Провадження № 33/792/36/14
Справа № 2209/1031/12
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду Хмельницької
області Ващенко С.Є., з участю секретаря
Крисюк В.С., Поліщука Ю.М., щодо якого
справа про адміністративне
правопорушення закрита, захисника
ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_2 та його
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Красилівського районного
суду від 19 квітня 2012 року щодо ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

13.10.2011 року інспектором ДПС
Шепетівського взводу ДПС відносно
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Кульчини Красилівського району, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1, водія ПП
«ОСОБА_6», було складено протокол про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення (далі -
КУпАП), зокрема, про те, що він 13.10.2011
року о 14 год. 30 хв. на а/д Р-32
Кременець - Б. Церква, керуючи
автомобілем DAF, д/н НОМЕР_3, в порушення
вимог п.14.2.б. Правил дорожнього руху
(далі - ПДР), перед початком обгону не
переконався в тому, що водій
транспортного засобу, який рухається
попереду по тій самій смузі, не подав
сигналу про намір повороту ліворуч,
внаслідок чого допустив зіткнення з
автомобілем КАМАЗ, д/н НОМЕР_4, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів.

Постановою Красилівського районного
суду від 19 квітня 2011 року провадження у
справі щодо ОСОБА_5 закрито у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП.

Закриваючи справу, суд своє рішення
мотивував тим, що обвинувачення ОСОБА_5
в порушенні вимог п.14.2.б. ПДР є
безпідставним, оскільки він, на думку
суду, вимоги цього пункту виконав
„тому, що переконався в тому, що водій
автомобіля „Сітроен", який рухався
перед ним і якого він благополучно
обігнав, не подавав сигналу про намір
повороту (перестроювання) ліворуч". При
цьому суд також зазначив, що
„Дорожньо-транспортній пригоді можна
було б запобігти, якщо б водій
автомобіля «Камаз» виконав вимоги
п.п.10.1., 11.2., 12.1 Правил дорожнього руху,
згідно яких перед перестроюванням та
будь-якою зміною напрямку руху водій
повинен переконатися, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху;
нерейкові транспортні засоби повинні
рухатися якнайближче до правого краю
проїзної частини; під час вибору в
установлених межах безпечної
швидкості руху водій повинен урахувати
дорожню обстановку і стан
транспортного засобу, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух та
безпечно керувати ним.

За змістом постанови, суд дійшов
висновку, що однією з підстав для
закриття справи є те, що вини ОСОБА_5 у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП, не встановлено.

Крім того, закриваючи справу, суд
послався у постанові й на те, що на
момент розгляду справи минули
передбачені ст.38 КУпАП строки
накладення адміністративного
стягнення.

Таким чином, суд закрив справу з двох
підстав: передбачених і п.1 і п.7 ст.247
КУпАП.

За змістом апеляційної скарги,
посилаючись на неповноту судового
розгляду справи, істотні порушення
процесуального закону, неправильне
застосування матеріального закону та
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, ОСОБА_2
просить у ній постанову суду скасувати
як незаконну і необґрунтовану та,
розглянувши справу за його участі,
винести нову постанову. При цьому
зазначає, що участі у розгляді справи в
суді першої інстанції він не брав,
оскільки в порушення його прав про час
і місце її розгляду не повідомлявся,
копія постанови про закриття справи
щодо ОСОБА_5 була видана йому на його
вимогу лише 30 січня 2014 року. Стверджує,
що порушення ним, ОСОБА_2, правил
дорожнього руху не було і не
підтверджується матеріалами справи.
Вказує, що суд неповно дослідив наявні
у справі докази і не дав їм належної
оцінки.

Заслухавши пояснення апелянта та його
представників, які підтримали
апеляційну скаргу, посилаючись на
зазначені у ній доводи, ОСОБА_5 та його
захисника, на думку яких апеляція є
необґрунтованою, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, вважаю, що вона підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП одними
із завдань провадження у справах про
адміністративні правопорушення є
всебічне, повне і об'єктивне з'ясування
обставин кожної справи, вирішення її у
точній відповідності з законом.
Зокрема, суд зобов'язаний з'ясувати й
те, чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні та чи підлягає вона
адміністративній відповідальності.

