Справа № 743/44/14-п Головуючий у 1
інстанції Жовток Є. А. Провадження №
33/795/40/2014 Категорія - ч. 1 ст. 172-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
в складі:

головуючого - судді Демченка О.В.,

з участю прокурора - Карпуся І.М.

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційні
скарги першого заступника прокурора
Чернігівської області та ОСОБА_1 на
постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 27 січня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 27 січня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.
Мутичів Ріпкинського району
Чернігівської області, громадянка
України, розлучена, що має на утриманні
двох неповнолітніх дітей, працююча на
посаді заступника начальника
Чернігівського міжрайонного
управління Головного управління
Держсанепідемслужби в Чернігівській
області, заступника головного
державного санітарного лікаря -
начальника відділу санітарного
нагляду, зареєстрована та проживаюча в
АДРЕСА_1,

звільнена від адміністративної
відповідальності, передбаченої ч.1
ст.172-4 Кодексу України про
адміністративні правопорушення за
малозначністю вчиненого.

Як встановив суд, ОСОБА_1, займаючи
посаду заступника начальника
Чернігівського міжрайонного
управління ГУ Держсанепідемслужби в
Чернігівській області, заступника
головного державного санітарного
лікаря по Чернігівському,
Ріпкинському, Городнянському,
Щорському, Менському районах -
начальника відділу санітарного
нагляду, будучи державним службовцем 6
категорії 12 рангу та суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, у період часу з 02 січня
2013 року по 13 червня 2013 року, всупереч
вимогам ст.7 Закону України «Про заходи
запобігання і протидії корупції»,
статті 172-4 КУпАП, порушуючи встановлені
законодавством обмеження, працювала на
посаді лікаря-лаборанта-гігієніста
санітарно-гігієнічної лабораторії
Ріпкинського відділу лабораторних
досліджень Державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр Держсанепідемслужби України»,
отримавши заробітну плату, в
загальному розмірі 6819 грн. 10 коп. При
цьому Державна установа
«Чернігівський лабораторний центр
Держсанепідемслужби України» до 13
червня 2013 року не мала відповідної
ліцензії, отже робота ОСОБА_1 за
сумісництвом, не може вважатися
медичною практикою і тягне
відповідальність, передбачену ч.1 ст.
172-4 КУпАП.

Приймаючи рішення про звільнення
ОСОБА_1 від адміністративної
відповідальності за малозначністю
вчиненого, суд першої інстанції зробив
висновки, що ОСОБА_1 відноситься до
суб'єктів відповідальності за
корупційні правопорушення, у
відповідності до п.п. в) п.1 ч.1 ст.4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», проте на момент
прийняття на роботу за сумісництвом, не
була обізнаною про необхідність
отримання державною установою
ліцензії на зайняття відповідним видом
діяльності та про наявність або
відсутність такої ліцензії в ДУ
«Чернігівський лабораторний центр
Держсанепідемслужби України». Крім
того, умислу на вчинення
правопорушення особа, що притягується
до адміністративної відповідальності
не мала і шкідливих наслідків в
результаті її дій не настало.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, перший заступник прокурора
Чернігівської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати її та винести нову постанову,
якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП і
накласти на неї стягнення в межах
санкції даної статті. Не оспорюючи
правильність висновків суду щодо
встановлення фактичних обставин
справи, вважає звільнення особи від
відповідальності таким, що порушує
принципи та вимоги КУпАП, а отже дає
правопорушнику змогу уникнути
юридичної відповідальності. Крім того,
акцентує увагу апеляційного суду на
наявність умислу на вчинення
правопорушення та як наслідок
отримання грошової винагороди.

ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі
просить скасувати оскаржувану
постанову, як таку що не відповідає
вимогам чинного законодавства, а
справу закрити у зв'язку з відсутністю
в її діях складу адміністративного
правопорушення. Наводячи відповідні
доводи, зазначає про те, що вона
займалась медичною практикою, що не
заборонено законом, а тому не
порушувала обмежень щодо сумісництва з
іншими видами діяльності та не вчиняла
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
вислухавши думку прокурора на
підтримання доводів його скарги,
пояснення ОСОБА_1, якими вона
обґрунтовує свою позицію, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
дійшов наступних висновків.

З протоколу про вчинення
адміністративного правопорушення,
складеного відносно ОСОБА_1,
вбачається, що його автором зроблено
висновок про наявність в діях ОСОБА_1
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 172-4
КпАП України виходячи з двох обставин:

1. У відповідності до ст. 9 Закону
України «Про ліцензування певних
видів господарської діяльності»,
медична практика проводиться тільки на
підставі ліцензії. Державна установа
«Чернігівський лабораторний центр
Держсанепідемслужби України», в якій
за сумісництвом працювала ОСОБА_1, в
період з 2 січня по 16 червня 2013 року
такої ліцензії не мала.

2. Відповідно до Класифікатора
видів економічної діяльності 2010 р.,
робота ОСОБА_1 на посаді
лікаря-лаборанта-гігієніста
санітарно-гігієнічної лабораторії
Ріпкинського відділу лабораторних
досліджень Державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр» за сумісництвом не може
вважатись медичною практикою, а тому
ОСОБА_1 як державний службовець, не
мала займатись цією оплачуваною
діяльністю.

