Провадження №
Єдиний унікальний № 742/1192/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 березня 2014 року

м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Павлова В.Г.,

секретаря
Хотінь Ж.О.,

з участю особи, яка притягується

до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1,

розглянув матеріали справи про
адміністративне правопорушення №
742/1192/14, яка надійшла від Територіальної
державної інспекції праці з питань
праці у Чернігівській області про
притягнення до адміністративної
відповідальності:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідент. номер
НОМЕР_1), громадянки України, працюючої
приватним підприємцем, проживаючої в
АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 року до Прилуцького
міськрайонного суду від
Територіальної державної інспекції
праці з питань праці у Чернігівській
області надійшов протокол від 14.03.2014
року про адміністративне
правопорушення № 25-03-12/262-250, складений
відносно фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 за вчинення нею
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

ОСОБА_1, працюючи приватним підприємцем
допустила порушення законодавства про
працю, яке було виявлено 14.03.2014 року при
перевірці головним державним
інспектором праці з питань праці у
Чернігівській області Антоненко О.П., а
саме: при укладені трудових договорів з
найманими працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 посадові оклади встановлені
в розмірі мінімальної заробітної плати
без урахування їх кваліфікації; не
визначено часу початку та закінчення
роботи, перерв для відпочинку та
харчування; нарахування та виплата
заробітної плати здійснюється не за
фактично відпрацьований період з
розрахунку тарифної ставки (посадового
окладу) працівників, чим порушила
вимоги ст.ст.96,57,66,115 КЗпП України та
скоїла правопорушення, передбачене ч.1
ст.41 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 обставини
вчинення нею правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, визнала у
повному обсязі. Щиро розкаювалась у
вчиненому правопорушенні та просила
суворо не карати, зобов'язуючись в
подальшому вживати рішучі заходи щодо
недопущення порушень законодавства
про працю.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, повно та всебічно
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що в його діях вбачаються
ознаки складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП.

Як вбачається з акту-перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 25-03-012/262 та
протоколу від 13.03.2014 року про
адміністративне правопорушення №
25-03-12/262-250, ОСОБА_1 здійснює господарську
діяльність та зареєстрована як фізична
особа підприємець.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України,
керівник або уповноважений ним орган
чи фізична особа зобов'язаний
виплачувати працівникам заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін,
а тому він несе персональну
відповідальність за невиконання та
недотримання вимог положень даної
статті.

Об'єктом правопорушення, що
передбачене диспозицією ч.1 ст.41 КУпАП,
зокрема є і конституційні
соціально-економічні права громадян на
своєчасне одержання винагороди за
працю та право на відпочинок,
закріплених статтями 43,45 Конституції
України. Охорона та належне
забезпечення прав і законних інтересів
людини та громадянина, як найвищої
соціальної цінності, є головним
обов'язком всіх державних органів.

Факт вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП,
підтверджується матеріалами справи
про адміністративне правопорушення,
які були досліджені під час розгляду
справи, а саме: протоколом про
адміністративне правопорушення №
25-03-12/262-250 від 13.03.2014 року; актом
перевірки № 25-03-012/262, згідно письмових
пояснень в якому, особа-правопорушник
зазначила про відсутність з її боку
заперечень стосовно проведеної
перевірки /а.с.8/.

За встановлених фактичних обставин
справи, беззаперечно встановлено, що
ОСОБА_1, порушуючи вимоги ст.ст.96,57,66,115
КЗпП України, скоїла правопорушення,
передбачене диспозицією ч.1 ст.41 КУпАП,
оскільки вищезазначені факти її вини є
переконливими, достатніми, в повному
обсязі відповідають фактичним
обставинам справи та знайшли своє
підтвердження в доказах, які містяться
в матеріалах справи, що були повно та
всебічно досліджені під час судового
засідання.

Положеннями ст.23 КУпАП визначено, що
адміністративні стягнення є мірою
відповідальності і застосовуються з
метою виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також запобіганню
вчинення нових правопорушень, як самим
правопорушником, так і іншими особами.

Обставиною, що пом'якшує
відповідальність ОСОБА_1 за вчинення
нею адміністративного правопорушення,
є щире розкаяння. Обтяжуючих
відповідальність обставин за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбачених ст.35 КУпАП, під час
розгляду справи не встановлено.

Згідно положень ч.1 ст.41 КУпАП за
вчинення даного адміністративного
правопорушення може бути застосований
такий вид адміністративного стягнення
як штраф.
У відповідності до ст.33 КУпАП при
накладенні адміністративного
стягнення враховується характер
вчиненого правопорушення, особу
правопорушника, ступінь його вини,
майновий стан, обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Вирішуючи питання про накладення
адміністративного стягнення на ОСОБА_1
за скоєння нею адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП, суд враховує характер вчиненого
адміністративного правопорушення,
особу правопорушника: вік та соціальне
положення, ступінь її вини, наявність
пом'якшуючої - щире розкаяння та
відсутність обтяжуючих
відповідальність обставин, вчинення
правопорушення в галузі охорони праці
населення, повне визнання нею власної
вини в ході судового засідання, та
вважає за необхідне та достатнє для
виховання особи, запобігання вчинення
нових правопорушень застосувати до
ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в
межах санкції статті, у виді штрафу в
мінімальному розмірі.

Обставин, які б позбавляли можливості
суд застосувати до ОСОБА_1
адміністративне стягнення у виді
штрафу не встановлено і на розгляд суду
не надано. Підстав для звільнення
особи-правопорушника від
адміністративної відповідальності за
малозначністю вчиненого
правопорушення, з огляду на порушення
гарантованих конституційних прав
працівників, передбачених ст.ст.43,45
Конституції України, не вбачається.

Суд також вважає, що в даному випадку
таке адміністративне стягнення, як
штраф у розмірі тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, буде достатнім та повністю
досягне мети його застосування, у
зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для
накладення стягнення у виді штрафу в
максимальному розмірі.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст.221, 283-285 КУпАП,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 510
(п'ятсот десяти) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 36
грн 54 к. судового збору.

Роз'яснити правопорушнику,
що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен
бути сплачений порушником не пізніше
як через п'ятнадцять днів з дня
вручення йому постанови про накладення
штрафу, а в разі оскарження або
опротестування такої постанови - не
пізніше як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
протесту без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу
у строк, установлений частиною першою
статті 307 КУпАП, постанова про
накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308
КУпАП, надсилається для примусового
виконання до відділу державно
виконавчої служби за місцем проживання
порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги чи
протесту прокурора.

Постанова судді може бути оскаржена
особою, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності, її
законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Апеляційна скарга, протест прокурора
подаються до відповідного
апеляційного суду через місцевий суд,
який виніс постанову.

Суддя Прилуцького міськрайонного суду

Чернігівської області

В.Г.Павлов