Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/184/14
Головуючий у суді І-ї інстанції Замша
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року суддя судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області

Бондарчук Р.А.,

за участю:

прокурора
Черевка
Є.М.,

особи, стосовно якої закрито
провадження
ОСОБА_3

представника особи, стосовно якої
закрито провадження - адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
апеляційну скаргу прокурора
Бобринецького району Кіровоградської
області на постанову Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 18 березня 2014 року, якою щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Бобринець, Кіровоградської області,
громадянина України, який працює
приватним підприємцем, являється
депутатом Бобринецької міської ради,
одружений, на утриманні 1 неповнолітня
дитина до кримінальної та,
адміністративної відповідальності не
притягувався, проживає за адресою:
АДРЕСА_1

закрито провадження по справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Постановою Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 18
березня 2014 року закрито провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаної постанови,
суд першої інстанції зазначив, що в
діях депутата Бобринецької міської
ради ОСОБА_3 відсутній конфлікту
інтересів. Зокрема, суду не надано
жодних доказів, які б достовірно
свідчили про перевагу
особисто-корисливих інтересів ОСОБА_3
над суспільно-корисними інтересами при
виконанні ним своїх повноважень як
депутата. Також не надано доказів, що
він використовував надані йому
службові повноваження не на користь
суспільства і держави, а на шкоду
державним, суспільним чи громадським
інтересам, наявність суперечностей між
особистими інтересами депутата ОСОБА_3
та його повноваженнями у момент
прийняття рішення сесією міської ради.
Вказано, що в діях ОСОБА_3 відсутні як
об'єктивні так і суб'єктивні ознаки
конфлікту інтересів, а відтак і ознаки
складу адміністративного
правопорушення за ст. 172-7 КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить
скасувати оскаржувану постанову та
постановити нову, якою ОСОБА_3 визнати
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП та накласти на нього
адміністративне стягнення в межах
санкції ст. 172-7 КУпАП. В обґрунтування
вказаної скарги прокурор зазначив, що
вина ОСОБА_3 в повній мірі
підтверджується матеріалами справи та
вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що в діях
правопорушника відсутній склад
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, в порушення чинного
законодавства, є хибним.

Заслухавши думку прокурора, який
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі, ОСОБА_3, який заперечив проти
задоволення скарги прокурора та просив
залишити постанову суду першої
інстанції без змін, перевіривши
матеріали справи, зваживши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що її
необхідно задовольнити, а постанову
суду першої інстанції - скасувати,
виходячи з таких підстав.

Відповідальність за ст. 172-7 КУпАП
настає у разі неповідомлення особою
безпосереднього керівника у випадках
передбачених законом, про наявність
конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КУпАП,
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне
правопорушення визнається вчиненим
умисно, коли особа, яка його вчинила,
усвідомлювала протиправний характер
своєї дії чи бездіяльності,
передбачала її шкідливі наслідки і
бажала їх або свідомо допускала
настання цих наслідків.

Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
передбачено, що корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_3 є депутатом Бобринецької
міської ради шостого скликання,
повноваження його підтвердженні
рішенням сесії міської ради № 1 від
18.11.2010 року.

14.06.2013 року від громадянина ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 до міської ради надійшла заява
про надання у спільну сумісну
власність для ведення особистого
селянського господарства земельної
ділянки до 2 га (по 1 га. На особу),
розташованої в АДРЕСА_2 на території
Бобринецької міської ради (а.с. 26).

Будучи суб'єктом відповідальності за
корупційні правопорушення, відповідно
до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про засади запобігання та протидії
корупції», 18.06.2013 року на засіданні 38
сесії 6-го скликання Бобринецької
міської ради, на підставі рішення № 1308
від 18.06.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5
відповідно до поданої заяви отримали
згоду на розроблення проекту
землеустрою по відведення земельної
ділянки площею 2 га (по 1 га.) для ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 27-36, 39-40).

ОСОБА_3, як депутат міської ради, був
присутній на сесії та брав участь у
голосуванні за прийняття вказаного
рішення.

Тобто в даному випадку питання надання
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дозволу на складання
проекту землеустрою, щодо відведення у
спільну сумісну власність земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, за його
заявою, є обставиною, що прямо зачіпає
майнові та немайнові інтереси особисто
ОСОБА_3

За таких підстав, під час сесійного
розгляду питання про надання дозволу
на складання проекту землеустрою щодо
відведення у спільну сумісну власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в
діяльності депутата Бобринецької
міської ради ОСОБА_3 виник конфлікт
інтересів, а саме суперечність між
особистими інтересами та його
депутатськими повноваженнями. Як
депутат Бобринецької міської ради
ОСОБА_3 був ознайомлений із вимогами
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», проте не
повідомив голову органу місцевого
самоврядування про наявність
конфлікту інтересів (а.с. 8-11).

Отже, судом першої інстанції,
необґрунтовано зроблено висновок про
те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, а висновки
суду на обґрунтування цього
спростовуються наступним.

18.11.2010 року на першій сесії
Бобринецької міської ради шостого
скликання рішенням № 1 від 18.11.2010 року
визнано повноваження депутатів
вказаного орган місцевого
самоврядування, в тому числі і ОСОБА_3
(а.с. 22-25).

Відповідно д п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» ОСОБА_3 є суб'єктом
відповідальності: вчинення
корупційних правопорушень та на нього
поширюються обмеження, передбачені
Законом. Згідно ст. 49 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні»
повноваження депутата ради
починаються з моменту офіційного
оголошення відповідною територіальною
виборчою комісією на сесії ради
рішення про підсумки виборів та
визнання повноважень депутатів і
закінчуються в день першої сесії ради
нового скликання.

