АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДМІСТА КИЄВА
№ 1429
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
місто Київ

Суддя Апеляційного суду міста Києва
Журавель О.О., діючи від імені цього
суду

у відкритому судовому засіданні в
розташуванні суду за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову судді
Святошинського районного суду міста
Києва від 12.04.2013 року, якою ОСОБА_1
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 163-2 КУпАП та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 85
грн., розглянувши матеріали
адміністративної справи, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнаний винним у тім, що будучи
посадовою особою - головним
бухгалтером в Фізико - технологічному
інституті металів та сплавів, порушив
порядок подання платіжного доручення
на перерахування до бюджету орендної
плати за землю Фізико - технологічним
інститутом металів та сплавів, який є
землекористувачем земельної ділянки,
що призвело до виникнення податкового
боргу в сумі 4021 гривні 10 копійок, чим
порушив п. 3 ст. 287 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року.

На обґрунтування суд послався на
протокол про адміністративне
правопорушення та акт Державної
податкової інспекції.

Не погодившись зі вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати прийняте рішення та
справу закрити у відповідності до ч.1
ст. 247 КУпАП.

При цьому апелянт у своїй апеляції
твердить, що судом винесено постанову
за необ'єктивним та однобічним
з'ясування обставин справи, спираючись
лише формально на протокол про
адміністративне правопорушення, без
належного збирання та дослідження вже
наявних у справі доказів. Зауважує він
також, що ні з протоколом про
адміністративне правопорушення, ні з
долученими до нього матеріалами, він
ознайомлений не був, а записи про його
відмову від підпису у згаданих
документах та від дачі пояснень були
сфальсифіковані.

Крім того, апелянт акцентує увагу на
неуважне ставлення суду до справи, що
розглядається, а також той факт, що
платіжне доручення на перерахування
коштів за земельну ділянку за січень 2013
року подавалось до Державного
казначейства своєчасно, бо оплата
повинна бути проведена в місячний
термін, що ним і виконано, а тому він
вважає що в його діях не вбачається
ознак адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 163-2
КУпАП.

Також апелянт зазначає, що він не
вчинив передбаченої статтею 9 КУпАП
протиправної, винної (умисної або
необережної) дії, яка посягає на
громадський порядок, власність, права і
свободи громадян, на встановлений
порядок управління.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити
пропущений з поважних причин строк
апеляційного оскарження, оскільки про
притягнення його до адміністративної
відповідальності він дізнався лише 18
вересня 2013 року, а апеляційну скаргу
подав 27 числа того ж місяця.

В апеляційне засідання апелянт не
прибув, надавши клопотання про розгляд
справи без його участі та підтвердивши
доводи апеляційної скарги, а тому
справа розглядається без участі
апелянта.

Вивчення матеріалів справи показує, що
жодних доказів того, що ОСОБА_1 був
повідомлений про час та місце розгляду
судом справи про адміністративне
правопорушення щодо нього та
ознайомлений з постановою суду по суті
цієї справи у вказаних матеріалах нема,
а тому слід визнати, що строк
апеляційного оскарження ним було
пропущено з поважних причин, поновити
цей строк та прийняти справу до свого
провадження.

Аналіз оскаржуваної постанови показує,
що фактично в основу свого рішення суд
першої інстанції поклав лише протокол
про адміністративне правопорушення та
акт Державної податкової інспекції,
проявивши тим самим неповноту, не
об'єктивність, та обвинувальний підхід.

При цьому, твердження ОСОБА_1 про
фальсифікацію записів щодо його
відмови підписати акт державної
податкової інспекції, протокол про
адміністративне правопорушення та
надати пояснення матеріалами справи не
спростовані, навпаки, об'єктивно вони
підтверджуються тим, що вказані
документи були складені 18 та 26 березня
2013 року ДПІ у Комінтернівському районі
Одеської області, документів, які
свідчили б про виклик ОСОБА_1 у с.м.т.
Комінтернівське з міста Києва, де він
працює та постійно проживає, у справі
нема, а акт про відмову ОСОБА_1
підписати акт результатів перевірки,
посвідчений трьома підписами головних
державних податкових інспекторів,
тобто зацікавлених у справі посадових
осіб ДПІ.

Відсутня в матеріалах справи також
інформація про належне повідомлення
ОСОБА_1 щодо часу та місця розгляду
адміністративної справи відносно
нього.

Як видно з акту № 205/15-05417859,
фізико-технологічний інститут металів
та сплавів в термін до 30 січня 2013 року
мав сплатити за оренду землі 4021 гривню
10 коп., реально ж сума була зарахована 28
лютого 2013 року.

Твердження апелянта про те, що в цьому
конкретному випадку мова йде про
нарахування орендної плати за січень
2013 року, яку, як і належало, інститут
сплатив 28 лютого 2013 року, тобто в
місячний термін, матеріалами справи не
спростовані.

Таким чином, належних та достатніх для
висновків по суті справи доказів
порушення ОСОБА_1 податкового
законодавства в матеріалах справи
нема, отже апеляційні вимоги слід
задовольнити повністю, оскаржену
постанову скасувати, а справу щодо
ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 246
КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 293, 294, 247 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
постанову судді Святошинського
районного суду міста Києва від 12.04.2013
року, якою ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 163-2
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в сумі 85 грн. скасувати, а справу
закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Копії постанови направити ОСОБА_1,
Державній виконавчій службі
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві та
Святошинському районному суду міста
Києва, - для виконання.

Суддя Апеляційного суду

міста Києва    О. Журавель

[1]