Справа № 755/163/14-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2014 року суддя Дніпровського
районного суду міста Києва Савлук Т.В.,
розглянувши матеріали
адміністративної справи, які надійшли
з Дніпровського ВДАІ МВС України в м.
Києві про притягнення до
адміністративної відповідальності

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
працюючого охоронцем в ТОВ ТЦ «Новус»,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, за
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
130 КУпАП,

в с т а
н о в и в:

22 грудня 2013 року о 19 год. 00 хв. водій
ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Ваз», д/н
НОМЕР_1, за адресою, вул. Плєханова в м.
Києві з ознаками алкогольного
сп'яніння, від проходження медогляду на
стан сп'яніння у лікаря та за допомогою
алкотестера «Драгер» відмовився в
присутності двох свідків ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, чим порушив вимоги п.2.5 Правил
дорожнього руху України.

Особа, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
ОСОБА_1 в судовому засіданні, вину у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, визнав.

Заслухавши пояснення особи, що
притягується до адміністративної
відповідальності, вивчивши матеріали
адміністративної справи, дослідивши
наявні у справі докази в їх сукупності
суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (зі змінами внесеними
Законом України від 24.09.2008 року),
доказами в справі про
адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа), встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

За нормою ст. 256 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
протоколі про адміністративне
правопорушення зазначається, серед
іншого, відомості про особу порушника.
Протокол підписується особою, яка його
склала, і особою, яка вчинила
адміністративне правопорушення. При
складанні протоколу порушникові
роз'яснюються його права і обов'язки,
передбачені статтею 268 Кодексу, про що
робиться відмітка у протоколі.

Згідно абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» від 23 грудня 2005 року №14,
якщо водій ухиляється від огляду, це є
підставою для притягнення порушника до
адміністративної відповідальності.

Згідно абз. 4 п. 27 Постанови Пленуму
Верховного суду України роз'яснено, що
для притягнення до відповідальності за
с. 130 КУпАП не має значення, протягом
якого часу особа, яка перебуває в стані
сп'яніння чи під впливом лікарських
препаратів, що знижують її увагу та
швидкість реакції, керувала
транспортним засобом. Правопорушення
вважається закінченим з того моменту,
коли він почав рухатись.

Як вбачається з даних, які містяться в
протоколі про адміністративне
правопорушення серія АА2 №905451 від 22
грудня 2013 року, протокол складено в
присутності ОСОБА_1, після чого
протокол надано йому для
ознайомлення та дачі письмових
пояснень по суті, пояснення ОСОБА_1
викладено безпосередньої в даному
протоколі, а також викладені в окремих
письмових поясненнях, які долучені до
матеріалів справи.

За встановлених фактичних обставин
справи, беззаперечно встановлено, що
ОСОБА_1 порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил
дорожнього руху України, вчинив
правопорушення, що передбачене
диспозицією ч. 1 ст. 130 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
оскільки вищезазначені факти його вини
є переконливими, достатніми, в повному
обсязі відповідають фактичним
обставинам справи та знайшли своє
підтвердження в доказах, які містяться
в матеріалах справи, що були повно та
всебічно досліджені під час розгляду
адміністративного матеріалу.

Враховуючи викладене, оцінивши
наведені особою, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
обставини щодо скоєння
адміністративного правопорушення, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для закриття провадження у
даній справі, оскільки винність ОСОБА_1
у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, підтверджується
матеріалами адміністративної справи, а
саме: даними, які містяться в у
протоколі про адміністративне
правопорушення серія АА2 №905451 від 22
грудня 2013 року; рапорті старшого
інспектора ВДАІ Дніпровського РУГУ МВС
України в м. Києві капітана міліції
Гомон А.М., поясненнях свідків.
Обставин, які б спростовували дані, що
містяться в матеріалах
адміністративної справи, з урахуванням
наявних у справі доказів, судом не
встановлено.

При призначенні виду
адміністративного стягнення ОСОБА_1, в
межах санкції ч. 1 ст. 130 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
суд, враховуючи характер вчиненого
правопорушення, особу порушника,
ступінь його вини в скоєнні
правопорушення, майновий стан, вважає
за можливе накласти на ОСОБА_1
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі двохста
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян на користь держави.

Також суд приходить до висновку, що в
даному випадку застосування виду
адміністративного стягнення у виді
накладення штрафу, буде достатньою та
необхідною мірою відповідальності для
виховання особи, що вчинила дане
адміністративне правопорушення, в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також в повній мірі
забезпечить запобігання вчинення
нових правопорушень як самим
порушником, так і іншими особами, та
повністю відповідатиме меті його
застосування, у зв'язку з чим, суд не
вбачає підстав для накладення іншого,
виду адміністративного стягнення,
такого як позбавлення права керування
всіма видами транспортних засобів, як
альтернативного виду
адміністративного стягнення
встановленого санкцією ч. 1 ст. 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
якою встановлено, що судовий збір у
провадженні по справі про
адміністративне правопорушення у разі
винесення судом (суддею) постанови про
накладення адміністративного
стягнення сплачується особою, на яку
накладено таке стягнення.

При вирішенні питання про накладення
на особу, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
адміністративного стягнення, суд
присуджує стягнути з ОСОБА_1 судовий
збір на користь держави в розмірі 34
(тридцять чотири) гривні 41 копійка.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, 283 КУпАП, суд-

п о с т а
н о в и в:

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної
відповідальності за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та
накласти на нього адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі
двохста неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, в сумі 3400 (три тисячі
чотириста) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на
користь держави в розмірі 34 (тридцять
чотири) гривні 41 копійка.

Строк пред'явлення постанови до
виконання три місяці.

Постанова може бути оскаржена або на
постанову може бути внесено протест
прокурора до Апеляційного суду м. Києва
протягом 10-ти днів з дня її винесення
через Дніпровський районний суд м.
Києва.

С у д д я