Зокрема, на ОСОБА_3, як депутата
Бобринецької міської ради поширюються
зобов'язання, передбачені ч. 1 ст. 14
Закону, а саме: «уживати заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів;
невідкладно у письмовій формі
повідомляти безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів».

У оскаржуваній постанові суд першої
інстанції намагався роз'яснити поняття
«Конфлікт інтересів», тобто вдався до
власного тлумачення деяких норм
законодавства, хоча суд повинен лише їх
застосовувати.

Крім того, районним судом вказано, що
розгляд земельних питань відбувається
в два етапи, а відповідно до Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», земельні питання вирішуються
виключно на пленарних засіданнях, і
жодним чином не вказано про 2 етапи. До
того ж кількість прийнятих органом
місцевого самоврядування рішень при
розгляді заяви про надання земельної
ділянки у власність не впливають на
наявність або відсутність конфлікту
інтересів.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про
правила етичної поведінки», особи,
уповноважені на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
незважаючи на особисті інтереси,
вживають вичерпних заходів щодо
недопущення конфлікту інтересів, а
також не допускають вчинення дій чи
бездіяльності, що можуть спричинити
виникнення конфлікту інтересів або
створити враження його наявності.
Особи, уповноважені на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, не можуть прямо чи
опосередковано спонукати у будь-який
спосіб підлеглих до прийняття рішень,
вчиняти дії або бездіяльність на
користь своїх особистих інтересів
та/або інтересів третіх осіб. У
відповідності до ст. 2 згаданого вище
Закону, суб'єктами, на яких поширюється
дія цього Закону, є депутати місцевих
рад (ст. 2 ч. 1 п. 2 Закону).

Крім цього, згідно із ст. 8 ч. 1 п. 2 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад», депутат місцевої ради як
представник інтересів територіальної
громади, виборців свого виборчого
округу та член ради, здійснюючи
депутатські повноваження, повинен
дотримуватися таких правил
депутатської етики: не використовувати
депутатський мандат в особистих
інтересах чи в корисливих цілях.

Частиною 3 згаданої вище статті
визначено, що на депутатів місцевих рад
поширюються вимоги та обмеження,
встановлені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Отже, твердження суду щодо відсутності
законодавчого врегулювання конфлікту
інтересів, під час діяльності
депутатів є не вірним.

Безпідставним є також твердження про
те, що у депутата відсутній
безпосередній керівник.

Згідно ст. 8 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» Депутат
місцевої ради як представник
інтересів територіальної громади,
виборців свого виборчого округу та
член ради, здійснюючи депутатські
повноваження, повинен дотримуватися
таких правил депутатської етики: )
керуватися загальнодержавними
інтересами та інтересами
територіальної громади чи виборців
свого виборчого округу, від яких його
обрано; не використовувати
депутатський мандат в особистих
інтересах чи в корисливих цілях.
Регламентом ради чи статутом
відповідної територіальної громади
можуть бути встановлені також інші
правила депутатської етики та заходи
впливу щодо тих депутатів місцевих
рад, які порушують ці правила. На
депутатів місцевих рад поширюються
вимоги та обмеження, встановлені
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції.

Згідно ст. 11 ч.3 вказаного закону
депутат місцевої ради є
відповідальним перед виборцями свого
виборчого округу і їм підзвітним. У
своїй роботі у виборчому окрузі
взаємодіє з органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
органами самоорганізації населення,
трудовими колективами, об'єднаннями
громадян.

Відповідно до ст. 49 ч. 2 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», депутат представляє інтереси
всієї територіальної громади, має всю
повноту прав, що забезпечують його
активну участь у діяльності ради та
утворюваних нею органів, несе обов'язки
перед виборцями, радою та її органами,
виконує їх доручення.

В той же час міський голова
Бобринецької міської ради, відповідно
до вимог Конституції України, законів
України очолює міську раду та її
виконавчий комітет, організовує та
координує їх діяльність. Здійснює
керівництво апаратом ради та її
виконавчого комітету. Скликає сесії
ради, вносить пропозиції та формує
порядок денний сесій, головує на
пленарних засіданнях. Координує та
контролює діяльність всіх підрозділів
міської ради та її виконавчого
комітету щодо виконання покладених на
них завдань. Координує взаємодію
міської ради та її виконавчого
комітету з правоохоронними органами та
ін.

За таких обставин, суд першої
інстанції не виконав належним чином
вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне
та об'єктивне з'ясування всіх обставин
справи, відповідно доводи прокурора є
обґрунтованими, а тому постанову суду
необхідно скасувати та прийняти нову
постанову, якою ОСОБА_3 визнати винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП та накласти стягнення відповідно
до санкції вказаної статті.

При накладенні стягнення суд
апеляційної інстанції враховує
тяжкість вчиненого правопорушення,
його характер, особу порушника, ступінь
його вини, обставини, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність а тому
приходить до висновку щодо визначення
стягнення правопорушнику у виді
штрафу в розмірі 170 грн. Суд вважає, що
дане стягнення буде необхідним і
достатнім для виправлення і
перевиховування правопорушника.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора
Бобринецького району Кіровоградської
області задовольнити.

Постанову Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 18
березня 2014 року скасувати.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накласти
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави у розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Р.А. Бондарчук