П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к
р а ї н и

23.04.2014
м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської
області в особі судді Гошовського Г.М.
за участі захисника особи, яку
притягнуто до адміністративної
відповідальності - адвоката ОСОБА_1 і
представника митного органу - старшого
державного інспектора відділу
провадження у справах про порушення
митних правил управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Чопської митниці
Міндоходів Зубенка І.І. розглянув
справу №33/777/120/2014, в якій ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець
АДРЕСА_1, непрацюючий, притягується до
відповідальності як такий, що вчинив
порушення митних правил, передбачене
ст. 472 МК України.

Як зазначено у протоколі про порушення
митних правил № 2621/30500/13 від 18.10.2013,
ОСОБА_3 цього дня на митному посту
«Тиса» Чопської митниці не заявив за
встановленою формою в митній
декларації точні відомості про
переміщувані ним, як водієм
мікроавтобусу марки «Mercedes-Benz» НОМЕР_1,
через митний кордон України товари:
одяг, взуття, іграшки, рулони тканини,
постільну білизну та рушники у
кількості 2774 шт. загальною вагою брутто
628,4 кг, які в такій кількості підлягали
обов'язковому письмовому декларуванню
та оподаткуванню.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду постановою від
05.03.2014 визнав ОСОБА_3 винним у
правопорушенні, передбаченому ст. 472 МК
України, та наклав на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 330 502 грн. 50 коп. з
конфіскацією товарів - предметів одягу,
взуття, іграшок, рулонів тканини,
постільної білизни та рушників у
кількості 2774 шт., загальною вартістю 330
502 грн. 50 коп..

Захисник ОСОБА_1 подав клопотання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження вмотивоване тим, що суд
першої інстанції розглянув справу без
участі ОСОБА_3, завчасного його
повідомлення про час і місце розгляду і
тим, що про існування постанови від
05.03.2014 йому стало відомо 01.04.2014. В
апеляційній скарзі порушує питання про
скасування цієї постанови і
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції. Стверджує, що
вартість товарів значно завищена, а
ОСОБА_3 було позбавлено права висловити
своє ставлення щодо висновку експерта.

Апеляційний суд заслухав пояснення
захисника ОСОБА_1, який підтримав
клопотання і апеляцію, але змінив
апеляційну вимогу: просив провадження
в справі закрити у зв'язку з
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення,
передбаченого ст. 467 МК України;
заперечення проти апеляційних вимог
представника митного органу, який
просив залишити постанову суду першої
інстанції без змін, перевірив
матеріали справи, доводи сторін, у тому
числі викладені у клопотанні та в
апеляції, і вважає, що клопотання
підлягає до задоволення, а апеляція - до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

В заяві від імені ОСОБА_3 на адресу
голови суду (а.с.16) зазначається про
його намір взяти участь у розгляді
справи, а даних про його своєчасне
сповіщення про місце і час її розгляду
ній немає. Отже вимоги ч.1 ст. 268 КУпАП
судом першої інстанції не додержано.

Апеляція подана 02.04.2014 (а.с. 145-146), даних
про те, що про винесення постанови
ОСОБА_3 стало відомо раніше ніж за
десять днів до цієї дати, в справі
немає. Тому відповідальність за
пропуск десятиденного строку на
апеляційне оскарження з дня винесення
постанови на нього покладена бути не
може.

На підставі викладеного апеляційний
суд вважає, що строк апеляційного
оскарження постанови суду першої
інстанції підлягає поновленню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню.

Недекларування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, підпадає під ознаки ст. 472 МК
України в випадках незаявлення за
встановленою формою точних та
достовірних відомостей (наявність,
найменування або назва, кількість тощо)
про товари, які підлягають
обов'язковому декларуванню і тягне за
собою адміністративну
відповідальність незалежно від форми
вини.

В протоколі про порушення митних
правил зазначено, що ОСОБА_3 подав до
митниці декларацію, в якій вказав про
наявність багажу з особистими речами в
кількості двадцяти місць, підтвердив
ці відомості при усному опитуванні і
заперечив наявність будь-яких інших
товарів.

Однак під час митного контролю
транспортного засобу в вантажному
відділенні, окрім заявленого багажу, в
сумках та картонних коробках у
кількості 80 місць було виявлено 2 774 шт.
товарів загальною вагою 628,4 кг, не
вказані у митній декларації. Згідно
пояснення ОСОБА_3 начальнику митного
органу ці товари йому не належать,
однак переміщуються ним в Україну на
прохання інших осіб (а.с.15).

Така кількість товарів не підпадає під
перелік тих, які згідно ст. 370 МК України
можуть бути віднесені до особистих
речей громадян.

Довід захисника про завищення у
висновку експертизи вартості
вилучених товарів ОСОБА_3 не
виправдовує. Об'єктивна сторона
правопорушення, за яке його притягнуто
до відповідальності, вимагає тільки
визначення товару як такого, що
підлягає обов'язковому декларуванню.
Остання ж обставина у справі доведена,
оскільки товари (крім підакцизних), що
ввозяться громадянами на митну
територію України у ручній поклажі
та/або у супроводжуваному багажі
сумарна фактурна вартість яких
перевищує еквівалент 500 євро (але не
перевищує еквівалент 10 000 євро) та
сумарна вага яких перевищує 50 кг,
згідно ст. 374 МК України, підлягають
письмовому декларуванню та
оподатковуються ввізним митом.

В даному випадку ОСОБА_3 при
переміщенні через митний кордон
України товарів, які підлягали
обов'язковому декларуванню, не заявив
про них митному органу. Отже, в цьому
його діянні міститься склад порушення
митних правил, передбаченого ст. 472 МК
України.

Вирішуючи питання про подальший рух
справи, апеляційний суд виходить з
положення п.7 ст. 247 КУпАП, згідно якому
розпочате провадження в справі про
адміністративне правопорушення, в разі
закінчення на момент розгляду справи
строків, передбачених статтею 38 цього
Кодексу, підлягає закриттю. Частиною 2
ст. 38 КУпАП передбачено, що у справах
про адміністративні правопорушення
підвідомчих суду адміністративне
стягнення може бути накладено не
пізніш як через три місяці з дня
виявлення правопорушення. Оскільки цей
строк закінчився, справа підлягає
закриттю на підставі п.7 ст. 247 цього ж
Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання захисника ОСОБА_1 про
поновлення строку на апеляційне
оскарження задовольнити, строк на
внесення апеляції поновити.

Апеляцію захисника ОСОБА_1
задовольнити частково, постанову судді
Ужгородського міськрайонного суду від
05.03.2013, якою ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 472 МК України, та
піддано адміністративному стягненню в
вигляді штрафу в розмірі 330 502 грн. 50 коп.
з конфіскацією товарів, зазначених у
протоколі про порушення митних правил
№ 2621/30500/13 від 18.10.2013, скасувати.

Провадження в справі № 33/777/120/2014
на підставі п.7 ст. 247 КУпАП: у зв'язку з
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення, закрити.

Вилучені товари: одяг, взуття,
іграшки, рулони тканини, постільну
білизну та рушники у кількості 2774 шт.
загальною вагою брутто 628,4 кг і
вартістю 330 502 грн. 50 коп., зазначених у
протоколі про порушення митних правил
№ 2621/30500/13 від 18.10.2013 або їх вартість в
сумі 330 502 грн. 50 коп. повернути ОСОБА_3
або його представнику.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя:
Гошовський Г.М.