НОМЕР_1, з
явними ознаками наркотичного
сп'яніння, а саме: почервоніння обличчя,
неприродна блідість, порушення
координації рухів, порушення мови,
поведінка, що не відповідає обстановці.
Від проходження медичного огляду в
лікаря нарколога відмовилась у
встановленому законом порядку в
присутності двох свідків. Своїми діями
ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.5. ПДР
України і здійснила адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130
КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та закрити
провадження по справі за відсутністю в
її діях складу адміністративного
правопорушення. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що довести факти
управління транспортним засобом
водієм, який знаходиться в стані
алкогольного сп'яніння або впливом
наркотичних чи токсичних речовин
можливо тільки шляхом проведення
спеціальних досліджень, тому що
працівник ДАІ, в цьому питанні
експертом не є. Від медичного огляду не
відмовлялась, протокол не підписувала,
копію постанови і протокол навіть і не
бачила, а також не бачила вказаних
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На судове
засідання з'явилась, але запізнилась,
тому що повістку про виклик до суду не
отримувала, оскільки проживаю за іншою
адресою, а про повістку дізналась від
батьків по телефону, які проживають за
адресою на яку постійно надходять
повістки.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали адміністративної справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Викладені у постанові висновки судді
про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
правильності кваліфікації її дій за ч. 3
ст. 130 КУпАП, підтверджуються зібраними
у справі доказами.

Так, вина ОСОБА_2 підтверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення серії АА2 № 914688, який
був складений 27.11.2013 року за фактом
керування ОСОБА_2 транспортним засобом
в стані наркотичного сп'яніння.

З пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
вбачається, що ОСОБА_2 їхати до
лікаря-нарколога відмовилась,
зачинилась в автомобілі та сказала, що
автомобіль на штраф майданчик не
віддасть (а.с. 2,3).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2,
притягувалась до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП
постановою Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 27
вересня 2013 року, за ч. 3 ст. 130 КУпАП
постановою Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 18
жовтня 2013 року, вищевказані постанови
набрали законної сили.

Судом першої інстанції при
винесенні вказаної постанови з'ясовано
всі обставини, які мали значення для
правильного вирішення справи, і
наявних у справі доказів було
достатньо для прийняття законного та
обґрунтованого рішення.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою
адміністративного стягнення є
виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, а також
запобігання вчиненню нових
правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особа
порушника, ступінь його вини, майновий
стан, обставини, що пом'якшують і
обтяжують відповідальність.

Відповідно до абз. 4 п. 28 «Про практику
застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14,
оплатне вилучення транспортного
засобу є допустимим тільки як
додаткове адміністративне стягнення
за вчинення правопорушень, за які
встановлено відповідальність ч. 6 ст. 121,
ч. 2 та 3 ст. 130 КУпАП. Не можна накладати
це стягнення й на особу, яка вчинила
відповідне правопорушення, керуючи
транспортним засобом, що належить
іншій особі.

Зазначені вимоги закону суддею, при
розгляді справи про притягнення ОСОБА_2
до відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП
та накладенні на неї стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами були дотримані
у повній мірі. Також, суд першої
інстанції цілком обґрунтовано дійшов
висновку про незастосування
додаткового стягнення у виді оплатного
вилучення транспортного засобу,
оскільки в матеріалах справи відсутні
підтверджуючі документи, що власником
вказаного автомобіля є ОСОБА_2

З огляду на вищезазначене постанова
судді Києво - Святошинського районного
суду Київської області від 27 січня 2014
щодо ОСОБА_2 відповідає вимогам закону,
підстав для її зміни чи скасування суд
не вбачає у зв'язку із чим залишає цю
постанову без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову судді Києво -
Святошинського районного суду
Київської області від 27 січня 2014 року
щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Київської області / підпис /
В.О. Габрієль

З оригіналом згідно.

Суддя
В.О. Габрієль