Справа № 181/1356/13-п
Провадження №3/181/8/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року
смт.
Межова

Суддя Межівського районного суду
Дніпропетровської області Літвінова
Л.Ф., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду матеріали про
адміністративне правопорушення, які
надійшли з Територіальної державної
інспекції з питань праці за ст. 41 ч. 1
Кодексу України про адміністративні
правопорушення відносно

ОСОБА_1

Дата та місце народження 09.04.1952
р. н. смт. Межова

Громадянство
України

Місце роботи ПП

Місце проживання
ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2013 року при
перевірці ПП ОСОБА_1 магазин “Ласунка”
с. Новопідгороднє вул. Т. Шевченко, 16
Межівського району Дніпропетровської
області виявлені такі правопорушення:

При розгляді питань
визначених межами акту перевірки
з”ясовано, що згідно поданої
заяви           про звільнення за
згодою сторін ОСОБА_2 від 27 листопада 2013
року фізична особа- підприємець ОСОБА_1
звільнив 03 грудня 2013 року згідно п. 4 ст.
40 КзпП України ( за прогули). ОСОБА_2
працевлаштована на роботу до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок
надання дотації згідно договору №
00018 від 29 листопада 2012 року, який
діє від від 30 листопада 2012 року. Факт
перебування у трудових відносинах з
роботодавцем – 1 рік. Власного бажання
розірвати трудовий договір з фізичною
особою – підприємцем ОСОБА_1
громадянка ОСОБА_2 не мала, а тільки за
згодою сторін, що не влаштовує сторону
підприємця.

Трудовий договір від 29
жовтня 2013 року укладений від 30 жовтня
2013 року за № 0 не знято з
реєстрації Межівським районним
центром зайнятості по причині
недомовленості між сторонами03 грудня
2013 року, що не дає право фізичній особі
внести запис до трудової книжки
працівника про звільнення його з
роботи. Однак, в порушення пунктів 8,9,10
“Порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною
особою”,затвердженого наказом № 260
від08.06.2001 року зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 27 червня
2001 року за № 554/5745, фізична особа –
підприємець ОСОБА_1 звільнив 03 грудня
2013 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (за
прогули). Запис про звільнення
посадовою особою центру зайнятості не
підтверджено особистим підписом та не
засвідчене печаткою Межівського
центру зайнятості. В розділі 2 трудової
книжки ОСОБА_2 не поставлено число
звільнення ( від .11.2013) , що свідчить
про подану заяву ОСОБА_2 раніше від дати
03.12.2013 року. Отже, запис про звільнення у
трудовій книжці громадянки ОСОБА_2
недійсний.

В ході перевірки виявлено,
що від 11 жовтня 2013 року по 03 листопада
2013 року, тобто 24 календарних дні ОСОБА_2
знаходилася в черговій щорічний
відпустці, що не відповідає вимогам п. 6
трудового договору “тривалість
щорічної оплачуваної відпустки та час
її надання”, згідно якого працівник як
інвалід 2 групи мала використати 30
календарних днів, чим порушені вимоги
ст. 21 “Трудовий договір”, а також
порушені вимоги ст. 6 розділу

2 ЗУ “Про відпустки”.

Від 03 листопада по 26
листопада громадянка ОСОБА_2
знаходилася на санаторно-курортному
лікуванні, попередивши про це фізичну
особу – підприємця усно, яка на це дала
згоду. Згідно ст. 25 ЗУ “Про відпустки”
в обов”язковому порядку повинна
надаватися працівникові ОСОБА_2 як
інваліду 2 групи відпустка без
збереження заробітної плати
тривалістю до 30 календарних днів.
Однак в табелі обліку робочого часу за
листопад місяць 2013 року за період
перебування інваліда 2 групи ОСОБА_2 на
санаторно-курортному лікуванні
проставлені невихододні, чим порушені
вимоги ч. 1 ст. 84 КЗпП України
“Відпустки без збереження заробітної
плати”.

