Провадження № 33/792/23/14
Справа № 672/1879/13-п
Головуючий в 1-й інстанції
Категорія: ч.1 ст.41 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2014 року
м. Хмельницький

Суддя апеляційного суду Хмельницької
області Вітюк І.В., при секретарі
Купельській Н.П., з участю прокурора
Грабара С.В., розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Хмельницькому
матеріали справи за протестом
прокурора Городоцького району на
постанову Городоцького районного суду
Хмельницької області від 17 грудня 2013
року, -

В с т а н о в и л а:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу
АДРЕСА_1, приватного підприємця, -

визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та на
підставі ст.22 КУпАП звільнено від
адміністративної відповідальності,
обмежившись усним зауваженням, з
закриттям провадження по справі.

Із постанови місцевого суду
вбачається, що перевіркою проведеною
державним інспектором праці
територіальної державної інспекції
праці у Хмельницькій області
приватного підприємця ОСОБА_1 було
виявлено допущені порушення
законодавства про працю при
використанні найманої праці на посаді
«продавець» гр. ОСОБА_2 та на посаді
«менеджер-продавець» гр. ОСОБА_3 в
кіоску за адресою: АДРЕСА_2, а саме:
порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про оплату праці» щодо незабезпечення
роботодавцем ведення достовірного
бухгалтерського обліку витрат на
оплату праці найманого працівника.

Так, при перевірці відомостей обліку
нарахування і видачі заробітної плати
найманим працівникам - ОСОБА_2 (за
січень-жовтень поточного року) та
ОСОБА_3 (за серпень - жовтень 2013 року)
встановлено, що у зазначених
відомостях (у передбаченій формою
відомості місці) відсутня інформація
про фактичну дату отримання заробітної
плати зазначеними працівниками
протягом вказаного періоду. Зокрема,
згідно вказаної відомості, з січня 2013
року по жовтень 2013 року працівнику
ОСОБА_2 щомісяця за першу половину
місяця нараховувалась заробітна плата
до видачі у сумі 500 грн. та за другу
половину місяця у сумі 528,33 грн. При
цьому, у зазначеній відомості відсутня
інформації про дати виплати заробітної
плати за І та II половини місяця, з січня
по жовтень 2013 року. Згідно відомостей
обліку нарахування і видачі заробітної
плати ОСОБА_3, (за час її роботи у
підприємця), їй проводилась виплата
заробітної плати тричі: за три робочих
дні серпня 2013 року у сумі 391,15 грн., за
цілий вересень, в сумі 2867,90 грн. та за
один день жовтня у сумі 124,69 грн.
Конкретні дати видачі заробітної плати
зазначеному працівнику також у
відомості не відображені.

Встановлені факти свідчать про те, що
підприємцем не забезпечується
обов'язкове ведення достовірного
бухгалтерського обліку витрат на
оплату праці найманих працівників.

Порушені вимоги ст.107 КЗпП України щодо
нездійснення виплати заробітної плати
за роботу у вихідні дні в розмірі
годинної або денної ставки понад оклад
при роботі у вихідний день в межах
місячної норми та в розмірі подвійної
годинної або денної ставки понад оклад
при роботі у вихідний день поза межами
місячної норми.

Так, відповідно до табелів обліку
робочого часу за 2013 рік встановлено, що
продавець ОСОБА_2 працювала 8 годин у
понеділок 6 травня 2013 року, вихідний
день який є наступним днем після
релігійного свята «Великдень», що
перенесений на наступний день (ч. 3 ст. 67
КЗпПУ). У понеділок 24 червня 2013 року у
вихідний день, що перенесений з дня
релігійного свята «Трійця» неділі 23
червня ОСОБА_2 також було відпрацьовано
8 годин. У вихідний день понеділок 26
серпня 2013 року, що перенесений з дня
Державного свята «День незалежності
України» суботи 24 серпня, ОСОБА_2 також
відпрацювала 8 годин.

При цьому, згідно табелів обліку
робочого часу за 2013 рік, компенсація за
роботу в святковий день у виді надання
іншого дня відпочинку даному продавцю,
протягом періоду, з червня по жовтень
2013 року не надавалась.

Згідно відомості обліку нарахування і
видачі заробітної плати за 2013 рік,
нарахування та виплата заробітної
плати ОСОБА_2 за роботу у вихідний день
06.05.2013 року у розмірі годинної або
денної ставки зверху окладу не
проводились. За роботу у вихідні 23.06.2013
року та 26.08.2013 року, нарахування та
виплата заробітної плати у розмірі
подвійної годинної або денної ставки
зверх окладу (так як робота у зазначені
вихідні дні виконувалась понад місячну
норму робочого часу), також не
проводились.

