АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 611/168/14-п
Провадження № 33/790/170/14
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м.
Харків

Суддя судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Харківської області Шевченко
В.В., за участю особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності -
ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову судді
Барвінківського районного суду
Харківської області від 25 лютого 2014
року по справі про адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.130
КУпАП, відносно

ОСОБА_2, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
м. Барвінкове Харківської області, не
працює , мешкає за адресою: АДРЕСА_1,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Барвінківського
районного суду Харківської області від
25 лютого 2014 року ОСОБА_2 визнано винним
у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КУпАП та піддано стягненню у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами на 1 рік.

Як встановив суд першої інстанції,
14 лютого 2014 року о 14.15 год. на автодорозі
Барвінкове-В.Комишуваха, ОСОБА_2,
перебуваючи в стані алкогольного
сп*яніння, керував автомобілем НОМЕР_1,
чим порушив п. 2.9 ПДР України, за що ч.1
ст.130 КУпАП передбачена
адміністративна відповідальність.

Не погодившись з прийнятим
процесуальним рішенням судді, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, просить
скасувати постанову судді від 25 лютого
2014 року про притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження по справі
закрити у зв'язку із відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення. На думку ОСОБА_2,
протокол та винесена за результатами
розгляду цього протоколу постанова
судді ґрунтується на неповно
з'ясованих обставинах справи, з
порушенням матеріального і
процесуального права. Апелянт
посилається на те, що при складані
протоколу йому не були роз'яснені його
права передбачені ст.63 Конституції
України, ст. 268 КУпАП , а зміст протоколу
не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
ОСОБА_2 зазначає, що у наданому йому
другому примірнику протоколу
зазначена дата судового засідання -
03.03.2014 року, але постанова суддею
винесена 25 лютого 2014 року без належного
його повідомлення про дату та місце
розгляду справи, відповідно до вимог
ст.277-2 КУпАП. Апелянт вказує, що
співробітники ДПС ДАІ, зупинивши його
транспортний засіб, змусили проїхати
та пройти медичний огляд на стан
сп'яніння без проведення попереднього
огляду на місці зупинки з
використанням спеціальних технічних
засобів, а медичний висновок на
підтвердження стану алкогольного
сп'яніння є помилковим та не
допустимим доказом, оскільки медичний
огляд, на його думку, проведений із
порушеннями вимог Інструкції №400/666 від
09.09.2009 року. Свідки, що зазначені у
протоколі про адміністративне
правопорушення, є співробітниками
Барвінківської ЦРЛ, де було проведено
його медичний огляд, тому ОСОБА_2
вважає, що вони не є очевидцями
скоєного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши ОСОБА_2, який підтримав
апеляційну скаргу, перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252,
280 КУпАП суд зобов'язаний повно,
всебічно та об'єктивно з'ясувати всі
обставини справи, дослідити в судовому
засіданні наявні у справі докази, дати
їм належну правову оцінку і, в
залежності від встановленого, прийняти
мотивоване законне рішення.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 суддею повно і
всебічно встановлені всі обставини
правопорушення на підставі наявних в
матеріалах справи і досліджених в
судовому засіданні доказів, які
оцінені судом першої інстанції в їх
сукупності, у відповідності з вимогами
ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у
мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
в діях ОСОБА_2 порушення п.2.9 Правил
дорожнього руху України, а відповідно -
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130
КУпАП, з чим погоджується і апеляційний
суд.

Факт вчинення адміністративного
правопорушення та вина ОСОБА_2
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: протоколом про
адміністративне правопорушення від
14.02.2014 року АВ2 №144900 (а.с.1), висновком
щодо результатів медичного огляду з
метою виявлення стану сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №4 від 14.02.2014 року,
відповідно до якого ОСОБА_2 знаходився
в стані алкогольного сп'яніння ( а.с.2).

Протокол про адміністративне
правопорушення у відношенні ОСОБА_2
складений компетентною особою, його
форма та основні елементи змісту
відповідають вимогам ст.256 КУпАП. В
протоколі зазначені дата і місце його
складення; посада, прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка склала протокол;
відомості про особу, яка притягається
до адміністративної відповідальності;
місце, час вчинення і суть
адміністративного правопорушення;
нормативний акт, який передбачає
відповідальність за дане
правопорушення. Із протоколу
вбачається, що ОСОБА_2 роз*яснені його
права та обов*язки, передбачені ст.63
Конституції України та ст.268 КУпАП,
проте, ОСОБА_2 від дачі пояснень та
підпису протоколу відмовився, що
засвідчено підписами у протоколі
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.1).

ОСОБА_2 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.130 КУпАП саме за керування
транспортним засобом у стані
алкогольного сп*яніння, що можливе
лише після проведення медичного огляду
та встановлення такого стану у водія.
Тому місцем складання протоколу про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_2 вірно зазначена адреса
лікувального закладу, де проводився
медичний огляд правопорушника, а гр.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є свідками проведення
огляду для встановлення стану
сп*яніння ОСОБА_2 та при складанні
протоколу щодо нього. Факт керування
автомобілем «Volkswagen» при обставинах, що
зазначені у протоколі, підтверджуються
і самим ОСОБА_2, який в апеляційній
скарзі зазначив, що співробітник ДПС
ДАІ, зупинивши його транспортний
засіб, змусив проїхати з ним до закладу
охорони здоров*я з метою проходження
огляду на стан алкогольного сп*яніння (
а.с.14). Натомість, матеріали справи не
містять відомостей про те, що ОСОБА_2 у
визначеному законом порядку
оскаржувались дії посадових осіб
органів ДАІ щодо неправомірного, як на
його думку, психологічного впливу з
метою примушування до проходження
медичного огляду на стан сп*яніння, та,
як наслідок, складання відносно нього
протоколу від 14 лютого 2014 року.
Будь-яких доказів з цього приводу
ОСОБА_2 не надав і в судовому засіданні
апеляційного суду.

