Справа № 163/2873/13-п Провадження №33/773/14/14
Суддя в 1 інстанції: Мосієвич І.В.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Волинської області Оксентюк В.Н.,

з участю скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 24 жовтня 2013
року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин України, українець, житель
АДРЕСА_1, закордонний паспорт НОМЕР_1,
виданий 15.08.2013 року,

визнаний винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст.472
Митного кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною постановою ОСОБА_3 визнаний
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.472 МК
України і на нього накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 16400 грн. з конфіскацією
в дохід держави товару, а саме: однієї
картини Г.А.Пожедаєва «Осінній пейзаж»
та ліногравюру Пабло Пікассо «Жінка в
кольє», загальною вартістю 16400
(шістнадцять тисяч чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь
Ягодинської митниці 0,28 грн. витрат за
зберігання товарів.

ОСОБА_3 притягнутий до
адміністративної відповідальності за
те, що він 27 січня 2013 близько 08 годині 29
хв. слідуючи з Республіки Польща в
Україну через митний пост "Ягодин"
Ягодинської митниці в якості водія
вантажного автомобіля «Renault Magnum 440», р.н.
НОМЕР_2 не задекларував за встановленою
формою товар, а саме твори живопису:
картину Г.А. Пожедаєва «Осінній пейзаж»
вартістю 14000,00 грн. та ліногравюру Пабло
Пікассо «Жінка в кольє», вартістю 2400
грн., що знаходились на верхній полиці
спального місця в кабіні водія
вищевказаного вантажного автомобіля
без ознак приховування та були
виявлені під час проходження
прикордонно-митного контролю, чим
вчинив правопорушення, передбачене
ст.472 МК України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначає, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи. Так, з матеріалів
адміністративного провадження
вбачається, що саме вона є власником
картин Г.А. Пожедаєва «Осінній пейзаж»
та ліногравюри Пабло Пікассо «Жінка в
кольє», які не були задекларовані
ОСОБА_3 Вказує, що відповідно до вимог
ч.1 ст.29 КУпАП конфіскації підлягають
лише предмети, які є приватною
власністю порушника, якщо інше не
передбачено законами України. Тому
вважає, що судом неправомірно
конфісковано не задекларовані твори
живопису, оскільки ОСОБА_3 вони на праві
приватної власності не належать.

Зазначає, що про дату та час судового
розгляду провадження повідомлена не
була, постанова суду про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_3, якою також вирішено питання
щодо її власності, їй не надсилалась. З
постановою суду вона ознайомилась
через Єдиний державний реєстр судових
рішень 16 грудня 2013 року, тому вважає, що
строк на оскарження постанови нею
пропущений з поважних причин. Просить
поновити строк на апеляційне
оскарження постанови Любомльського
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_3, постанову
суду скасувати та прийняти нову, якою
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ст.472 МК
України та накласти на нього стягнення
у виді штрафу у розмірі 16400 грн.

Заслухавши апелянта, яка апеляцію
підтримала, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, прихожу до
висновку, що строк на апеляційне
оскарження постанови Любомльського
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 необхідно
поновити, а сама апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.497 МК України
власники товарів мають право брати
участь у провадженні у справах про
порушення митних правил. Статтею 498 МК
України визначені права власників
товарів, в тому числі брати участь у
судових засіданнях та оскаржувати
постанови суду.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_2 не була присутня під час
розгляду вказаної справи в суді першої
інстанції, підтвердження щодо
надіслання їй копії постанови суду від
24 жовтня 2013 року в матеріалах
провадження немає.

За таких обставин вважаю, що строк на
апеляційне оскарження постанови
Любомльського районного суду
Волинської області від 24 жовтня 2013 року
ОСОБА_2 пропустила з поважних причин і
цей строк підлягає поновленню.

Висновок суду першої інстанції про
вчинення ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 472 МК
України, за обставин вказаних у
постанові, ґрунтується на досліджених
в суді першої інстанції доказах.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 за ст. 472 МК
України є правильною і в апеляції не
оспорюється.

Згідно санкції ст.472 МК України за
недекларування товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
встановлена відповідальність у виді
штрафу в розмірі 100 відсотків вартості
цих предметів, транспортних засобів з
конфіскацією зазначених товарів та
транспортних засобів.

При накладенні стягнення суд першої
інстанції врахував вимоги ст. 33 КУпАП, а
саме характер вчиненого
правопорушення, особу винного ступінь
його вини та інші обставини і обрав
ОСОБА_3 стягнення в межах санкції ст.472
МК України.

Відповідно до ч.1 ст.29 КУпАП (на яку
посилається ОСОБА_2 у своїй апеляції)
конфіскація предмета, який став
знаряддям або безпосереднім об'єктом
адміністративного правопорушення,
полягає в примусовій безоплатній
передачі цього предмета у власність
держави за рішенням суду. Конфісковано
може бути лише предмет, який є у
приватній власності порушника, якщо
інше не передбачено законами України.

Однак, положеннями ч.3 ст.465 МК України
визначено, що конфіскація товарів, які
є безпосередніми предметами порушення
митних правил, застосовується
незалежно від того, чи є ці товари
власністю особи, яка вчинила
правопорушення.

Не задекларовані ОСОБА_3 картини є
безпосереднім предметом
правопорушення, а тому суд першої
інстанції правомірно конфіскував їх в
дохід держави.

Виходячи з вищенаведеного вважаю, що
постанова Любомльського районного
суду Волинської області від 24 жовтня 2013
року щодо ОСОБА_3 є законною та
обґрунтованою і підстав для її
скасування, з наведених в апеляції
обставин, немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Любомльського
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Постанова остаточна й оскарженню не
підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Волинської області
В.Н. Оксентюк