Порушені вимоги ст. 106 КЗпП України щодо
нездійснення виплат заробітної плати
за роботу у надурочний час у подвійному
розмірі денної (годинної) ставки.

При перевірці табелів обліку робочого
часу за 2013 рік встановлено, що у
березні, квітні, травні, червні та
серпні 2013 року, продавець ОСОБА_2
залучалась до роботи в надурочний час.
Згідно Норми тривалості робочого часу
на 2013 рік, затвердженої листом
Міністерства соціальної політики
України від 21.08.2012 року №9050/0/14-12/13,
тривалість робочого часу у березні 2013
року встановлена у кількості 159 годин, а
працівником ОСОБА_2 у березні було
відпрацьовано 160 годин, з яких
понаднормово 1 годину. У квітні
поточного року при нормі тривалості
робочого часу 175 годин, ОСОБА_2
відпрацьовано 176 годин з яких 1 годину
понаднормово. У травні, при нормі
тривалості робочого часу 151 година,
зазначеним працівником відпрацьовано
160 годин, з яких 9 годин понаднормово. В
червні при нормі тривалості робочого
часу 143 години, ОСОБА_2 відпрацьовано 152
години, з яких 9 годин понаднормово. В
серпні при нормі тривалості робочого
часу 167 годин, вказаним продавцем
відпрацьовано 176 годин, з яких 9 годин
понаднормово. Всього, протягом
зазначеного періоду ОСОБА_2
відпрацьовано понаднормово 29 годин.

При цьому, згідно відомості обліку
нарахування заробітної плати
найманому працівнику ОСОБА_2 за 2013 рік,
нарахування та виплата заробітної
плати за роботу в надурочний час в
подвійному розмірі годинної ставки не
проводились.

Порушені вимоги ч. 1, 3 ст. 115 КЗпП України
та ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про оплату
праці» щодо нездійснення виплати
працівникам заробітної плати не рідше
двох разів на місяць та щодо
недотримання вимоги щодо розміру
заробітної плати за першу половину
місяця не менше оплати за фактично
відпрацьований час, з розрахунку
тарифної ставки (посадового окладу)
працівника.

Не погоджуючись з постановою суду,
прокурор, який приймав участь у
розгляді справи в суді першої
інстанції, подав протест, в якому
просить оскаржувану постанову
скасувати та притягнути ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.41 КЗпАП, призначивши стягнення в
межах санкції вказаної статті.

Вважає оскаржувану постанову
незаконною, винесеною судом без
урахування фактичних обставин справи,
зокрема, визнавши допущені ОСОБА_1
порушення малозначними, суд не надав їм
належної юридичної оцінки і не
врахував, того, що ОСОБА_1, як
роботодавець, порушуючи терміни
виплати працівникам заробітної плати,
не здійснюючи виплату заробітної плати
за роботу у надурочний час у подвійному
розмірі денної (годинної) ставки, не
здійснюючи виплату заробітної плати за
роботу у вихідні дні в розмірі годинної
або денної ставки понад оклад при
роботі у вихідний день в межах місячної
норми та в розмірі подвійної годинної
або денної ставки понад оклад при
роботі у вихідний день поза межами
місячної норми, систематично
порушувала конституційні права
найманих працівників.

Звертає увагу на те, що звільняючи
ОСОБА_1 від адміністративної
відповідальності, суд обмежився усним
зауваженням, хоча ОСОБА_1 у судовому
засіданні присутня не була, і
висловлене судом зауваження нею не
могло бути сприйнято.

При розгляді справи не враховано судом
і відношення правопорушника до
вчиненого нею діяння, його винність,
умисел, тривалість правопорушення,
усвідомлення протиправного характеру
своєї поведінки, оскільки не було вжито
жодних заходів щодо явки ОСОБА_1 у
судове засідання для дачі пояснень з
приводу вчиненого правопорушення, з
огляду й на те, що ОСОБА_1 під час
складання щодо неї протоколу про
адміністративне правопорушення за ч.1
ст.41 КУпАП, від будь-яких пояснень за
фактом вчинення адміністративного
правопорушення відмовилась,
посилаючись на положення ст.63
Конституції України.

Крім того, акцентує апелянт увагу і на
тому, що висновки суду в частині
усунення ОСОБА_1 недоліків та порушень,
які були виявлені під час перевірки
головним державним інспектором праці,
не відповідають дійсності, позаяк з
наданих суду письмових доказів, не
вбачається усунення порушень ст.ст.72,107
КЗпП України, що вказує на
поверхневість та однобічність
судового розгляду.

