АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/415/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову судді
Оболонського районного суду м. Києва
від 07.02.2014 року відносно:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, уродженки Луганської
області, громадянки України, не
працюючої, зареєстрованої за адресою:
АДРЕСА_1, яка проживає у АДРЕСА_2

- за ст. 124 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про
адміністративне правопорушення від
29.12.2013 року ОСОБА_2 29.12.2013 року, о 16 год. 00
хв., керуючи автомобілем «ВАЗ»,
державний номер НОМЕР_2, рухаючись по
проспекту Московському, 10 в м. Києві,
під час руху заднім ходом не
переконалася, що це буде безпечно,
внаслідок чого скоїла наїзд на
транспортний засіб «Хонда», державний
номер НОМЕР_3, під керуванням водія
ОСОБА_3, що спричинило механічні
пошкодження обох транспортних засобів.
Своїми діями водій ОСОБА_2 порушила
вимоги п. 10.9 ПДР України, тобто вчинила
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою судді Оболонського суду м.
Києва від 07.02.2014 року ОСОБА_2 притягнута
до адмінвідповідальності з
накладенням адмінстягнення у виді
штрафу у доход держави у розмірі 20
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що становить 340 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, ОСОБА_2 подала до
Апеляційного суду м. Києва апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на те, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною, необґрунтованою та такою,
що не відповідає фактичним обставинам
по справі, просить її скасувати, а
провадження по справі закрити за
відсутністю у її діях складу
адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначає, що під час руху заднім ходом
Правил дорожнього руху не порушувала,
оскільки припаркувала своє авто згідно
з вимогами Правил на платній парковці
і, як водій, вжила всіх необхідних та
достатніх заходів для запобігання
настання шкідливих наслідків. При
виїзді з парковки вона переконалася, що
при русі заднім ходом оглядовість буде
обмеженою, оскільки інші автомобілі
були припарковані без дотримання
безпечного та необхідного інтервалу, а
тому скористалася послугами
паркувальника, який вказував їй
напрямок руху. Проте паркувальник
недбало поставився до виконання своїх
обов'язків, у зв'язку з чим і сталося
зіткнення. Також, апеляційна скарга
мотивована невідповідністю протоколу
про адміністративне правопорушення
вимогам закону та неправомірністю дій
інспектора ДАІ.

ОСОБА_2 в призначені судові засідання
на 11.03.2014 та 21.03.2014 не з'явилася, про час
та місце розгляду справи повідомлялася
у встановленому законом порядку та
належним чином, про що маються її
відповідні розписки, про причини
неявки не повідомила, а тому суд вважає
за можливе розглядати справу у її
відсутності.

За таких обставин, заслухавши доповідь
судді, вивчивши матеріали справи та
дослідивши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає її
такою, що не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Висновок судді районного суду про
доведеність винуватості ОСОБА_2 у
порушенні п. 10.9 ПДР є законним та
обґрунтованим. Винуватість ОСОБА_2 у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, відповідає фактичним обставинам
подій та підтверджена матеріалами
адміністративної справи, у тому числі
поясненнями іншого водія-учасника ДТП -
ОСОБА_3., даними, що містяться у
протоколі про адміністративне
правопорушення, схемі ДТП, які були
підписані відповідною посадовою
особою та водіями - учасниками пригоди
без будь-яких заперечень.

При цьому, пояснення, які були надані
ОСОБА_3 під час оформлення матеріалів
ДТП щодо механізму ДТП повністю
співпадають та узгоджуються з іншими
об'єктивними даними, які наявні у
справі.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, факт ДТП, яка
сталася, ОСОБА_2 не заперечується,
проте вона не визнає свою винуватість
в цьому, а вважає, що ДТП сталася саме з
вини паркувальника. Разом з тим, такі
доводи апелянта є безпідставними,
оскільки не ґрунтуються на матеріалах
справи, перевірялись суддею районного
суду та були обґрунтовано відхилені,
оскільки повністю спростовувались
наявними у справі доказами.

Так, відповідно до п. 10.9. ПДР України,
під час руху транспортного засобу
заднім ходом водій не повинен
створювати небезпеки чи перешкод іншим
учасникам руху. Для забезпечення
безпеки руху він у разі потреби повинен
звернутися за допомогою до інших осіб.

При цьому, вказана норма не позбавляє
первинного обов'язку водія
транспортного засобу дотримуватись та
виконувати інші вимоги Правил, зокрема
п. 10.1 відповідно до якого, перед
початком руху, перестроюванням та
будь-якою зміною напрямку руху водій
повинен переконатися, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху. Відтак,
навіть у разі скористання водієм
допомогою інших осіб під час руху
заднім ходом, з водія не знімається
обов'язок належним чином виконувати
усі правила, і саме ця особа повинна
нести відповідну відповідальність у
разі їх порушення.

Крім того, як вбачається із схеми ДТП
(а.с.2), автомобіль, яким керувала ОСОБА_2,
фактично розташований під кутом до
місця паркування, що дає підстави
вважати, що під час руху заднім ходом,
ОСОБА_2 не тільки виїжджала із
паркомісця, а ще й змінювала напрямок
руху.

Також з огляду на дані схеми ДТП та
місць транспортних засобів, в яких
стався контакт автомобілів при
зіткненні (а саме передня частина авто
під керуванням особи, яка була
притягнута до адмінвідповідальності)
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що саме ОСОБА_2 повинна була
та мала усі можливості слідкувати за
напрямком руху свого транспортного
засобу та не була позбавлена
можливості та повинна була бачити
задню частину іншого автомобіля,
зіткнення з яким сталося.

Крім того, доводи апелянта про те, що
протокол про адміністративне
правопорушення був складений
працівниками ДАІ з порушення вимог
закону, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду справи як в суді
першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції, оскільки як
протокол так і схема до нього були
підписані обома учасниками ДТП без
застережень, а будь-яких інших даних,
які б спростували законність дій
працівників ДАІ, апелянтом не наведено.

За таких обставин, апеляційна скарга
ОСОБА_2 є безпідставною та не підлягає
задоволенню, оскільки постанова судді,
яка ухвалена на підставі повного та
всебічного дослідження матеріалів
справи та фактичних обставин ДТП, є
законною та обґрунтованою, а тому
скасуванню не підлягає.

Будь-яких інших доводів, які б
підтверджували порушення вимог
чинного законодавства при розгляді
суддею районного суду справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 у скарзі не наведено
та додаткових доказів на спростування
висновків судді районного суду
Апеляційному суду м. Києва не надано.

З огляду на наведене, керуючись ст. 294
КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову судді
Оболонського районного суду м. Києва
від 07 лютого 2014 року про притягнення
ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ст.
124 КУпАП - без змін.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва підпис
С.І. Стрижко