Справа № 731/1042/13-п Головуючий у 1
інстанції Павлов В.Г. Провадження №
33/795/10/2014 Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року місто Чернігів

Суддя судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду
Чернігівської області ТРЕЙТЯК О.П.

за участі особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності,
ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну
скаргу особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності, на
постанову Варвинського районного суду
Чернігівської області від 24 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт. Ладан
Прилуцького району Чернігівської
області, українець, громадянин України,
не працюючий житель АДРЕСА_1,

притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст.130 ч.1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення та на нього накладено
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 34
грн. 41 коп. судового збору.

Як встановив суд, 05 листопада 2013 року о
10 годині 10 хвилин ОСОБА_1 по автодорозі
Нова Гребля-Журавка керував
автомобілем «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 з
явними ознаками алкогольного сп'яніння
(з різким запахом алкоголю з ротової
порожнини) та від проходження у
встановленому порядку медичного
огляду на стан алкогольного сп'яніння
відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР
України та вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (далі КУпАП).

Не погоджуючись з вказаною постановою
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
не оспорюючи фактичні обставини справи
та кваліфікацію своїх дій, просить
змінити стягнення зі штрафу на
громадські роботи. Посилається на те,
що судом не було враховано, що він все
життя працював чесно та сумлінно,
значну частину свого життя віддав
службі в органах внутрішніх справ, має
«Медаль за відвагу на пожежі», отримує
невелику пенсію, має дружину
пенсіонерку, троє дітей та п'ять
внуків. Зазначив, що суд першої
інстанції застосував закон, який на час
вчинення ним правопорушення не діяв.

Дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
суд приходить до висновку, що вона
підлягає частковому задоволенню,
виходячи із наступного.

Ст.130 ч.1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачає адміністративну
відповідальність за керування
транспортними засобами особами в стані
сп'яніння, а так само відмову особи, яка
керує транспортним засобом, від
проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного сп'яніння.

Як вбачається із матеріалів справи,
вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 130 ч.1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
повністю підтверджується матеріалами
адміністративної справи та не
заперечується самим правопорушником, а
отже, висновок суду про винність ОСОБА_1
у вчиненні адміністративного
правопорушення, яке виразилось у
відмові ОСОБА_1 від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного сп'яніння,
є обґрунтованим.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення
підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення серії
АБ2 № 708784 від 05 листопада 2013 року,
складеного відносно ОСОБА_1 за
порушення п.2.5 ПДР України, в якому він
власноручно зазначив, що напередодні
вживав спиртне, в лікарню їхати не має
потреби, поясненнями ОСОБА_1 під час
судового засідання та поясненнями
свідків.

Не заперечував ОСОБА_1 своєї вини і
обставин вчинення адміністративного
правопорушення в судовому засіданні
суду першої інстанції, та при розгляді
апеляційної скарги в судовому
засіданні апеляційного суду, та просив
призначити йому замість штрафу
громадські роботи.

Викладені обставини вказують на те, що
місцевий суд, повно і всебічно дослідив
матеріали справи про адміністративне
правопорушення, дав вірну оцінку
доказам, та обґрунтовано визнав ОСОБА_1
винуватим в скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1
КУпАП.

Відповідно до статті 33 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
стягнення за адміністративне
правопорушення накладається у межах,
установлених цим Кодексом. При
накладенні стягнення враховуються
характер вчиненого правопорушення,
особа порушника, ступінь його вини,
майновий стан, обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність.

Згідно статті 23 КУпАП, метою
адміністративного стягнення є
виховання особи, яка вчинила
адміністративне правопорушення та
запобігання вчиненню нових
правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП
передбачає альтернативні види
стягнення - штраф, або позбавлення
права керування транспортним засобом
строком від одного до двох років, або
громадські роботи, або
адміністративний арешт.

При визначенні виду стягнення місцевий
суд врахував характер та обставини
вчиненого правопорушення, ступінь вини
та відношення до скоєного,особу
порушника, його вік, соціальне
положення та рівень правосвідомості,
майновий стан, відсутність відомостей
про попередні притягнення до
адміністративної відповідальності,
зневажливе ставлення до правил
користування спеціальним правом та
створення реальної загрози для життя і
здоров'я іншим учасникам дорожнього
руху, наявність пом'якшуючої
відповідальність обставини - щире
розкаяння, за умови відсутності
обставин, які б її обтяжували та
прийшов до висновку про доцільність
призначення адміністративного
стягнення в мінімальному розмірі,
передбаченому санкцією статті 130 ч.1
КУпАП.

Разом з тим, при визначенні виду та
розміру стягнення суд першої інстанції
застосував закон, який застосуванню не
підлягав, а саме Закон України від 19
листопада 2013 року №693 VІІ, який набрав
чинності 14 грудня 2013 року та яким
збільшено мінімальний розмір
адміністративного стягнення
передбачений санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП,
що становить 3400 гривень. З матеріалів
справи вбачається, що правопорушення
ОСОБА_1 було вчинено 26 листопада 2013
року, тобто до набрання чинності
вищевказаного Закону, в зв'язку з чим
розмір мінімального стягнення для
нього, як про це зазначив суд першої
інстанції в постанові, повинен
становити 2550 гривень.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП за
наслідками розгляду апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції у
разі зміни постанови в частині
накладення стягнення, в межах,
передбачених санкцією статті цього
Кодексу, не може посилити призначене
адміністративне стягнення.

Згідно ст. 24 КУпАП громадські роботи є
більш тяжким адміністративним
стягненням ніж штраф.

За таких обставин, оскільки скаржник
просить постанову суду змінити в
частині адміністративного стягнення і
просить призначити йому більш суворий
вид адміністративного стягнення ніж
призначив йому суд, що суперечить
вимогам закону, тому вважаю, що така
вимога є незаконною і задоволенню не
підлягає.

За таких підстав, постанова місцевого
суду в частині накладення стягнення
підлягає зміні, а ОСОБА_1 слід
призначити стягнення у виді штрафу в
розмірі 2550 гривень, в межах санкції
передбаченої частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.
294 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Варвинського районного суду
Чернігівської області від 24 грудня 2013
року про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності, в
частині накладення адміністративного
стягнення - змінити.

Накласти на ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення адміністративне
стягнення у виді штрафу в сумі 2550 (дві
тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн.

В іншій частині цю постанову суду
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 34
гривні 41 копійку судового збору.

Постанова набирає законної сили
негайно, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя О. П. Трейтяк