Справа № 201/805/2014п
Провадження № 3/201/207/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум.
ДніпропетровськСуддя Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
Мельниченко С.П., розглянувши в м.
Дніпропетровську справу про
адміністративне правопорушення, що
надійшла з Територіальної державної
інспекції праці у Дніпропетровській
області, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України, фізичної особи
підприємця, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, притягнутого до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 41КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи фізичною особою
підприємцем, допустив порушення вимог
законодавства про працю, а саме при
перевірці спеціалізованих магазинів,
діяльність яких є роздрібна торгівля
одягом по пр. Карла Маркса, 39 в м.
Дніпропетровськ у магазині одягу «J.O.E»
встановлена відсутність правил
внутрішнього трудового розпорядку, на
момент перевірки не надані зазначені
правила, що вважається відсутніми, чим
порушено ст. ст. 29, 142 КЗпП України.
Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен громадянин має
право на працю та належні, безпечні
умови праці, на заробітну плату, не
нижчу від визначеної законом,
громадянам також гарантується захист
від незаконного звільнення та право на
своєчасне одержання винагороди за
працю. Згідно ст. 21 КЗпПУ працівник
зобов'язується виконувати роботу за
трудовим договором і має дотримуватися
трудового розпорядку. Також статтею 142
КЗпП передбачено, що трудовий
розпорядок на підприємствах, в
установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, які затверджуються
трудовими колективами за поданням
власника або уповноваженого ним
органу. Тобто правила внутрішнього
трудового розпорядку необхідно
скласти в письмовій формі, тому що вони
вважаються документом з організації
процесів управління в Державному
класифікаторі управлінської
документації ДК 010-98 (мають коди від 0202044
до 0202048), ст. 29 КЗпПУ передбачено, щоб до
початку роботи за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
ознайомив працівника з правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
укладений в письмовій формі.

Вимогами ст. 135-1 КЗпПУ встановлено, що
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність повинні
бути укладені з працівниками, які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо пов'язані із
зберіганням, обробкою, продажем,
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей.

В ході перевірки у ОСОБА_1 було
встановлено, що працівник ОСОБА_2
займає посаду продавця не продовольчих
товарів, але ОСОБА_1 договір про
матеріальну відповідальність з ОСОБА_2
не складав.

Під час перевірки ФОП ОСОБА_1 повідомив,
що не веде табелі обліку робочого часу
найманого працівника, що призводить до
недостовірного обліку виконуваної
працівником роботи та бухгалтерського
обліку витрат на оплату праці, що
унеможливлює правильне та в повному
обсязі нарахування працівнику
заробітної плати, чим порушені вимоги
ст. 30 Закону України «Про оплату праці»,
згідно якої власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний забезпечити
достовірний облік виконуваної роботи
працівником і бухгалтерський облік
витрат на оплату праці у встановленому
порядку.

Вимогами ст. 115 КЗпП України визначено
строки виплати заробітної плати,
зокрема передбачено, що заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективним
договором органом, але не рідше двох
разів на місяць, через проміжок часу, що
не перевищує 16 календарних днів.

В ході проведення перевірки було
встановлено, що ОСОБА_1 нараховує та
виплачує заробітну плату ОСОБА_2 на
протязі всього часу трудових відносин,
один раз на місяць у розмірі 1 200 грн. за
місяць.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений
про час та місце розгляду
адміністративної справи, однак до суду
не з'явився, про причини неявки не
повідомив.

Винність правопорушника
підтверджуються актом перевірки
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області № 04-01-21/239 від 09 грудня 2013 року,
яким зафіксовано факти вчинення ОСОБА_1
зазначених правопорушень у сфері
оплати праці працівникам зазначеного
підприємства, а також протоколом про
адміністративне правопорушення №
04-01-21/239 від 09 грудня 2013 року, відповідно
до ОСОБА_1 дійсно допустив зазначене
правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, роблю
висновок про доведеність вини
правопорушника в порушенні вимог
законодавства про працю, тобто у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

При визначені виду і розміру стягнення,
враховую характер скоєного
правопорушення, особистість
правопорушниці, ступінь його вини,
майновий стан і обставини, що
пом'якшують та обтяжують його
відповідальність.

З урахуванням викладеного вважаю за
необхідне накласти на правопорушника
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в дохід держави.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону
Україні «Про судовий збір», із змінами
та доповненнями, стягнути з
правопорушника судовий збір у розмірі
0,03 мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 283, 284, 299 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, та
накласти на останнього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в дохід держави в сумі п'ятсот
десяти гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у сумі тридцяти шести
гривень п'ятдесяти чотирьох копійок.

Постанову може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня винесення постанови.

Строк пред'явлення постанови до
виконання 3 місяці з дня її винесення.

Згідно з оригіналом:

Суддя:С.П. Мельниченко