Номер провадження № 33/785/175/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Балабан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року

Апеляційний суд Одеської області у
складі судді апелляційного суду
Одеської області Балабана В.Ф.,
розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову
судді Київського районного суду м.
Одеси від 23.12.2013 року,

встановив:

зазначеною постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр-нка Украины, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1,

була притягнута до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 41 ч.1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
на неї було накладене стягнення у виді
штрафу у розмірі 510 грн.

ОСОБА_1 була притягнута до
адміністративної відповідальності за
те, що вона, працюючи на посаді
головного спеціаліста відділу по
роботі з біженцями Державної установи
«пункт тимчасового розміщення
біженців м. Одеси» та являючись
посадовою особою вказаного суб'єкта
господарювання, порушила вимоги
трудового законодавства, а саме:

- табель обліку робочого часу за
вересень та жовтень, якій підписаний
ОСОБА_1 як відповідальною особою за
його ведення, був складений з
порушеннями вимог ст. ст. 30 ч.2 Закону
України «Про оплату праці».

- в порушення вимог ст. 47 КЗпП України,
трудова книжка робітника ОСОБА_2, яка
звільнилася за власним бажанням, в день
її звільнення видана не була, а також
на адресу ОСОБА_2 не було направлене
повідомлення рекомендованим листом
щодо обов'язкового отримання трудової
книжки.

Таким чином, згідно з постановою
суду ОСОБА_1 вчинила дії, передбачені
ст. 41 ч.1 УК Украины.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
звернувся до апеляційного суду з
клопотанням про поновлення її строку
на оскарження постанови суду першої
інстанції, посилаючись на те, що
вказаний строк був нею пропущений в
зв`язку з тим, що вона не був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, а з постановою, що оскаржується
була ознайомлена лише 21.02.2014 року.

Крім того, в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 стверджує, що постанова суду є
незаконною, оскількі правопорушення,
передбаченого ст. 41 ч.1 КЗпП України,
вона не вчиняла та, крім того вона
взагалі не є суб'єктом вказаного
правопорушення, в зв'язку з чим просить
скасувати постанову та закрити
провадження по справі.

Вивчивши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи, вважаю, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП,
справа про адміністративне
правопорушення розглядається в
присутності особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 не була сповіщена належним
чином про час та місце розгляду справи.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що копія постанови суду про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності,
всупереч вимогам адміністративно -
процесуального законодавства взагалі
не була направлена на її адресу.

За таких обставин, вважаю, що строк
на оскарження постанови суду підлягає
поновленню.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що висновок про винність
ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП є
правильним.

Так, з акту перевірки додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вбачається, що в
ході проведення територіальною
Державною інспекцією України з питань
праці перевірки Державної установи
«Пункт тимчасового розміщення
біженців м. Одеса», були встановлені
порушення вимог законодавства про
працю, а саме ст. 30 ч.2 Закону України
«Про оплату праці», 47 КЗпП України
(а.с.3-6).

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що згідно з наказом
директора Державної установи «Пункт
тимчасового розміщення біженців м.
Одеса» від 29.07.2013 року на головного
спеціаліста ОСОБА_1 були покладені
обов'язки кадрової діяльності
установи, тобто фактично ОСОБА_1 на
підставі вказаного наказу перебувала
на посаді начальника відділу кадрів
(а.с.14).

За таких обставин твердження ОСОБА_1
про те, що вона не є суб'єктом
правопорушення, передбаченого ст. 41 ч.1
КЗпП України є безпідставними.

Згідно з типовою інструкцією
посадових обов'язків начальника
відділу кадрів, яка розроблена на
підставі законодавства України, на
начальника відділу кадрів
покладається обов'язок організовувати
табельний облік робочого часу на
підприємствах, установах та
організаціях, а також своєчасне
оформлення прийняття, переводу та
звільнення робітників у відповідності
з трудовим законодавством.