ОСОБА_1 на призначену дату розгляду
справи не з'явилась, хоча була належним
чином повідомлена про час і місце
розгляду справи, про що свідчить
повідомлення про одержання судової
повістки. Оскільки ОСОБА_1 причин
неявки суду не повідомила та не подала
клопотання про відкладення розгляду
справи, суд, відповідно до положень ч.2
ст. 268 КУпАП, приходить до висновку про
можливість розгляду справи за її
відсутності.

Провівши апеляційний розгляд справи,
заслухавши пояснення прокурора на
підтримку поданого протесту з підстав
наведеного у ньому, перевіривши
матеріали справи в повному обсязі та
обговоривши доводи викладені в
протесті прокурора, суд приходить до
висновку, що останній підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновок місцевого суду про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, за
наведених у постанові суду обставин, є
обґрунтованим, вмотивованим,
відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами, яким суд
дав вірну оцінку у їх сукупності та в
протесті прокурора не оспорюється.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на
даних протоколу про адміністративне
правопорушення від 29 листопада 2013 року,
даних акту перевірки додержання
суб'єктом господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкового державного
соціального страхування №22-11-16/1172 з
додатками та власне самою поведінкою
ОСОБА_1, щодо часткового усунення
виявлених у неї правопорушень
трудового законодавства.

Разом з тим, правильно встановивши
фактичні обставини справи, місцевий
суд допустився помилки щодо можливості
звільнення ОСОБА_1 від
адміністративної відповідальності за
малозначністю, на підставі ст.22 КУпАП, у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.22 КУпАП при
малозначності вчиненого
адміністративного правопорушення
орган (посадова особа), уповноважена
вирішувати справу, може звільнити
порушника від адміністративної
відповідальності і обмежитись усним
зауваженням. При цьому слід виходити з
того, що усне зауваження може бути
зроблено лише за малозначне, тобто таке
правопорушення, яке не становить
великої суспільної шкідливості й не
завдають значних збитків державним чи
суспільним інтересам або
безпосередньо громадянам.

У зв`язку з цим посадова особа чи
орган, уповноважений вирішувати справу
зобов`язані розглянути всі сторони
адміністративного правопорушення,
оцінити його наслідки, переконатися, що
внаслідок його вчинення не завдана
значна шкода окремим громадянам або
суспільству, дослідити обстановку, в
якій вчинене порушення, особистість
порушника, обставини, що пом`якшують і
обтяжують відповідальність.

Однак, звільняючи ОСОБА_1 від
адміністративної відповідальності за
малозначністю, місцевим судом не
враховано того, що в даному випадку
порушувалося конституційне право
працівників на своєчасне отримання
заробітної плати і право на соціальний
захист. Не звернено судом і увагу, що
невиплата заробітної плати на
підприємстві ОСОБА_1 носить не разовий,
а систематичний характер.

Крім того, будь-яких фактичних даних,
які б свідчили про дійсне усунення
ОСОБА_1 всіх виявлених порушень
трудового законодавства та
відшкодування нею завданої шкоди у
матеріалах справи не має. Зокрема,
матеріали справи не містять відомостей
про виплату ОСОБА_1 компенсації
працівникам за роботу у вихідні,
святкові та неробочі дні.

За таких обставин, прихожу до висновку,
що винесена у справі постанова судді
необґрунтована, не відповідає
фактичним обставинам справи, у зв'язку
з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.294 КУпАП,
апеляційний суд вважає необхідним, за
результатами розгляду протесту
прокурора, скасувати постанову
Городоцького районного суду від 17
грудня 2013 року та постановити нову
постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41
КУпАП.

На підставі положень ст. 33 КУпАП, з
урахуванням характеру вчиненого
правопорушення, даних про особу
правопорушника, ступеня вини, обставин,
що пом'якшують відповідальність, якими
на думку суду є усунення ОСОБА_1
більшості інкримінованих їй порушень
та відсутність обставин, що обтяжують
її відповідальність, вважаю за можливе
призначити ОСОБА_1 адміністративне
стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.
41 КУпАП у виді штрафу в мінімальному
розмірі.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
293, 294 КУпАП, -

П о с т а н о в и л а:

Протест прокурора Городоцького району
Хмельницької області задовольнити.

Постанову Городоцького районного суду
Хмельницької області від 17 грудня 2013
року про звільнення ОСОБА_1 від
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.41 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП у
зв'язку з малозначністю вчиненого
правопорушення, скасувати.

Постановити нову постанову, якою
ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та
накласти на неї адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 510
(п'ятсот десять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 34 грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області
І.В. Вітюк