АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№33/796/223/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Суддя Апеляційного суду м. Києва
Стрижко С.І., розглянувши апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову судді
Голосіївського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2013 року відносно ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Севастополя,
українця, громадянина України, з
неповною вищоюосвітою, працюючого
системним адміністратором у ТОВ
«Стромат», проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 КУпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколами про
адміністративне правопорушення,
ОСОБА_2 23.11.2013 року о 00:40 год. по вул.
Саперно-Слобідська в м. Києві, керуючи
автомобілем «Шевроле Авео», д. н. з.
НОМЕР_1, з ознаками алкогольного
сп'яніння (запах алкоголю з порожнини
рота, нечітка річ, нестійка хода), під
час зміни напрямку руху не переконався
в безпеці свого маневру, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
«Шевроле», д. н. з. НОМЕР_2, що призвело до
пошкодження транспортних засобів,
після чого залишив місце ДТП. Від
проходження огляду на виявлення стану
сп'яніння ОСОБА_2 відмовився у
встановленому законом порядку в
присутності двох свідків.

Постановою судді Голосіївського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року ОСОБА_2 був визнаний винним у
вчиненні адміністративних
правопорушень, передбачених ст. ст. 130 ч.
1, 124, 122-4 КУпАП, та на нього накладено
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік.

На зазначене рішення судді, ОСОБА_2
подав до Апеляційного суду м. Києва
скаргу в якій, посилаючись на часткове
визнання своє винуватості у вчиненні
адміністративних правопорушень,
передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, а
також заперечуючи вчинення ним
адмінправопорушення, передбаченого ст.
130 ч. 1 КУпАП, просив постанову судді
змінити в частині виду
адміністративного стягнення, обравши
його у виді штрафу. При цьому апелянт
вказує на те, що зіткнення транспортних
засобів сталося з його необережності,
через те, що він не помітив інший
транспортний засіб, а тому і залишив
місце ДТП, разом з тим в цей день не
перебував у стані алкогольного
сп'яніння, а відтак безпідставно
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

З огляду на його щире каяття,
зобов'язання у майбутньому не
допускати порушень ПДР, а також того, що
він раніше не притягувався до
адмінвідповідальності, вважає, що до
нього слід застосувати інший вид
адмінстягнення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав
свою апеляційну скаргу та не
заперечував, що порушив ПДР, що
призвело до зіткнення та пошкодження
транспортних засобів, після цього
залишив місце ДТП, а в подальшому, не
перебуваючи у стані сп'яніння, все
рівно відмовився від проходження у
встановленому порядку медичного
огляду на виявлення стані сп'яніння.
При цьому будь-яких причин своєї
поведінки навести не зміг.

Заслухавши доповідь судді та пояснення
особи, яка була притягнута до
адміністративної відповідальності,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає її такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Висновок судді в постанові про
винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
адмінправопорушень, передбачених ст.
ст. 124, 122-4 КУпАП, є обґрунтованим,
відповідає фактичним обставинам подій
та підтверджений наявними у справі
доказами у їх сукупності, зокрема
даними протоколів про адміністративне
правопорушення, які підписані
відповідною посадовою особою та
водієм-порушником без будь-яких
заперечень, поясненнями учасників ДТП,
у тому числі і ОСОБА_2, який як під час
оформлення протоколів, розгляду справи
судом першої інстанції, так і у суді
апеляційної інстанції, не заперечував
своєї винуватості в цій частині.

Крім того правильним є висновок судді
районного суду про те, що ОСОБА_2
порушив п. 2.5 ПДР України та відмовився
від проходження у встановленому
порядку медичного огляду на предмет
виявлення стану сп'яніння, що знайшло
своє повне підтвердження не тільки
даними протоколу, а й поясненнями
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Більш того, сам ОСОБА_2 не заперечував,
що він дійсно на пропозицію
працівників ДАІ пройти медичний огляд
фактично відмовився від цього.

Доводи апелянта про те, що він в цей
день не перебував у стані алкогольного
сп'яніння, є обґрунтованим, оскільки
спростовуються наявними у справі
доказами, яким суддя дав належну
оцінку. Крім того ці доводи не є
предметом розгляду, оскільки відносно
ОСОБА_2 був складений адмінпротокол за
порушення ним саме п. 2.5 ПДР, тобто за
відмову від проходження медичного
огляду на стан сп'яніння, а не за
порушення п. 2.9 ПДР (керування
транспортним засобом у стані
сп'яніння), що фактично не
заперечувалось апелянтом і у суді
апеляційної інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
обґрунтованість висновку судді
районного суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним усіх
правопорушень, за якими відносно нього
були складені відповідні протоколи, а
відтак в цій частині апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Розмір адміністративного стягнення,
визначеного суддею у виді 1 року
позбавлення права керування
транспортними засобами, відповідає
санкціям ст. ст. 130 ч. 1, 124, 122-4 КУпАП та з
урахуванням даних про особу
правопорушника, конкретних обставин
справи та кількості допущених ОСОБА_2
одночасно порушень ПДР, є правильним.
Підстав для пом'якшення виду
адмінстягнення суд апеляційної
інстанції не вбачає, а відтак і в цій
частині апеляційна скарга ОСОБА_2
задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене, не вбачаючи
підстав для задоволення апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції,
керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову судді
Голосіївського районного суду м. Києва
щодо ОСОБА_2 за ст. ст. 130 ч. 1, 124, 122-4 КУпАП
- залишити без зміни.

Суддя Апеляційного

суду м. Києва
С.І. Стрижко