інстанції Стебліна А. В. Провадження №
33/795/15/2014 Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2014 року місто Чернігів

Суддя судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду
Чернігівської області ТРЕЙТЯК О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Чернігова, громадянин
України, не працюючий, мешканець
АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст.130 ч.1 КпАП
України та на нього накладено
стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 34 грн. 41 коп.

Як встановив суд, 15 листопада 2013 року, о
20.45 год., ОСОБА_1, в м. Чернігові по вул.
Київська керував автомобілем «Тойота»,
д.н.з. НОМЕР_1, в стані алкогольного
сп'яніння, чим порушив п. 2.9. (а) Правил
дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить постанову суду скасувати, а
провадження у справі закрити. Зазначив,
що судом першої інстанції були
порушені вимоги ст.268 КУпАП, оскільки
він не був сповіщений про час розгляду
справи. Вважає, що він був притягнутий
до адміністративної відповідальності
безпідставно, необґрунтовано і
незаконно у зв'язку з чим їм було подано
до Деснянського районного суду м.
Чернігова адміністративний позов про
скасування постанови у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. На даний
час справа перебуває в провадженні
суду. Вказує на те, що судом першої
інстанції в порушення вимог ст. 280
КУпАП, не було з'ясовано чи було вчинено
ним адміністративне правопорушення, чи
винуватий він у його вчиненні, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Звертає увагу на те, що він діяв у
відповідності з вимогами п.2.2 ПДР
України, тобто, як власник
транспортного засобу, передав у своїй
присутності керування транспортним
засобом ОСОБА_2, яка мала при собі
посвідчення водія.

Дослідивши матеріали справи про
адміністративне правопорушення та
доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимог, викладених у статтях 245,
252, 280 КУпАП у справі обставини
правопорушення повинні бути з'ясовані
всебічно, повно й об'єктивно в їх
сукупності.

Суд на підставі перевірки та належної
оцінки зібраних по справі доказів
дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення за зазначених у
постанові обставин.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_1,
його вина в порушенні п.2.9 (а) Правил
дорожнього руху України у повному
обсязі знайшла своє підтвердження в
судовому засіданні, вона відображена
низкою доказів, яким суд дав відповідну
оцінку.

Згідно до п. 2.9. (а) Правил дорожнього
руху України, водієві забороняється
керувати транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння або перебуваючи
під впливом наркотичних чи токсичних
речовин.

Ст.130 ч.1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачає адміністративну
відповідальність за керування
транспортними засобами особами в стані
сп'яніння, а так само відмову особи, яка
керує транспортним засобом, від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного сп'яніння.

Так вина ОСОБА_1 у вказаному
правопорушенні підтверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення серії АБ2 № 706386 від 25
листопада 2013 року, складеного відносно
ОСОБА_1 за порушення п.2.9.(а) ПДР України,
за що відповідальність передбачена ч.1
ст. 130 КпАП України.

Як вбачається з висновку щодо
результатів медичного огляду з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції від 15 листопада 2013
року, о 21:15 год. ОСОБА_1 перебував в
стані алкогольного сп'яніння (а.с.5).

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому за
сіданні суду першої інстанції
показали, що вони 15 листопада 2013 року
разом патрулювали, несли службу.
Близько 20 год. 45 хв. знаходячись на
перехресті вул. Київської та вул.
Горького вони намагалися зупинити
автомобіль «Тойота», згідно планової
операції « Нічне містечко». На вимогу
зупинитись водій автомобіля «Тойота»
не відреагував та продовжив рух, після
чого вони стали переслідувати
автомобіль з включеними проблисковими
маячками. Коли автомобіль „Тойота"
зупинився на парковці біля магазину
„Екомаркет", ОСОБА_3 підійшов до водія
цього автомобіля, який в цей час саме
виходив з машини, та на вимогу надати
документи на автомобіль та водійське
посвідчення, водій автомобіля пояснив,
що вони знаходяться у нього вдома. Вони
не звернули уваги, чи був хтось ще в
автомобілі. Водій стверджував, що він
пішохід і не керував, а так як він
відмовився представитись, вони разом
проїхали до ЧМВ для встановлення особи
водія. Оскільки від водія було чутно
різкий запах алкоголю з ротової
порожнини, йому було запропоновано
пройти медичне освідування, на що той
погодився. Після встановлення особи
вони поїхали на вул. Щорса, буд.3 до
наркологічного диспансеру для
освідування. Лікар нарколог надав
висновок, що ОСОБА_1 знаходиться в
стані алкогольного сп'яніння.