Досліджуючи питання про наявність чи
відсутність складу адміністративного
правопорушення в діях ОСОБА_1 у зв'язку
з відсутністю ліцензії у підприємства,
де вона працювала, апеляційний суд
дійшов висновку, що статут створеної в
2011 році державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр ДСЕСУ» не передбачав наявність
ліцензування своєї діяльності. Ніяких
вимог до підрозділів
санітарно-епідеміологічної служби
щодо ліцензування її діяльності до
створення вказаного підприємства та
безпосередньо після його створення
уповноваженими органами державної
влади не пред'являлось. Тільки 15 квітня
2013 р. керівництвом Держсанепідслужби
України до названої вище державної
установи направлено лист щодо
отримання ліцензії. У вказані в листі
строки документи на отримання ліцензії
були направлені до ліцензійної комісії
МОЗ України, яка 13 червня 2013 р. таку
ліцензію видала.

В даному випаду ОСОБА_1, яка працювала в
державній установі «Чернігівський
обласний лабораторний центр ДСЕСУ»
найманим працівником, не може нести
будь-якої відповідальності за
наявність чи відсутність в цій
організації будь-якої ліцензії,
оскільки не являлась її керівником.
Ніяким чином наявність чи відсутність
ліцензії на правомірність роботи
ОСОБА_1 не впливає.

Діюче законодавство України в жодній
мірі не взаємопов'язує порушення
законодавства про ліцензування
окремих видів господарської
діяльності з адміністративним
правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст.
172-4 КпАП України. Апеляційний суд
відхиляє позицію автора протоколу про
адміністративне правопорушення щодо
неможливості визнання медичної
практики такою, в разі відсутності
ліцензії на її здійснення.
Відповідальність за здійснення
господарської діяльності без ліцензії
передбачена ст. 164 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Щодо того, чи відноситься робота, яка
виконувала ОСОБА_1 до медичної
практики, апеляційний суд встановив
таке.

ОСОБА_1 з 2 січня 2013 року працювала в
Державній установі «Чернігівський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України» на посаді
лікаря-лаборанта-гігієніста, мала
відповідну освіту й фахову підготовку.

У відповідності до Положення про
Державну санітарно-епідеміологічну
службу, затверджену Указом Президента
України № 400/2011 від 6 квітня 2011 р., ця
служба є структурним підрозділом МОЗ
України і завданням її являється
охорона здоров'я населення.

За класифікацією видів економічної
діяльності, затверджених Наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 11 жовтня 2010 року № 457,
діяльність Державної установи
«Чернігівський обласний лабораторний
центр» відноситься до класу 86.90 «Інша
діяльність у сфері охорони здоров'я»,
він являється закладом, який здійснює
медичну практику. Підтвердженням
цьому є ліцензія сер. НОМЕР_1, видана МОЗ
України Державній установі
«Чернігівський обласний лабораторний
центр», з якої видно, що видом
господарської діяльності її якраз і
являється медична практика.

Не можна погодитись з автором
протоколу про адміністративне
правопорушення щодо неможливості
застосування терміну «медична
практика» до роботи, яку виконувала
ОСОБА_1

Термін «Медична практика»
застосований в п. 1.3 Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з медичної практики, затверджених
Наказом МОЗ № 49 від 2 лютого 2011 р. - це
вид господарської діяльності у сфері
охорони здоров'я, який провадиться
закладами охорони здоров'я та
фізичними особами - підприємцями, які
відповідають єдиним кваліфікаційним
вимогам, з метою надання видів медичної
допомоги, визначених законом, та
медичного обслуговування. Термін
«медичне обслуговування» наведений в
ст. 3 Основ законодавства України про
охорону здоров'я, це діяльність
органів охорони здоров'я та фізичних
осіб - підприємців у сфері охорони
здоров'я, що не обов'язково обмежується
медичною допомогою.

Положення наведених вище нормативних
актів дозволяє зробити висновок, що
робота ОСОБА_1 на посаді
лікаря-лаборанта-гігієніста в
Державній установі «Чернігівський
обласний лабораторний центр
Держсанепідслужби України» якраз і є
медичною практикою, здійснення якої
державному службовцеві не заборонене.
Тому склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-4 Кодексу України про
адміністративні правопорушення в діях
ОСОБА_1 відсутній.

На ці обставини не звернув уваги
місцевий суд при розгляді справи,
фактично визнавши ОСОБА_1 винною в
скоєнні корупційного
адміністративного правопорушення.
Наведене дає апеляційному суду
підстави для задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_1, відмови в задоволенні
апеляційної скарги прокурора і
скасування постанови місцевого суду з
закриттям подальшого провадження в
справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 283, 293, 294, КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора Чернігівської області
залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду
від 27 січня 2014 року, якою ОСОБА_1
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 172-4 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення скасувати, а справу
подальшим провадженням закрити у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1
складу цього адміністративного
правопорушення.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Демченко