АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ 33/796/169/2014
Постанова винесена суддею
Ясельським А.М.

Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 139 КУпАП

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року суддя судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва Горб І.М., за
участю учасників
дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3
та ОСОБА_4, їх захисників ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, розглянувши апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову судді
Святошинського районного суду м. Києва
від 08 жовтня 2013 року про закриття
провадження в справі про
адміністративне правопорушення за ст.
124, ч. 1 ст. 139 КУпАП відносно

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва,
громадянина України, з вищою освітою,
одруженого, маючого на утриманні сина,
ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого директором
Київського філіалу ТОВ «Сафарі
Армс-Україна», зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за
адресою: АДРЕСА_2, який раніше до
адміністративної відповідальності не
притягувався,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського
районного суду м. Києва від
08 жовтня 2013 року провадження в справі
про адміністративне правопорушення за
ст. 124, ч. 1 ст. 139 КУпАП відносно ОСОБА_3
закрито за відсутністю події і складу
адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув
протоколи про адміністративне
складені відносно ОСОБА_3, за якимина
автодорозі Київ-Одеса ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «Чері», державний номерний
знак НОМЕР_1, під час перестроювання з
правої смуги руху в ліву не
переконався, що це буде безпечно і не
надав дорогу автомобілю «КІА»,
державний номерний знак НОМЕР_2, що
рухався в попутному напрямку по лівій
смузі, внаслідок чого відбулося
зіткнення автомобілів та наїзд на
транспортне огородження, чим порушив
п.п. 10.3, 1.5 ПДР України.

Проте, посилаючись на
встановлені при судовому розгляді
обставини та матеріали справи, суддя
дійшов до висновку про відсутність
події і складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.
1 ст. 139 КУпАП, в діях ОСОБА_3

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, інший учасник
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду відносно ОСОБА_3
скасувати та винести нову постанову,
якою визнати ОСОБА_3 винним у порушенні
п.п. 10.3, 1.5 ПДР України та визнати в його
діях склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.ст. 124,
139 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на те, що суд першої
інстанції проігнорував результати
попередньої перевірки обставин ДТП,
проведених працівниками ВДАІ
Манківського РВ та викладених у
складених ними протоколах про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3, а взяв до
уваги наданий суду висновок
експертного дослідження експерта
ОСОБА_7 №131-13 від 07.10.2013 року, який є не
належним доказом по справі, оскільки
повноважень на проведення такого
дослідження фахівець ОСОБА_7 не мав, так
як на момент проведення даного
експертного дослідження та складення
висновку його свідоцтво на право
проведення експертних досліджень,
строк дії якого був визнаний до 23.03.2012
року, було недійсним, оскільки відмітки
про його продовження в свідоцтві не
зазначено, чим було порушено вимоги п. 2
ст. 278 КУпАП.

Крім того, звертає увагу на те, що в
письмовому поясненні ОСОБА_3
має місце виправлення величини
швидкості руху його автомобіля під час
ДТП, а саме, швидкість руху виправлена з
50 на 80 та 60 на 90, а експертом ОСОБА_7 під
час проведення експертного
дослідження була взята до уваги лише та
швидкість руху, яка влаштовувала
ОСОБА_3, який оплатив проведене
дослідження, тобто експерт самостійно,
на власний розсуд, ігноруючи вимоги
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз, провів
експертне дослідження по матеріалах
адміністративної справи на підставі
сфальсифікованих величин швидкості
руху.

Також вказує, що суддя розглянув справу
з грубим порушенням вимог ст.ст. 245, 278, 268
КУпАП, прийнявши до уваги неналежні
докази, а також не повідомивши його про
час і місце розгляду справи та таким
чином позбавивши його можливості
користуватися наданими йому правами.

Разом з апеляційною скаргою від
ОСОБА_4 надійшла заява про поновлення
строку на апеляційне оскарження, як
пропущеного з поважних причин. В
обґрунтування поважності причин
пропуску строку посилається на те, що
він не був належним чином повідомлений
про день та час слухання справи у суді
та відповідно йому не було відомо про
прийняте судом рішення, а про останнє
дізнався випадково, лише отримавши з
власної ініціативи постанову суду
після сплину строків на її оскарження,
про що свідчить підпис його юриста на
постанові про дату її отримання. До
того ж з 26 жовтня 2013 року він вибув у
відрядження, з якого повернувся лише
28.12.2013 року.