Посилання апелянта на те, що він діяв у
відповідності з вимогами п.2.2 ПДР
України, не керував автомобілем, а лише
як власник передав у своїй присутності
керування транспортним засобом ОСОБА_2,
яка мала при собі посвідчення водія, не
підтверджуються матеріалами справи
про адміністративне правопорушення та
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
те, що автомобілем керував саме ОСОБА_1
підтверджуються відеозаписом з
майданчика для парковки автомобілів
(а.с.12б), з якого вбачається, що 15
листопада 2013 року о 20 годині 50 хвилин на
майданчик для парковки автомобілів
заїхав автомобіль „Тойота", слідом за
ним заїхав автомобіль ДАІ з включеними
проблисковими маячками, працівник ДАІ
підійшов до передніх водійських
дверцят автомобіля „Тойота", з яких
вийшов чоловік і спілкувався з
працівниками ДАІ.

Міру адміністративного стягнення
судом призначено у відповідності з
вимогами ст. 33 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, в
межах санкції ст.130 ч.1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення, за
якою його притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Враховуючи тяжкість та суспільну
небезпечність вчиненого
адміністративного правопорушення
(керував джерелом підвищеної небезпеки
в стані алкогольного сп'яніння в
населеному пункті), суд правильно
призначив йому адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400
гривень.

Незважаючи на твердження особи про те,
що він не був належним чином сповіщений
про час та місце розгляду справи,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції в повному обсязі виконані
вимоги ст. 268 КУпАП. Дослідження
матеріалів справи показало, що
останній завчасно та належним чином
листом зі зворотнім повідомленням
сповіщався судом за вказаною в
протоколі про адміністративне
правопорушення адресою про час та
місце розгляду справи. Але як свідчить
відмітка поштового відділення, ОСОБА_1
згідно поштового повідомлення від
10.12.2013 р. за рекомендованим листом
(повідомленням суду) не з'явився, тому
рекомендований лист разом зі зворотнім
повідомленням 17.12.2013 р. повернутий суду
за закінченням терміну зберігання (
а.с.12), що свідчить про ухилення ОСОБА_1
від отримання повідомлення про час і
місце розгляду справи про
адміністративне правопорушення.

Крім того, жодних заяв та клопотань
про відкладення розгляду справи від
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності, до
суду не надійшло. З урахуванням того що
відповідно до вимог ст. 268 КУпАП,
обов'язкова присутність особи при
розгляді даної категорії справ не
передбачена, суд першої інстанції
цілком обґрунтовано прийшов до
висновку про можливість розгляду
вказаної справи за відсутності ОСОБА_1
за наявності по справі письмових
доказів.

Отже, посилання скаржника в
апеляційній скарзі, на невиконання
судом вимог закону, незабезпечення
права бути присутнім в судовому
засіданні та надавати пояснення, є
безпідставними.

Про час та місце розгляду апеляційної
скарги в апеляційній інстанції ОСОБА_1
щоразу повідомлявся своєчасно.
Напередодні розгляду 17 січня 2014 року
від ОСОБА_1 надійшла заява про
перенесення розгляду апеляційної
скарги у зв'язку з його відсутністю в
місті до 01 лютого2014 року. Розгляд
апеляційної скарги ОСОБА_1 переносився
за його заявами з 30 січня 2014 року на 03
лютого 2014 року, та з 03 лютого 2014 року на
08 лютого 2014 року в зв'язку з
перебуванням на лікарняному в період з
29 січня по 05 лютого 2014 року згідно
ксерокопії листка непрацездатності
(оригінал жодного разу наданий не був).

Про розгляд апеляційної скарги 08
лютого 2014 року ОСОБА_1 був сповіщений
своєчасно, від нього не надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи про адміністративне
правопорушення, тому відповідно до
положень ч.1 ст.268 КУпАП апеляційна
скарга ОСОБА_1 може бути розглянута в
його відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить висновку, що всі обставини
справи судом першої інстанції були
досліджені всебічно, повно та
об'єктивно, висновки судді ґрунтуються
на матеріалах справи, відповідають
вимогам чинного законодавства, а тому
підстав для скасування постанови не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.294 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 20
грудня 2013 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Трейтяк