Номер провадження № 33/785/18/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Копіца О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року
м. Одеса

Суддя Апеляційного суду Одеської
області Копіца О.В., за участі особи,
притягнутої до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 та його
захисника ОСОБА_2, ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4, розглянувши
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2 на постанову судді
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 грудня 2013 року,

встановив:

Зазначеною постановою судді, ОСОБА_1
визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та закрито провадження по
адміністративній справі у зв'язку із
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови судді, 09.09.2013
року о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_1, керуючи
автомобілем марки «Mercedes», державний
знак НОМЕР_1, по вул. В. Арнаутській в м.
Одесі на врегульованому перехресті з
вул. Осипова не переконався в безпеці
та скоїв виїзд на перехрестя на
заборонений (червоний) сигнал
світлофору, та допустив зіткнення з
автомобілем марки «Mitsubishi», державний
знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3,
який рухався по вул. Осипова на зелений
сигнал світлофору. В результаті
дорожньо-транспортної пригоди
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1
адвокат ОСОБА_2 зазначив, що постанова
судді є незаконною, необґрунтованою та
винесеною з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки:

- суддя не прийняв до уваги, що свідки зі
сторони ОСОБА_3 погрожували ОСОБА_1
побиттям в момент огляду пошкоджень
його автомобіля, стверджуючи, що він
спровокував ДТП та повинен
відшкодувати другому учаснику ДТП
матеріальні збитки;

- не прийняті до уваги наявні в
матеріалах справи свідчення ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які стверджували, що в момент
зіткнення ОСОБА_1 рухався на зелений
сигнал світлофору, а ОСОБА_3 - на
червоний;

- не враховано висновок експерта, що
знаходиться в матеріалах справи,
згідно якого неможливо встановити, хто
з водіїв винний в ДТП;

- свідчення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
дані ними в судовому засіданні, не є
тотожними і відрізняються одне від
одного.

За таких обставин захисник ОСОБА_2
просив постанову судді скасувати,
однак не зазначив, що робити з
провадженням по справі.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції захисник ОСОБА_2 та ОСОБА_1
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити. ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_4 заперечували
проти доводів апеляції та просили
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та
матеріали справи, допитавши свідків
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вважаю, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова судді скасуванню з
ухваленням нової постанови з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова
особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
в їх сукупності, керуючись законом і
правосвідомістю.

В порушення зазначених норм КУпАП,
суддя першої інстанції обставини
справи дослідив не повно та не
об'єктивно, не допитав свідків ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 та не проаналізував наявні
докази в справі, у зв'язку з чим прийняв
передчасне рішення про винуватість
ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП.

В протоколі про адміністративне
правопорушення та мотивувальній
частині постанови судді зазначено, що
ОСОБА_1 здійснював рух на своєму
автомобілі на заборонний (червоний)
сигнал світлофору.

В той же час, ОСОБА_1 послідовно
заперечує цю обставину, стверджуючи, що
він виїхав не перехрестя вулиць В.
Арнаутська та Осипова м. Одеси на
зелений сигнал світлофору.

Аналіз матеріалів справи показує, що
об'єктивні дані про те, хто саме з
водіїв рухався на зелений сигнал
світлофору - відсутні, учасники ДТП
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наполягають на тому,
що кожен з них рухався на зелений
сигнал світлофору, що апріорі є
неможливим.

Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитані в
суді першій інстанції пояснили, що
автомобіль «Mercedes», державний знак
НОМЕР_1 почав рухатися на заборонений
(червоний) сигнал світлофора, а
автомобіль «Mitsubishi», державний знак
НОМЕР_2 рухався на зелений сигнал.

Разом з тим, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, допитані свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, показали, що в момент
ДТП, 09.09.2013 року о 22 годині 40 хвилин, вони
знаходилися в офісі ТОВ «Мірс», акий
розташований по вул.. В. Арнаутська на
перехресті з вул. Осипова в м. Одесі, та
спостерігали через вхідні скляні двері
момент ДТП, та вказали, що одразу
звернули увагу на сигнал світлофора,
який був червоного кольору для руху
транспорту по вул. Осипова, а саме для
автомобіля «Mitsubishi».

Тобто, покази свідків по справі є
взаємовиключними та такими, що суттєво
суперечать один одному, а тому на їх
основі неможливо зробити висновки про
винуватість конкретної особи в даній
ДТП.

Водій автомобіля «Mercedes» ОСОБА_1 під час
проведення дізнання по справі та в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції пояснив, що під'їжджаючи до
перехрестя вул. В. Арнаутської та
Осипова м. Одеси, він зупинився на
заборонний сигнал світлофора
(червоний) та, дочекавшись дозволяючого
сигналу світлофора (зеленого), почав
рух, після чого виїхав на перехрестя
вул. Осипова та відчув сильний удар в
ліву частину автомобіля.

Водій автомобіля «Mitsubishi» ОСОБА_3 під
час проведення дізнання по справі
пояснив, що, здійснюючи проїзд
перехрестя вул. В. Арнаутської та
Осипова м. Одеси на зелений сигнал
світлофора, перед ним виїхав
автомобіль «Mercedes», він застосував
екстрене гальмування, але зіткнення
попередити не вдалось.

Відповідно до висновку спеціаліста
№11/А-240 від 07.11.2013 року (а.с. 87-90),
встановити експертним шляхом, дії кого
з водіїв знаходяться в причинному
зв'язку з дорожньо-транспортною
пригодою не надається можливим.

Окрім того, суд апеляційної інстанції
звернувся з листом до УДАІ ГУМВС
України в Одеській області, в якому
просив доручити проведення
перевірочних заходів для забезпечення
повного всебічного та об'єктивного
розгляду даної справи.

