Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.
Провадження № 33/783/68/14
Доповідач: Тенюх В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року апеляційний суд
Львівської області у складі:

судді: Тенюха В.П.

з участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу про
адміністративне правопорушення за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову судді Галицького районного
суду м. Львова від 26 грудня 2013 року про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст.188-13 КУпАП, суд -

встановив:

згідно вказаної постанови ОСОБА_1
визнано винним в тому, що він, згідно
протоколу № 40608086 від 22.11.2013 року не
виконав вимогу державного виконавця,
та не видав транспортний засіб марки
"ВАЗ2103", д.н.з. НОМЕР_1, чим порушив вимоги
ст. ст. 5, 11, 90 Закону України "Про
виконавче провадження", за що на нього
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок)
грн. в дохід держави.

Просить суд поновити строк на
апеляційне оскарження постанови
вищевказаного суду та скасувати таку. В
обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 покликається на те, що постанова
районного суду є незаконною, судом
порушено норми матеріального та
процесуального права. Суд першої
інстанції не повідомив його про час,
дату та місце розгляду справи про
адміністративне правопорушення, копія
постанови Галицького районного суду м.
Львова від 26.12.2013 року разом із вимогою
державного виконавця вих. № В-12/478 від
13.01.2014 року надійшла в приймальну ДП МВС
України "Львів-Інформ-Ресурси" 14.01.2014
року, а 16.01.2014 року він отримав в суді
копію такої. Суд прийшов до помилкового
висновку про наявність в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 188-13
КУпАП, на вимогу державного виконавця
видати транспортний засіб, який
знаходиться на спеціальному
майданчику він надав рахунок про
сплату 2660,00 грн. за послуги по
зберіганню затриманого транспортного
засобу, державний виконавець
відмовився взяти даний рахунок та
провести оплату, мотивуючи це тим, що
вони не оплачують такі послуги, але при
цьому державний виконавець не
заперечує, що УДАІ ГУМВСУ у Львівській
області надало резолюцію "Про видачу в
межах чинного законодавства", а тому в
його діях немає жодного
правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на
підтримання апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи
зазначені у скарзі, суд вважає, що така
не підлягає до задоволення.

В матеріалах даної справи
відсутні будь-які дані, які б вказували
на те, що ОСОБА_1 було повідомлено про
час та місце розгляду згаданої справи в
районному суді, копію постанови суду
від 26.12.2013 року він отримав лише 16.01.2014
року (а.с.17), і одразу 17.01.2014 року подав
апеляційну скаргу, це свідчить про
поважність причин пропуску останнім
строку на апеляційне оскарження, тому
йому слід поновити цей строк.

У апеляційній інстанції ОСОБА_1
скаргу підтримав та пояснив, що вимоги
державного виконавця від 29.10.2013 року та
від 18.11.2013 року про повернення
тимчасово затриманого транспортного
засобу марки ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1
отримав, їх не виконав, оскільки кошти
за перебування цього засобу на стоянці
не поступили.

Висновок районного суду про
винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-13 КУпАП є
обґрунтованим, відповідає фактичним
обставинам справи й підтверджується
сукупністю зібраних і перевірених
доказів.

Вина ОСОБА_1 у невиконанні
законних вимог державного виконавця
щодо усунення порушень законодавства
про виконавче провадження
підтверджується даними протоколу про
адміністративне правопорушення № 40608086
від 22.11.2013 року, згідно якого він,
працюючи директором ДП МВС України
"Львів-Інформ-Ресурси" на повторну
вимогу державного виконавця не
повернув транспортний засіб, який
знаходився на арештмайданчику с.
Великосілки, Кам'янка-Буського району,
Львівської області, копіями
направлених йому вимог державного
виконавця в порядку ст. ст. 5, 11, 90 Закону
України "Про виконавче провадження",
отримання яких ним не заперечується.

Не можуть заслуговувати на увагу
апеляційного суду покликання апелянта
в скарзі на те, що він не вчиняв
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-13 КУпАП, оскільки
відповідно до абзацу 2 п. 12 Порядку
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 року,
повернення тимчасово затриманого
транспортного засобу боржника, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці, здійснюється за
вимогою державного виконавця, а оплата
за стоянку в такому випадку виконавчою
службою в цьому Порядку не
передбачена.

Під час розгляду справи в
місцевому суді порушень вимог
законодавства, які б вплинули на
правильність прийнятого рішення,
допущено не було, тому доводи скарги в
цій частині розцінюються як
необґрунтовані.

При накладенні адміністративного
стягнення на ОСОБА_1 суддею районного
суду враховано характер вчиненого
правопорушення, дані про його особу та
застосовано таке у відповідності з
вимогами ст. 33 КУпАП, яке буде
необхідним і достатнім для досягнення
визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного
впливу та запобіганню вчинення нових
правопорушень.

Поряд з тим, в резолютивній
частині постанови вказано про визнання
винним ОСОБА_1 саме за ч.2 ст. 188-13 КУпАП,
однак таке зазначення частини статті
слід вважати технічною опискою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на
апеляційне оскарження.

Постанову судді Галицького
районного суду м. Львова від 26 грудня 2013
року, якою ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 188-13
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. в
дохід держави - залишити без змін, його
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області
Тенюх В.П.