Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/183/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року суддя судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області

Бондарчук Р.А.,

за участю:

прокурора
Черевка
Є.М.,

особи, стосовно якої закрито
провадження
ОСОБА_3,

представника особи, стосовно якої
закрито провадження - адвоката
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
апеляційну скаргу прокурора
Бобринецького району Кіровоградської
області на постанову Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 18 березня 2014 року, якою щодо

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Бобринця Кіровоградської області, з
повною вищою освітою, громадянина
України, який працює секретарем
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області, одружений,
проживає за адресою: АДРЕСА_1, -

закрито провадження по справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Постановою Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 18
березня 2014 року закрито провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, у зв'язку з
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вказаної постанови,
суд першої інстанції зазначив, що в
діях депутата Бобринецької міської
ради ОСОБА_3 відсутній конфлікт
інтересів. При описаній в протоколі про
адміністративне правопорушення події
ОСОБА_3 діяв як депутат Бобринецької
міської ради, а не як службова особа,
тому в цьому контексті не мав службових
повноважень, так як мав депутатські
повноваження визначені законом;
відсутні відомості та докази, які б
достовірно свідчили про наявність у
ОСОБА_3 суперечності між особистими
інтересами та службовими
повноваженнями та докази можливості
впливу такої суперечності на
об'єктивність або упередженість
прийняття рішень, а також на вчинення
чи не вчинення дій під час виконання
наданих службових повноважень, його
умисел на скоєння адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП в судовому засіданні суду першої
інстанції не доведено, а тому вказане
свідчить про те, що ОСОБА_3 не вчиняв
дій, які містять ознаки
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

В апеляційній скарзі прокурор просить
скасувати оскаржувану постанову та
постановити нову, якою ОСОБА_3 визнати
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП та накласти на нього
адміністративне стягнення в межах
санкції ст. 172-7 КУпАП. В обґрунтування
вказаної скарги прокурор зазначив, що
вина ОСОБА_3 в повній мірі
підтверджується матеріалами справи та
вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що в діях
правопорушника відсутній склад
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП, в порушення чинного
законодавства, є хибним.

Заслухавши думку прокурора, який
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі, ОСОБА_3, який заперечив проти
задоволення скарги прокурора та просив
залишити постанову суду першої
інстанції без змін, перевіривши
матеріали справи, зваживши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що її
необхідно задовольнити, а постанову
суду першої інстанції - скасувати,
виходячи з таких підстав.

Відповідальність за ст. 172-7 КУпАП
настає у разі неповідомлення особою
безпосереднього керівника у випадках
передбачених законом, про наявність
конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП
адміністративним правопорушенням
(проступком) визнається протиправна,
винна (умисна або необережна) дія чи
бездіяльність, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління і за яку законом
передбачено адміністративну
відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне
правопорушення визнається вчиненим
умисно, коли особа, яка його вчинила,
усвідомлювала протиправний характер
своєї дії чи бездіяльності,
передбачала її шкідливі наслідки і
бажала їх або свідомо допускала
настання цих наслідків.

Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
передбачено, що корупційне
правопорушення - умисне діяння, що
містить ознаки корупції, вчинене
особою, зазначеною у частині першій
статті 4 цього Закону, за яке законом
установлено кримінальну,
адміністративну, цивільно-правову та
дисциплінарну відповідальність.

З матеріалів справи встановлено, що
18.11.2010 року, на першій сесії
Бобринецької міської ради шостого
скликання рішенням № 1 від 18.11.2010 року
визнано повноваження тридцяти
депутатів вказаного органу місцевого
самоврядування, в тому числі і ОСОБА_3
(а.с. 20-23).

06.12.2011 року до Бобринецької міської
ради із заявами про надання земельних
ділянок площею 0,12 га. для ведення
садівництва звернулися громадяни
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 45-47).

02.08.2012 року рішенням 26 сесії 6 скликання
Бобринецької міської ради № 851 було
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність, безкоштовно, земельних
ділянок для садівництва в АДРЕСА_2 (а.с.
48-55).

14.11.2012 року до Бобринецької міської
ради Бобринецького району
Кіровоградської області із заявою про
надання земельної ділянки площею 0,12 га.
для ведення садівництва звернувся
громадянин ОСОБА_3 (а.с. 43).

21.11.2012 року рішенням 30 сесії 6 скликання
Бобринецької міської ради № 1039 було
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення у
власність, безкоштовно, земельні
ділянки для садівництва в АДРЕСА_2 (а.с.
44).