25.02.2014 року до апеляційного суду
Одеської області були надані матеріали
виконання зазначеного доручення, а
саме акт додаткового огляду місця
дорожньо-транспортної пригоди від
20.02.2014 р., відповідно до якого при
перевірці обзору в офісі ТОВ «Мірс»,
розташованому на перехресті вул.
Великої Арнаутської та Осипова, з місця
положення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5
було встановлено, що з місця
розташування ОСОБА_6 простежується
світлофорний об'єкт, розташований за
перехрестям з лівої сторони по
напрямку руху вул. В.Арнаутської, а з
місця розташування ОСОБА_5 в обзорі
знаходиться світлофорний об'єкт,
розташований по лівій стороні вул.
Осипова за напрямком руху до вул.
Базарної.

До зазначеного акту також додана
фото-таблиця, яка була досліджена в
судовому засіданні, та підтверджує
пояснення, надані свідками ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, які дійсно могли бачити колір
світлофору в момент ДТП. Підстав не
довіряти показанням свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 у суду не має.

Твердження ОСОБА_3 та його представника
про те, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5
надали суду завідомо неправдиві
свідчення, суд не приймає до уваги. Той
факт, що в первинних поясненнях ОСОБА_6
і ОСОБА_5 свідчили про те, що вони
знаходилися в офісі ТОВ «Мірс» як
охоронці на роботі, а при допиті в суді
апеляційної інстанції пояснили, що
просто завітали до свого знайомого
охоронця офісу ОСОБА_10 та при їх
опитувані по факту ДТП не хотіли, щоб у
ОСОБА_10 були проблеми по роботі.
Зазначені обстави також підтвердив
ОСОБА_10 в своїх поясненнях.

Суд апеляційної інстанції, також не
приймає до уваги твердження ОСОБА_3 та
його представника про те, що не можуть
бути належними доказами по справі
матеріали, отриманні в результаті
проведення за дорученням головуючого
по справі перевірочних дій, а саме акт
огляду із схемою та фото-таблицею від
20.02.2014р., пояснення ОСОБА_10 в зв'язку з
тим, що суд таким чином намагався
встановити фактичні обставини справи,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Твердження захисника ОСОБА_2 про те, що
свідки зі сторони ОСОБА_3 погрожували
ОСОБА_1 побиттям в момент огляду
пошкоджень його автомобіля,
стверджуючи, що він спровокував ДТП та
повинен відшкодувати другому учаснику
ДТП матеріальні збитки, суд не прийняв
до уваги, оскільки вони ні чим не
підтверджені.

Суд апеляційної інстанції, також не
приймає до уваги твердження захисника
ОСОБА_2 про те, що показання свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дані ними в суді
першої інстанції, не є тотожними і
відрізняються одне від одного, в
зв'язку з тим, що зазначені неточності
являються не істотними та не впливають
на кінцеве рішення по справі.

Таким чином, з матеріалів
адміністративної справи видно, що
пояснення свідків, на які посилається
суддя у постанові та показання свідків,
допитаних в суді апеляційної інстанції
є протилежними, на підставі висновка
спеціаліста неможливо встановити
винуватість конкретної особи у
вчиненні ДТП, а об'єктивні дані про те, у
якій послідовності та на який сигнал
світлофору рухались водії ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - відсутні.

Інші докази по справі, а саме протокол
огляду місця ДТП із схемою та
фото-таблицею від 10.09.2013р., інформація
із КП „СМЕП" від 24.09.2013 р. об'єктивно не
доводять вину ОСОБА_1 у вчинені
інкримінованого йому
адміністративного правопорушення.

Більш того, за результатами перевірки
по факту ДТП, яка сталася 10.09.2013 р.
старшим інспектором відділу
оформлення матеріалів ДТП, дізнання та
розшуку транспортних засобів, що
зникли з місця ДТП УДАІ ГУМВС України в
Одеській області Плахотнюком В.О. було
складено протоколи про
адміністративне правопорушення як у
відношенні ОСОБА_1 так і у відношенні
ОСОБА_3 за виїзд на перехрестя на
заборонний сигнал світлофора,
внаслідок чого трапилося зіткнення та
отримали механічні пошкодження.

За таких обставин, висновок судді
першої інстанції є помилковим,
оскільки ґрунтується не на об'єктивних
доказах.

Таким чином, вважаю, що ОСОБА_1 визнаний
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, -
безпідставно, оскільки його вина не
доведена матеріалами справи, а усі
можливості доказування у даному
конкретному випадку вичерпані.

Стаття 247 КУпАП не передбачає підстави
для закриття провадження у справі у
зв'язку з недоведеністю вини особи, яка
притягнута до адміністративної
відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 8
Конституції України, «в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії…».

Відповідно до ст. 62 Конституції
України, «особа вважається невинуватою
у вчиненні злочину і не може бути
піддана кримінальному покаранню, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.»

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції має
право:

1) залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити
провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову
постанову;

4) змінити постанову.

У даному конкретному випадку йдеться
не про кримінальний злочин, а про
адміністративне правопорушення, але,
оскільки Кодекс України про
адміністративні правопорушення не
передбачає таку підставу для закриття
провадження у справі як недоведеність
вини, вважаю за необхідне застосувати
аналогію права та ст. 62 Конституції
України як норму прямої дії.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 8, 62 Конституції України, ст. 294
КУпАП суддя-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_1- задовольнити
частково.

Постанову судді Приморського
районного суду м. Одеси від 19 грудня 2013
року, відносно ОСОБА_1 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -
закрити за недоведеністю його вини.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду Одеської
області О.В.
Копіца