Однак суд першої інстанції вказаних
вимог закону при розгляді справи не
дотримався, при цьому, в порушення
вимог ст.277-2 КУпАП, не повідомив ОСОБА_2,
який, за змістом протоколу про
адміністративне правопорушення, є
потерпілим і, на підставі ст.269 КУпАП,
має право брати участь в розгляді
справи, заявляти клопотання тощо.

Вказані порушення процесуального
закону при розгляді справи є істотними,
що вже саме по собі тягне за собою
скасування постанови.

Крім того, зазначивши у постанові, що
ОСОБА_5 свою вину у вчиненні
правопорушення не визнав, та навівши
лише зміст його пояснень та пояснень
свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_7, які фактично
вказували на вчинення
адміністративного правопорушення саме
ОСОБА_5, суд не зробив належного аналізу
їх пояснень в сукупності і не навів
мотивів, з яких відкинув пояснення цих
свідків, у яких вони викривали ОСОБА_5, а
пояснень свідка ОСОБА_8 які також є у
справі, не дослідив взагалі, що
призвело до неправильної оцінки
наявних у справі доказів та помилкових
висновків про те, що ОСОБА_5 виконав
вимоги п.14.2.б. ПДР, та про не
встановлення його вини у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак і до
незастосування закону, який підлягає
застосуванню.

Поряд з цим суд зазначив у постанові, що
іншою підставою для закриття справи є
закінчення встановленого ст.38 КУпАП
строку накладення адміністративного
стягнення. Проте, за змістом вказаної
статті, закриття справи з цих підстав
можливе лише за умови доведеності вини
особи у вчиненні правопорушення.

Тобто, викладені у постанові висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки, по-перше,
не підтверджуються наявними у справі
доказами, по-друге, містять істотні
суперечності.

Більше того, зазначивши у постанові, що
водій автомобіля Камаз не дотримався
певних вимог ПДР, суд фактично визнав
його винним, тобто вийшов за межі своїх
повноважень, оскільки протокол про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_2 не складався.

В ході апеляційного розгляду справи
судом встановлено, що 13.10.2011 року о 14
годині 30 хвилин на автодорозі Р-32
Кременець - Біла Церква ОСОБА_5, керуючи
автомобілем DAF, державний номерний знак
НОМЕР_3, в порушення вимог п.14.2.б. Правил
дорожнього руху, перед початком обгону
не переконався в тому, що водій
транспортного засобу, який рухається
попереду по тій самій смузі, не подав
сигналу про намір повороту ліворуч,
внаслідок чого допустив зіткнення з
автомобілем „Камаз", державний
номерний знак НОМЕР_4, під керуванням
ОСОБА_2, що спричинило пошкодження
транспортних засобів.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_5 своєї вини
у вчиненні вказаного правопорушення не
визнав, вона доведена сукупністю
досліджених апеляційним судом доказів.

Так, за показаннями водія „Камазу"
ОСОБА_2, маючи намір повернути ліворуч,
ще приблизно за 150 метрів до повороту,
переконавшись за допомогою дзеркала
заднього виду, що автомобілі „Ауді" та
„Сітроен", які їхали за ним, його не
обганяють, інших автомобілів позаду не
було і назустріч ніхто не їхав, він
включив покажчик лівого повороту, а
коли почав здійснювати поворот
ліворуч, в його автомобіль в'їхав
автомобіль „ДАФ" під керуванням
ОСОБА_5

Допитаний апеляційним судом свідок
ОСОБА_7 підтвердив, що він на автомобілі
„Ауді" їхав за „Камазом", за ним ОСОБА_7)
рухався автомобіль „Сітроен", а також,
що водій автомобіля „Камаз" завчасно
включив покажчик лівого пороту, а коли
почав повертати, то в нього в'їхав
автомобіль „ДАФ".