Заслухавши пояснення ОСОБА_4, який
просив прийняти до розгляду його
апеляційну скаргу, поновивши строк на
її подачу, зазначаючи, що на розгляд
справи до суду його не викликали, а про
існування постанови він дізнався в
кінці жовтня, коли його адвокат в суді
отримав її копію та переслав йому до м.
Кіровоград, де він, як директор «ТОВ
«Горілла», був у відрядженні, при цьому
самостійно скласти апеляційну скаргу
він не мав можливості, а в м.
Кіровограді нікого не знає, хто міг би
йому допомогти скласти апеляцію, до
того ж, оскільки на той момент строки на
апеляційне оскарження вже були
пропущені, то вважав за необхідне
подати апеляцію після проведення
експертного дослідження; думку
захисника ОСОБА_6, яка підтримала
клопотання про поновлення строку на
апеляційне оскарження, вказуючи, що
особисто вона ознайомлювалась з
матеріалами справи 21.10.2013 року, а копію
постанови отримала 25.10.2013 року, і її
повноваження були обмежені
здійсненням лише цих дій, питанням
експертного дослідження займався
інший захисник; думку ОСОБА_3 та його
захисника - адвоката ОСОБА_5, які
заперечували проти задоволення
клопотання, вказуючи, що строк на
апеляційне оскарження постанови
пропущений без поважних причин,
перевіривши матеріали справи про
адміністративне правопорушення,
вважаю, що заява про поновлення строку
на апеляційне оскарження постанови
суду задоволенню не підлягає, а
апеляційна скарга підлягає поверненню
особі, яка її подала, з наступних
підстав.

Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді
у справі про адміністративне
правопорушення може бути оскаржена
особою, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності, її
законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або
прокурором протягом десяти днів з дня
винесення постанови.

Строк на апеляційне оскарження
постанови судді в справі про
адміністративне правопорушення може
бути поновлений тільки у тому разі,
коли він пропущений з поважних причин.

Постанова судді Святошинського
районного суду м. Києва відносно ОСОБА_3
була винесена 08 жовтня 2013 року.

Апеляційну скаргу та клопотання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження ОСОБА_4 подав лише 02.01.2014
року, згідно поштового штемпелю, тобто
з пропуском встановленого законом
10-денного строку на апеляційне
оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 дійсно не повідомлявся про день
та час розгляду справи і не був
присутнім в судовому засіданні при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення в суді першої
інстанції.

Проте, доводи ОСОБА_4, викладені в
клопотанні про поновлення строку на
апеляційне оскарження постанови суду
від 08.10.2013 року, не містять посилань на
обставини, які б свідчили про
поважність причин пропуску строку на
апеляційне оскарження постанови судді
Святошинського районного суду м. Києва
від 08 жовтня 2013 року.

Так, з матеріалів справи видно, що 21.10.2013
року адвокат ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, була ознайомлена з
матеріалами справи, а 25.10.2013 року
отримала копію постанови судді
Святошинського районного суду м. Києва
від 08.10.2013 року.

При цьому, сам ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції підтвердив той
факт, що копія постанови йому була
переслана адвокатом в м. Кіровоград, де
з 26.10.2013 року він знаходився у
відрядженні.

Отже, наведене свідчить, що станом на
26.10.2013 року ОСОБА_4 вже був обізнаний про
прийняте судом рішення і мав
можливість ознайомитись з його змістом
та подати апеляційну скаргу у
визначений законом строк, однак
апеляційну скаргу та клопотання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження подав більш ніж через два
місяці від дня її отримання.

Перебування ж ОСОБА_4 у відрядженні в
період з 26.10.2013 року по 27.12.2013 року в м.
Кіровоград, не є в даному випадку тією
обставиною, яка б об'єктивно могла
зашкодити ОСОБА_4 своєчасно подати
апеляційну скаргу, оскільки він, маючи
вищу освіту та будучи директором
підприємства, мав можливість, як
самостійно, так і скориставшись
юридичною допомогою адвокатів, в т.ч. в
м. Кіровоград, скласти та направити
суду поштою апеляційну скаргу у
встановлений законом строк.

Інших доказів та доводів на
підтвердження поважності пропуску
строку на апеляційне оскарження
постанови суду апелянтом не наведено.

За таких обставин, відсутні підстави
для поновлення ОСОБА_4 строку на
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, повертається апеляційним
судом особі, яка її подала, якщо вона не
заявляє клопотання про поновлення
цього строку, а також якщо у поновленні
строку відмовлено.

Оскільки доказів, які б підтверджували
поважність пропуску строку на
апеляційне оскарження судового
рішення, апелянтом не надано, а
обставини, на які він посилається, не є
поважними і не підлягають визнанню
поважними, то у поновленні строку на
апеляційне оскарження слід відмовити,
а апеляційну скаргу повернути ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись
ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_4 у поновленні
строку на апеляційне оскарження
постанови судді Святошинського
районного суду м. Києва від 08
жовтня 2013 року в справі про
адміністративні правопорушення за ст.
124, ч. 1 ст. 139 КУпАП відносно ОСОБА_3

Апеляційну скаргу повернути ОСОБА_4

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва
Горб І.М.