05.04.2013 року від громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, надійшли заяви до
Бобринецької міської ради про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок та
передачі безоплатно у власність
земельних ділянок розміром по 0,12 га,
для ведення індивідуального
садівництва, розташованих на території
Бобринецької міської ради в АДРЕСА_1
(а.с. 24-27).

18 червня 2013 року, відповідно до Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», статті 118, 121 Земельного
Кодексу України, тридцять восьма сесія
Бобринецької міської ради розглянувши
заяви громадян ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5
та ОСОБА_7 про надання у власність
земельних ділянок для ведення
індивідуального садівництва
громадянам рішенням № 1340 від 18 червня
2013 року, затвердила проект землеустрою
та надала у власність, безкоштовно
вищевказаним громадянам земельні
ділянки для ведення індивідуального
садівництва, загальною площею 0,4800 га,
за адресою АДРЕСА_2. В ході проведення
тридцять восьмої сесії шостого
скликання Бобринецької міської ради,
котра відбулася 18 червня 2013 року, були
присутні голова міської ради та 21
депутат вказаного органу місцевого
самоврядування, в тому числі і ОСОБА_3,
який особисто голосував «за» по
вказаному питанню (а.с. 28-38, 56).

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є близькими
родичами ОСОБА_3, дружиною, сином та
донькою відповідно.

ОСОБА_3, як депутат міської ради, був
присутній на сесії та брав участь у
голосуванні за прийняття вказаного
рішення.

Тобто в даному випадку питання
затвердження ОСОБА_3 та його близьким
родичам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, проекту
землеустрою щодо відведення
зазначених земельних ділянок та їх
безоплатної передачі у власність, за їх
заявами, є обставиною, що прямо зачіпає
майнові та немайнові інтереси особисто
ОСОБА_3 та близьких до нього осіб -
дружини, сина та доньки.

Згідно інформації Бобринецької
міської ради (лист № 98 від 05.02.2014 року),
до вказаного органу місцевого
самоврядування, протягом 2013 року
повідомлень від депутатів
Бобринецької міської ради, в тому числі
від ОСОБА_3, про наявність конфлікту
інтересів не надходило.

За таких підстав, під час сесійного
розгляду питання про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
зазначених земельних ділянок та їх
безоплатної передачі у власність
громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та
ОСОБА_7, в діяльності депутата
Бобринецької міської ради ОСОБА_3 виник
конфлікт інтересів, а саме
суперечність між особистими
інтересами та його депутатськими
повноваженнями (а.с. 28-38). Як депутат
Бобринецької міської ради ОСОБА_3 був
ознайомлений із вимогами Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», проте не повідомив
голову органу місцевого
самоврядування про наявність
конфлікту інтересів.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 14 ч. 1
п. 1,2 Закону України, «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
депутат Бобринецької міської ради
ОСОБА_3, не вжив заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів, а
також письмово не повідомив про
наявність конфлікту інтересів сесію
міської ради чи безпосереднього
керівника - голову Бобринецької
міської ради ОСОБА_8, що призвело до
невиконання вимог ст. 14 ч. 1 п. 1,2 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», за що передбачена
відповідальність за ст. 172-7 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції,
необґрунтовано зроблено висновок про
те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, а висновки
суду на обґрунтування цього
спростовуються наступним.

18.11.2010 на першій сесії Бобринецької
міської ради шостого скликання
рішенням № 1 від 18.11.2010 визнано
повноваження депутатів вказаного
орган місцевого самоврядування, в тому
числі і ОСОБА_3 Відповідно д п.п. «б» п. 1
ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
ОСОБА_3 є суб'єктом відповідальності :
вчинення корупційних правопорушень та
на нього поширюються обмеження "
зобов'язання, передбачені Законом.
Згідно ст. 49 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні»
повноваження депутата ради
починаються з моменту офіційного
оголошення відповідною територіальною
виборчою комісією на сесії ради
рішення про підсумки виборів та
визнання повноважень депутатів і
закінчуються в день першої сесії ради
нового скликання.

Зокрема, на ОСОБА_3, як депутата
Бобринецької міської ради поширюються
зобов'язання, передбачені ч. 1 ст. 14
Закону, а саме: «уживати заходів щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів;
невідкладно у письмовій формі
повідомляти безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів».