Від 27 листопада 2013 року по 02
грудня 2013 року згідно довідки
громадянка ОСОБА_2 знаходилася на
амбулаторному лікуванні.

В ході перевірки відомостей
нарахування та виплати розрахункових
ОСОБА_2 встановлено порушення строків
виплати розрахункових сум, що належали
ОСОБА_2 на день звільнення (звільнено
ОСОБА_2 03 грудня 2013 року, а розрахункові
залишились невиплаченими, що свідчить
про порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Середній заробіток за весь
час затримки на день фактичного
розрахунку звільненій ОСОБА_2 не
проводився, чим порушені вимоги ч. 1 ст.
117 КЗпП України.

У фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 в магазині
“Ласунка”, що знаходиться за адресою:
вул. ОСОБА_3 вуд. 16 с. Новопідгороднє
Межівського району Дніпропетровської
області працює від 01 листопада 2013 року
провавцем продовольних товарів без
укладення трудового договору та без
укладення трудової угоди ОСОБА_4.
Пояснення ОСОБА_5 надала в усній формі 23
грудня 2013 року, в письмовій пояснення
надавати відмовилася, мотивуючи тим, що
треба позвонити підприємцю.

Трудовий договір між
найманим працівником і фізичною
особою-підприємцем не укладено в
письмовій формі, чим порушено вимоги
п.1,3,6 ст. 24 КЗпП України “Укладення
трудового договору” та порушено
вимоги наказу № 260 від 08 червня 2001 року
“Про затвердження Форми трудового
договору між працівником і фізичною
особою та Порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною
особою”, зареєстрованим Міністерством
юстиції України 27 червня 2001 року за №
554/5745. В ході перевірки трудовий договір
з найнятим працівником ОСОБА_5
укладений з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 вію 20 грудня
2013 року та зареєстрований Межівським
центром зайнятості 23 грудня 2013 року.

Трудовий договір
зареєстровано у Межівському центрі
зайнятості, після того, як найнятий
працівник відпрацював два місяці, чим
порушені вимоги ст. 24-1 КЗпП України
“Реєстрація трудового договору”,
згідно якої у разі укладення трудового
договору між працівником і фізичною
особою фізична особа повинна у
тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи
зареєструвати укладений у письмовій
формі трудовий договір у державній
службі зайнятості за місцем свого
проживання у порядку, визначеному
Міністерством праці та соціальної
політики України, а також порушено
вимоги пункту 2 наказу № 260 від 08.06.2001
року “ Про затвердження форми
трудового договору між працівником і
фізичною особою” та пункту 2 Порядку
реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою”,
затвердженого Міністерством праці і
соціальної політики України.

Запис про прийняття на
роботу до трудової книжки ОСОБА_5 не був
внесений, що не відповідає вимозі ч. 2
ст. 48 КЗпП України “Трудові книжки”, а
також порушено вимоги пункту 1.1.
розділу 1 “Загальні положення”
інструкції “ Про порядок ведення
трудових книжок працівників”,
затверджену наказом № 58 Міністерства
праці та соціальної політики України
Міністерства юстиції України зі
змінами, внесеними наказом № 259/34/5 від
08.06.2001 р. “Про внесення змін та
доповнень до наказу Міністерства праці
України, Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993 року,
згідно якого трудові книжки ведуться
на всіх працівників, які працюють на

підприємстві, в установі, організації
усіх форм власності або у фізичної
особи понад п”ять днів.

Особові картки працівників
ОСОБА_2, ОСОБА_5 не заповнено, що не
відповідає вимогам п. 2.5 розділу 2
інструкції 58, тим самим скоїв
правопорушення, передбачене ст. 41 ч. 1
КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
не визнав факт вчинення ним
правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 1
КУпАП.

Враховуючи вище викладене на підставі
ст. 41 ч. 1 КУпАП та керуючись ст. ст. 221, 249,
252, 283, п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
(п”ятсот десять) грн.

Постанова може бути
оскаржена до Апеляційного суду
Дніпропетровської області в порядку
ст. 294 КУпАП протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Cуддя:
Л. Ф. Літвінова