Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/107/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Шевцова Н. В.
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Лещенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року. Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області Лещенко Р.М.,
за участі особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3, розглянувши апеляційну скаргу
останнього на постанову Знам'янського
міськайонного суду Кіровоградської
області від 22.01.2014 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Знам’янка Кіровоградської області,
мешканець АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22.01.2014 року ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП та на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно постанови суду ОСОБА_3 визнаний
винним в тому, що 26.11.2013 року о 07 годині 00
хвилин на 287 км автошляху Київ -
Знам'янка керував транспортним засобом
- мопедом «KANUNI» держномер НОМЕР_1, з
явними ознаками алкогольного
сп'яніння, від проходження тесту на
спеціальному приладі «Драгер» або
медичного огляду у встановленому
законодавством порядку, для визначення
стану алкогольного сп'яніння,
відмовився у присутності свідків, чим
порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього
руху, за що передбачена
відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить змінити постанову суду, та
накласти на нього адміністративне
стягнення у виді громадських робіт,
мотивуючи це тим, що він не згоден з
рішенням районного суду, який прийняв
рішення стосовно нього без його участі,
так як не повідомив про день та час
розгляду справи. Також зазначає, що
напередодні, після 18-00 години, він випив
літр пива, від проходження тесту на
місці та проведення огляду він
відмовився, так як йому потрібно було
їхати терміново на свою роботу, через
що, за пропозицією працівників ДАІ, він
відмовився від проходження огляду на
стан сп'яніння, та підписав протокол.

Заслухавши ОСОБА_3, який підтримав свою
апеляційну скаргу, перевіривши
матеріали справи про адміністративне
правопорушення, зваживши доводи
апеляційної скарги, вважаю, що вона
підлягає задоволенню частково, з таких
підстав.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП районний суд
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
всі обставини справи, та правильно
дійшов висновку про наявність в діях
ОСОБА_3 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1
КУпАП, так як відповідальність за
вказане адміністративне
правопорушення настає у разі керування
транспортними засобами особами в стані
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або під впливом лікарських
препаратів, що знижують їх увагу та
швидкість реакції, а також передачу
керування транспортним засобом особі,
яка перебуває в стані такого сп'яніння
чи під впливом таких лікарських
препаратів, а так само відмови особи,
яка керує транспортним засобом, від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо вживання лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_3 у скоєні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
підтверджується: протоколом про
адміністративне правопорушення серії
АБ2 №897460 (а.с.1); власноручним письмовим
поясненням ОСОБА_3, які він дав без
тиску з боку ДАІ, та в яких він зазначив,
що 26.11.2013 року він керував мопедом
«Кануни» держномер НОМЕР_1 та був
зупинений працівниками ДАІ, від
проходження медичного огляду та
продуву прибору «Драгер» він
відмовляється в присутності свідків,
свою вину визнає на місці,
зобов'язується не керувати ТС до
повного витверезіння (а.с.2);
аналогічними письмовими поясненнями
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з яких
вбачається, що водій мопеду ОСОБА_3
26.11.2013 року відмовився від проходження
медичного огляду на стан сп'яніння та
продуву приладу «Драгер» (а.с.3,4).

Суд першої інстанції хоча й розглянув
справу за відсутності ОСОБА_3, так як з
матеріалів справи про адміністративне
правопорушення вбачається, що
міськрайонним судом останньому за
місцем проживання була направлена
судова повістка з повідомленням, яку
він на пошті не отримав, через що
вказана судова повістка була повернута
до суду (а.с.6), однак, розглянувши цю
справу по суті прийняв правильне
рішення про винуватість останнього у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП, яке ґрунтується на
вищевикладених доказах, що долучені до
протоколу про адміністративне
правопорушення.

Ніяких інших порушень законодавства
про адміністративні правопорушення,
які б вплинули на правильність
прийнятого місцевим судом рішення, та
були б підставою для його скасування,
під час складання протоколу про
адміністративні правопорушення, та під
час розгляду справи в суді першої
інстанції, допущено не було.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він своє
письмове пояснення писав під диктовку
працівників ДАІ спростовується його
власноручним поясненням, в якому він
зазначив, що пояснення він написав без
тиску з боку ДАІ (а.с.2).

Накладаючи на ОСОБА_3 адміністративне
стягнення, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, у
повному обсязі врахував суспільну
небезпеку вчиненого правопорушення,
особу правопорушника, ступінь його
вини, обставини, що пом'якшують
відповідальність - а саме його щире
каяття, через що обґрунтовано наклав на
нього найбільш м'яке адміністративне
стягнення у виді штрафу, передбачене
санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційні ж вимоги ОСОБА_3 про
накладення на нього адміністративного
стягнення у виді громадських робіт не
можуть бути задоволені, так як
громадські роботи є більш тяжким
стягненням ніж штраф, а відповідно до
вимог ст. 294 КУпАП у разі зміни
постанови в частині накладення
стягнення, в межах передбачених
санкцією статті цього Кодексу, воно не
може бути посилено.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 не
має роботи, що вбачається з його
апеляційної скарги, тому вважаю за
можливе пом'якшити останньому
накладене адміністративне стягнення
до мінімального розміру штрафу,
передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП,
яка діяла на час вчинення
адміністративного правопорушення,
через що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а постанова
міськрайонного суду в частині
накладення адміністративного
стягнення підлягає зміні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, суддя
апеляційного суду Кіровоградської
області

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 22.01.2014 року про притягнення
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП та
накладення на нього адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 3400
грн. - змінити, в частині накладення
адміністративного стягнення.

Зменшити накладене на ОСОБА_3 за ч.
1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення
до штрафу в розмірі 2550 грн.

В решті постанову суду залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Лещенко Р.М.