При цьому, на підставі постанови
Кабінету Міністрів України «Про
трудові книжки робітників» від 27.04.1993
року № 301 та Інструкції про порядок
ведення трудових книжок робітників,
затверджений наказом Мінтруда, Мінюста
і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року № 58,
якщо у день свого звільнення робітник
відсутній та йому неможливо вручити
трудову книжку, то йому необхідно
відправити телеграму або заказний
лист (з повідомленням про вручення) про
необхідність отримання трудової
книжки.

Між тим в матеріалах справи відсутні
відомості про те, що наведені вимоги
закону ОСОБА_1 були виконані.

Також з матеріалів справи
вбачається, що у табелях обліку
робочого часу за вересень та жовтень
2013 року, які були підписані ОСОБА_1, як
відповідальною особою, в порушення
вимог ст. 30 ч.2 Закону України «про
оплату праці» та наказу Державного
комітету статистики України від 05.12.2008
року № 489, яким затверджена форма
табелю використання робочого часу, не
була зазначена кількість
відпрацьованих робітниками годин та
відсутні відомості щодо відпрацювання
працівниками загальної кількості
годин.

Таким чином, на підставі вказаного
акту перевірки, протоколу про
адміністративне правопорушення та
інших матеріалів справи, які були
досліджені у судовому засіданні, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
до висновку про винність ОСОБА_1 у
вчиненому правопорушенні та правильно
кваліфікував її дії за ст. 41 ч.1 КпАП
України.

Однак вважаю, що в даному випадку
до ОСОБА_1 необхідно застосувати дію ст.
22 КУпАП і звільнити її від
адміністративної відповідальності в
зв'язку з малозначністю правопорушення
яке вона скоїла.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи ОСОБА_2, яка
працювала прибиральницею службових
приміщень, 28.10.2013 року написала заяву
про звільнення і пішла з роботи, після
чого більше на роботу не виходила.

За даним фактом ОСОБА_1 написала
службову записку від 29.10.2013 року, яка
засвідчена трьома особами.

Пізніше, 30.10.2013 року, ОСОБА_3 склала акт
про неможливість вручення ОСОБА_2
трудової книжки в зв'язку з тим, що
остання на роботу не виходила,
попередила по телефону про свою
хворобу і обіцяла забрати трудову
книжку 01.11.2013 року.

Як свідчить копія з журналу обліку
трудових книжок ОСОБА_2 отримала
трудову книжку 01.11.2013 року.

З вищевказаного видно, що трудова
книжка ОСОБА_2 знаходилась в відділі
кадрів після звільнення всього дні, не
з провини ОСОБА_1 і при цьому законні
права та інтереси ОСОБА_2 порушені не
були і якогось матеріальних збитків в
наслідок цього остання не отримала.

Стосовно порушень ОСОБА_1 правил
заповнення табелю обліку використання
робочого часу також слід зазначити що
він надається не лише за підписом
ОСОБА_1, а і інших посадових осіб і в
даному випадку також не настало
порушення законних прав та інтересів
працівників даної установи і отримання
ними заробітної плати, так як матеріали
справи не містять свідчень про те, що
хтось з них був незгодним з тим як його
праця була визначена в табелі обліку
використання робочого часу.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що порушення трудового
законодавства, які допустила ОСОБА_1
носять малозначний характер, не
тягнуть за собою порушення законних
прав та інтересів працівників і в
наслідок цього не була завдана
матеріальна чи моральна шкода
інтересам осіб чи держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
293, 294 Кодексу України про
адміністративни правопорушення, суддя
апеляційного суду Одеської області

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження
постанови суду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову судді Київського районного
суду м. Одеси від 23.12.2013 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за вчинення
правопорушення, передбаченого ст.41 ч.1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення - змінити.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної
відповідальності на підставі ст. 22
КУпАП в зв'язку з малозначністю
правопорушення і обмежитись усним
зауваженням.

В решти постанову суду залишити
без змін

Постанова є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області
В.Ф. Балабан