Свідок ОСОБА_9 дав аналогічні
пояснення.

Пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про
завчасне включення покажчика лівого
повороту та обставини зіткнення
автомобілів узгоджуються між собою та
з даними протоколу про адміністративне
правопорушення, схеми наслідків ДТП та
протоколів огляду транспортних
засобів, тому не викликають сумнівів у
їх достовірності.

Ці докази в сукупності спростовують
твердження ОСОБА_5, що „Камаз" почав
маневр повороту ліворуч, коли він
знаходився на зустрічній смузі, вже
порівнявшись з „Камазом", і з
достатністю вказують на те, що саме
водій автомобіля „ДАФ", в порушення
вимог підпункту „б" п.14.2. ПДР перед
початком обгону не переконався в тому,
що водій транспортного засобу, який
рухається попереду по тій самій смузі,
не подав сигналу про намір повороту
(перестроювання) ліворуч, що спричинило
зіткнення транспортних засобів та їх
пошкодження.

Та обставина, що навіть більш швидкісні
та маневрові автомобілі, які рухалися
за „Камазом", за словами ОСОБА_5 не
показували наміру його обігнати, вже
сама по собі зобов'язувала водія
вантажного автомобіля ДАФ
переконатися не тільки у тому, що
„Сітроен" не подав сигналу лівого
повороту, а й у тому, що й інші
автомобілі, які рухалися попереду, не
подали такого сигналу. Однак ОСОБА_5
цього не зробив і свідомо почав маневр
обгону з порушенням вказаних вимог ПДР.

Отже вина ОСОБА_5 в умисному порушені
вказаних вимог ПДР та у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП є доведеною.

Пояснення ОСОБА_5 на заперечення своєї
вини не можуть бути визнані
достовірним доказом ще й тому, що вони є
суперечливими. Сам він не заперечив, що
ще приблизно за 200 метрів побачив
автомобіль „Сітроен", попереду якого
рухався „Камаз", і пояснив, що
приблизно за 50 метрів до „Сітроена"
включив лівий покажчик повороту та
почав його обганяти. При цьому він
стверджував, що навіть коли він пересік
осьову лінію, то ще не бачив „Ауді",
побачив цей автомобіль лише тоді, коли
повністю виїхав на зустрічну смугу, що
може лише свідчити або про його
неуважність під час керування
автомобілем, оскільки пересікши осьову
лінію не побачити автомобіль, що
рухається попереду у тій же смузі,
неможливо, або про свідому дачу ним
неправдивих пояснень на свою користь.
Після таких пояснень ОСОБА_5 повідомив,
що бачив включений покажчик повороту
на „Камазі" ще тоді, коли порівнявся з
„Сітроеном", що не узгоджується з його
ж попередніми поясненнями про те, що
"Камаз" почав повертати ліворуч
раптово, коли він з ним вже порівнявся.
Потім ОСОБА_5 пояснив, що коли він
порівнявся з „Сітроеном", то між
останнім і „Ауді" було приблизно 30
метрів, а між „Ауді" і „Камазом"
приблизно 50 метрів, при цьому
повідомив, що автомобіль ДАФ при
швидкості 60 км/год. повністю
зупиняється приблизно за 10 метрів, а це
свідчить, що, побачивши автомобіль
„Камаз" щонайменше за 80 м, він не міг не
бачити, що у нього включений лівий
покажчик повороту, і у випадку
дотримання ПДР вжити заходів до
уникнення ДТП.

За таких обставин постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
визнання його винним у вчиненні
адміністративного правопорушення.

Разом з тим, враховуючи, що
встановлений ст.38 КУпАП строк
накладення стягнення сплив, відповідно
до вимог п.7 ст.247 цього Кодексу, справа
про адміністративне правопорушення
підлягає закриттю.

Керуючись п.3 ч.8 ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Красилівського районного
суду від 19 квітня 2012 року щодо ОСОБА_5
скасувати.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП.

На підставі п.7 ст.247 КУпАП справу
закрити.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
С.Є.Ващенко