Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/160/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року суддя судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області

Бондарчук Р.А.,

з участю особи, яка подала скаргу
ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
судді Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 лютого 2014 року, якою

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Кіровограда, українця, громадянина
України, який працює водієм ТОВ «Зерно
Дім», розлучений, на утриманні 1
малолітня дитина проживає за адресою:
АДРЕСА_1, -

визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(далі КУпАП) та призначено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в:

Оскарженою постановою судді ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП і
накладено на нього адміністративне
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на 1 рік.

Згідно постанови, 09.02.2014 року о 01 год. 45
хв., ОСОБА_4, по вул. Дзержинського в м.
Кіровоград, керував транспортним
засобом ВАЗ 2110, номерний знак НОМЕР_1, з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
(різкий запах алкоголю з порожнини
рота). Від продуття алкотестеру
«Драгер» та проходження медичного
огляду відмовився в установленому
законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР
України, тобто вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1
КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не
оспорюючи фактичних обставин справи,
визнаючи свою вину у вчиненні
адміністративного правопорушення та
кваліфікацію суддею його дій за ст. 130
ч. 1 КУпАП, просить змінити постанову в
частині накладення адміністративного
стягнення та накласти на нього
стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування поданої апеляційної
скарги апелянт зазначив, що про розгляд
справи відносно нього у встановленому
законом порядку не повідомлявся, що
порушило його права на захист. Крім
того, вину визнає повністю і щиро
кається у скоєному, працює водієм і
керування транспортним засобом є
єдиним джерелом його заробітку, тобто
позбавлення цього права ставить його у
скрутне і невигідне становище.

Вивчивши матеріали адміністративної
справи, перевіривши доводи, викладені в
апеляційній скарзі, апеляційний суд
вважає, що її необхідно задовольнити, а
постанову судді суду змінити, виходячи
з таких підстав.

Оскільки скаржник визнає свою вину
повністю та не оспорює фактичних
обставин справи, встановлених суддею
районного суду, то апеляційний суд не
входить в дослідження фактичних
обставин справи та вини ОСОБА_4 у
вчиненні адміністративного
правопорушення.

Посилання апелянта на те, що про
розгляд справи відносно нього у
встановленому законом порядку не
повідомлявся, що порушило його права на
захист є безпідставними, оскільки про
розгляд справи правопорушник був
повідомлений належним чином, що
підтверджується зворотнім поштовим
повідомленням про вручення повістки та
у якому міститься підпис ОСОБА_4 (а.с. 9).
До тверджень скаржника про те, що він не
розписувався у вказаному повідомленні,
апеляційний суд відноситься критично
та вважає їх такими, що надані з метою
ухилення від адміністративної
відповідальності.

В той же час, при накладенні
адміністративного стягнення, суддя
суду першої інстанції не врахував
обставини, передбачені ч. 2 ст. 33 КУпАП,
внаслідок чого наклав остаточне
адміністративне стягнення без
врахування даних про особу
правопорушника.

Відповідно до довідки № 2457 від 24.03.2014
року ОСОБА_4 працює на посаді водія,
позитивно характеризується за місцем
роботи та проживання, сплачує аліменти
на малолітню дитину.

Крім того, ОСОБА_4 щиро розкаюється у
скоєному правопорушенні, до
адміністративної відповідальності
притягується вперше, обтяжуючих
обставин не має та тяжких наслідків від
правопорушення не настало, професія
водія є його єдиними засобом для
існування та утримання дитини.

Тому вважаю, що доводи апелянта є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. Накладення
адміністративного стягнення саме у
вигляді штрафу буде необхідним і
достатнім для виправлення
правопорушника, оскільки аргументи
апелянта про те, що транспортний засіб
є єдиним і основним джерелом для
існування, а також використовується
для утримання та виховання
неповнолітньої дитини, апеляційний суд
вважає обґрунтованими і, позбавляючи
правопорушника права керування
транспортними засобами, суд може
ускладнити його життєдіяльність та
призвести до негативних наслідків його
існування у суспільстві.

За таких обставин, постанову необхідно
змінити в частині виду
адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 28 лютого 2014 року
про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 130 КУпАП України змінити в
частині визначення виду
адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_4 за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
адміністративне стягнення у виді
штрафу, в розмірі 3400 (три тисячі
чотириста) грн., в дохід держави.

В решті постанову судді Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 28
лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Р.А. Бондарчук