У оскаржуваній постанові суд першої
інстанції намагався роз'яснити поняття
«Конфлікт інтересів», (тобто вдався до
тлумачення деяких норм законодавства,
що не притаманно судам загальної
юрисдикції), хоча суд повинен лише їх
застосовувати.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про
правила етичної поведінки», особи,
уповноважені на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
незважаючи на особисті інтереси,
вживають вичерпних заходів щодо
недопущення конфлікту інтересів, а
також не допускають вчинення дій чи
бездіяльності, що можуть спричинити
виникнення конфлікту інтересів або
створити враження його наявності.
Особи, уповноважені на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, не можуть прямо чи
опосередковано спонукати у будь-який
спосіб підлеглих до прийняття рішень,
вчиняти дії або бездіяльність на
користь своїх особистих інтересів
та/або інтересів третіх осіб. У
відповідності до ст. 2 згаданого вище
Закону, суб'єктами, на яких поширюється
дія цього Закону, є депутати місцевих
рад (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Крім цього, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад», депутат місцевої ради як
представник інтересів територіальної
громади, виборців свого виборчого
округу та член ради, здійснюючи
депутатські повноваження, повинен
дотримуватися таких правил
депутатської етики: не використовувати
депутатський мандат в особистих
інтересах чи в корисливих цілях.

Частиною 3 згаданої вище статті
визначено, що на депутатів місцевих рад
поширюються вимоги та обмеження,
встановлені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Отже, твердження суду щодо відсутності
законодавчого врегулювання конфлікту
інтересів, під час діяльності
депутатів є хибним.

Безпідставним є також твердження про
те, що у депутата відсутній
безпосередній керівник.

Згідно ст. 8 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» Депутат
місцевої ради як представник
інтересів територіальної громади,
виборців свого виборчого округу та
член ради, здійснюючи депутатські
повноваження, повинен дотримуватися
таких правил депутатської етики: )
керуватися загальнодержавними
інтересами та інтересами
територіальної громади чи виборців
свого виборчого округу, від яких його
обрано; не використовувати
депутатський мандат в особистих
інтересах чи в корисливих цілях.
Регламентом ради чи статутом
відповідної територіальної громади
можуть бути встановлені також інші
правила депутатської етики та заходи
впливу щодо тих депутатів місцевих
рад, які порушують ці правила. На
депутатів місцевих рад поширюються
вимоги та обмеження, встановлені
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції.

Згідно ст. 11 ч.3 вказаного закону
депутат місцевої ради є
відповідальним перед виборцями свого
виборчого округу і їм підзвітним. У
своїй роботі у виборчому окрузі
взаємодіє з органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
органами самоорганізації населення,
трудовими колективами, об'єднаннями
громадян.

Відповідно до ст. 49 ч. 2 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», депутат представляє інтереси
всієї територіальної громади, має всю
повноту прав, що забезпечують його
активну участь у діяльності ради та
утворюваних нею органів, несе обов'язки
перед виборцями, радою та її органами,
виконує їх доручення.

В той же час міський голова
Бобринецької міської ради, відповідно
до вимог Конституції України, законів
України очолює міську раду та її
виконавчий комітет, організовує та
координує їх діяльність. Здійснює
керівництво апаратом ради та її
виконавчого комітету. Скликає сесії
ради, вносить пропозиції та формує
порядок денний сесій, головує на
пленарних засіданнях. Координує та
контролює діяльність всіх підрозділів
міської ради та її виконавчого
комітету щодо виконання покладених на
них завдань. Координує взаємодію
міської ради та її виконавчого
комітету з правоохоронними органами та
ін.

За таких обставин, суд першої
інстанції не виконав належним чином
вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне
та об'єктивне з'ясування всіх обставин
справи, відповідно доводи прокурора є
обґрунтованими, а тому постанову суду
необхідно скасувати та прийняти нову
постанову, якою ОСОБА_9 визнати винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП та накласти стягнення відповідно
до санкції вказаної статті.

При накладенні стягнення суд
апеляційної інстанції враховує
тяжкість вчиненого правопорушення,
його характер, особу порушника, ступінь
його вини, обставини, що пом'якшують та
обтяжують відповідальність а тому
приходить до висновку щодо визначення
стягнення правопорушнику у виді
штрафу в розмірі 170 грн. Суд вважає, що
дане стягнення буде необхідним і
достатнім для виправлення і
перевиховування правопорушника.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора
Бобринецького району Кіровоградської
області задовольнити.

Постанову Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 18
березня 2014 року скасувати.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП та накласти
на нього адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави у розмірі 36 грн. 54 коп.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Р.А. Бондарчук