Порядок виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп*яніння, або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції,
встановлено Інструкцією, затвердженою
наказом МВС України № 400/666. від 09.09.2009
року ( надалі Інструкція).

Відповідно до п.1.2 Інструкції,
огляду на стан сп'яніння підлягають
водії транспортних засобів, щодо яких в
уповноваженої особи Державтоінспекції
МВС є підстави вважати, що вони
перебувають у стані сп'яніння згідно з
ознаками такого стану. Згідно п. 1.3.
Інструкції ознаками алкогольного
сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини
рота; порушення координації рухів;
порушення мови; виражене тремтіння
пальців рук; різка зміна забарвлення
шкірного покриву обличчя; поведінка, що
не відповідає обстановці.

У протоколі про адміністративне
правопорушення зазначені ознаки
алкогольного сп*яніння ОСОБА_2: різкий
запах алкоголю з ротової порожнини,
почервоніння очей.

Огляд ОСОБА_2 з метою
встановлення стану сп*яніння проведено
лікарем КЗОЗ Барвінківська ЦРЛ, у
відповідності до вимог зазначеної
Інструкції. Посилання апелянта на
порушення порядку огляду у зв*язку з
нездійсненням обов*язкового, на думку
ОСОБА_2, відбору біологічного
середовища, є неспроможними. Оскільки,
проведення лабораторного дослідження
біологічного середовища є обов*язковим
лише у випадках визначення
наркотичного засобу або психотропної
речовини (п.3.7 Інструкції) , або для
дослідження крові на вміст алкоголю,
наркотичних чи психотропних речовин у
водія - учасника дорожнього руху, який
внаслідок ДТП перебуває у несвідомому
стані або с тяжкими травмами ( п.3.14).

Висновок щодо результатів
медичного огляду ОСОБА_2 з метою
виявлення стану сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №4 від 14.02.2014 року
має встановлену форму, що є додатком №3
до Інструкції. Його зміст відповідає
вимогам п.п.3.16-3.18 Інструкції та містить
підпис обстежуваної особи про
ознайомлення з результатами огляду.

В матеріалах справи міститься
зворотнє повідомлення до поштового
відправлення, із якого вбачається, що
судову повістку про розгляд справи
25.02.2014 року ОСОБА_2 отримав особисто 21.02.
2013 року, про що свідчить його підпис
(а.с.6 ). Твердження апелянта про
порушення його права на участь в
судовому засіданні з огляду на те, що у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначена інша дата
розгляду матеріалу , є
необґрунтованими. Як вірно зазначає в
апеляційній скарзі ОСОБА_2, відповідно
до вимог ст.277-2 КУпАП повідомлення про
розгляд справи здійснюється шляхом
вручення судової повістки. ОСОБА_2
завчасно та в установлений законом
спосіб був повідомлений судовою
повісткою про дату, час та місце
розгляду справи. Суд першої інстанції,
за наявності відомостей про своєчасне
сповіщення ОСОБА_2, враховуючи його
неявку в судове засідання та за
відсутності клопотання про
відкладення розгляду справи, розглянув
справу з дотриманням вимог ст.268 КУпАП.

З огляду на зазначене, доводи
апеляційної скарги щодо наявності
порушень процесуального законодавства
при проведенні медичного огляду,
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення та при
розгляді справи судом є неспроможними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2
акцентував увагу саме на порушеннях
процесуального законодавства, які, на
його думку, допущені при проведенні
медичного огляду на стан сп*яніння,
складанні протоколу про
адміністративне правопорушення та при
розгляді справи судом. Проте, жодних
нових переконливих доказів на
спростування висновку суду про
наявність в його діях порушення п.2.9
ПДР України, не навів.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про
відсутність в його діях складу
адміністративного правопорушення
суперечать наявним в матеріалах справи
фактичним даним та є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний
суд вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою
і скасуванню за доводами апеляційної
скарги ОСОБА_2 не підлягає.

Крім того, апеляційний суд звертає
увагу на безпідставне зазначення в
мотивувальній частині постанови суду
першої інстанції обставини, що
пом*якшує відповідальність
правопорушника - щире каяття, оскільки
позиція ОСОБА_2, який не визнав свою
провину, свідчить про відсутність
щирого каяття з боку правопорушника.
Проте, апеляційний суд позбавлений
процесуальної можливості змінити
постанову суду та виключити цю
обставину, оскільки апеляційний
розгляд обмежений лише доводами
апеляційної скарги ОСОБА_2.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову судді Барвінківського
районного Харківської області від 25
лютого 2014 року про притягнення ОСОБА_2
до адміністративної відповідальності
за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення , є остаточною й оскарженню
не підлягає.

Суддя апеляційного суду

В.В.Шевченко