Справа № 469/1702/13-п 21.02.2014 21.02.2014 21.02.2014
Номер провадження: 33/784/44/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 33/784/44/14
Головуючий 1-ї інстанції: Старчеус О.П.
Категорія: ч.1 ст.172-7 КУпАП
Суддя апеляційної інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області
в складі:

головуючого судді
Семенчука О.В.

за участю: секретаря
Ждановій О.М.

прокурора
Кременцова А.В.

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності
ОСОБА_2

захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув справу за апеляційною
скаргою особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 на постанову Березанського
районного суду Миколаївської області
від 16 січня 2014 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Городнє Болградського району Одеської
області, громадянина України,
працюючого головним лікарем
Березанської центральної районної
лікарні Миколаївської області,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1,

- притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.172-7 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 170 гривень.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в розмірі
34 грн. 41 коп.

Згідно протоколу про вчинення
корупційного правопорушення №21 від
11.12.2013 року ОСОБА_2, перебуваючи на
посаді головного лікаря Березанської
центральної районної лікарні
(комунальний заклад) та відповідно до
п.п. «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», будучи суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення не вжив заходив щодо
недопущення будь-якої можливості
виникнення конфлікту інтересів та
невідкладно не повідомив у письмовій
формі безпосереднього керівника
(начальника управління охорони
здоров'я облдержадміністрації або
голову Березанської районної ради) про
наявність конфлікту інтересів, а саме:
про те, що 02.08.2013 року видав і підписав
наказ № 195к про призначення своєї
колишньої дружини ОСОБА_5, з якою вони
офіційно з 2001 року розлучені але по цей
час проживають за однією адресою,
ведуть спільне господарство та спільно
виховують сина ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4), на
посаду завідуючої поліклінічним
відділенням з безпідставним наданням
доплати за суміщення посади
лікаря-гінеколога в розмірі 25%, чим
умисно порушив вимоги ч.1 ст. 14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» та вчинив
адміністративне корупційне
правопорушення, передбачене ст.172-7
КУпАП.

Приймаючи рішення про винуватість
ОСОБА_2 у вчиненні вказаного
адміністративного правопорушення суд
1-ї інстанції встановив, що ОСОБА_2, є
суб'єктом відповідальності за
корупційне правопорушення,
передбачене п.п. «а» п.2 ч.1 ст.4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», та як посадова
особа юридичної особи публічного
права, порушив вимоги п.2 ч.1 ст.14
зазначеного закону щодо зобов'язання
невідкладно у письмовій формі
повідомити безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів.

При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_2
та його колишня дружина ОСОБА_5,
незважаючи на те, що вони розлучені
офіційно ще у 2001 році, є близькими
особами, оскільки вони спільно
проживають, пов'язані спільним побутом
та у них наявні взаємні права і
обов'язки.

В підтвердження наявності вказаних
ознак суд послався на те, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 спільно проживають в одній
квартирі, ними не відкриті окремі
рахунки по сплаті комунальних послу,
які вони сплачують удвох та у
Декларації про майно, доходи і
зобов'язання фінансового характеру за
2012 рік ОСОБА_2 зазначив в якості члена
сім'ї ОСОБА_5, як дружину.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить постанову суду скасувати, а
провадження по справі закрити. Вважає,
що судом не було всебічно вивчені
матеріали справи і неналежним чином
оцінені наявні в справі докази.

Зазначає, що відповідно до п.4 ч.3 ст.9
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції» (далі Закон),
вимоги закону про обов'язковість
повідомлення про близьких осіб та
наявність конфлікту інтересів, не
поширюються на нього, оскільки він
працює в галузі охорони здоров'я.

Вказує, що в матеріалах відсутні
відомості, які вказують про
суперечність між його особистими
інтересами та службовими
повноваженнями, відсутні дані про
використання свого посадового
становища з метою одержання
неправомірної вигоди, а також не
зазначено, які саме умисні дій він
вчинив та в чому виявився його
особистий інтерес.

Стверджує, що завідуюча поліклінічним
відділенням Березанської районної
лікарні ОСОБА_5 не являється для нього
близькою особою, оскільки вони
офіційно розлучилися у 2001 році,
спільного господарства не ведуть, не
пов'язані спільним побутом і не мають
взаємних прав та обов'язків.

Вважає, що доказом їх окремого життя є
те, що з 2002 по 2008 роки, згідно
виконавчого листа, з його заробітної
плати на користь ОСОБА_5 виплачувалися
аліменти на утримання спільного сина.

Зазначає, що відсутність хоча б однієї
з зазначених обставин свідчить про те,
що ОСОБА_5 не є для нього близькою
особою.

Вказує, що проживання його з ОСОБА_5 за
однією адресою, це вимушена міра,
оскільки матеріальний стан не позволяє
йому винаймати окреме житло.

Зазначає, що суд зробив безпідставний
висновок про наявність спільного
побуту з ОСОБА_5, оскільки факт
відсутності взаємних прав та
обов'язків підтвердили в судовому
засідання свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_5.(син).

Вважає, що відсутність окремих
рахунків за комунальні послуги та
часткова оплата за ці послуги ОСОБА_5,
не свідчать про наявність між ними
спільного побуту, оскільки в даній
обстановці не можливо розділити
послуги надані конкретній особі та
відкрити окремі рахунки по сплаті за
комунальні послуги.

Стверджує, що декларація за 2012 рік
також не може бути належним доказом
ведення спільного побуту, оскільки
відомості про колишню дружину - ОСОБА_5
та сина - ОСОБА_5, ним були внесені до
декларації помилково, у зв'язку з
недосконалим знанням законодавства.

Зазначає, що до складання протоколу
було усунено порушення спільного
наказу Міністерства праці та
соціальної політики України та
Міністерства охорони здоров'я України
№308/519 від 05.10.2010 року, у зв'язку з чим
встановлену надбавку ОСОБА_5 було
знято, а кошти виплаченої надбавки були
повернуті нею до бухгалтерії лікарні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5 та його
захисників, які підтримали апеляційну
скаргу, просили скасувати постанову
суду та закрити провадження у справі за
відсутністю складу правопорушення,
думку прокурора про законність та
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції та залишення апеляції без
задоволення, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції вважаю, що
апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає
задоволенню, а постанова суду
скасуванню виходячи з наступних
підстав.

За змістом ст. 172-7 КУпАП до
адміністративної відповідальності за
цією нормою можуть бути притягнуті
лише особи, які не повідомили
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів.

В статті 1 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
визначено поняття терміну конфлікт
інтересів, згідно якого це
суперечність між особистими майновими,
немайновими інтересами особи чи
близьких їй осіб та її службовими
повноваженнями, наявність якої може
вплинути на об'єктивність або
неупередженість прийняття рішень, а
також на вчинення чи невчинення дій під
час виконання наданих їй службових
повноважень.

Цією ж нормою визначено перелік осіб,
які підпадають під поняття близькі
особи - чоловік, дружина, батько, мати,
вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок,
падчерка, рідний брат, рідна сестра,
дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка,
правнук, правнучка, усиновлювач чи
усиновлений, опікун чи піклувальник,
особа, яка перебуває під опікою або
піклуванням, а також особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом
і мають взаємні права та обов'язки із
суб'єктом, зазначеним у частині першій
статті 4 цього Закону, в тому числі
особи, які спільно проживають, але не
перебувають у шлюбі.

Як вбачається з зазначеної норми
поняття «близької особи» складається
із двох альтернативних категорій:

- перша, за будь-яких обставин
близькими особами є кровні родичі та
родичі за шлюбним союзом (подружжя,
діти, батьки рідні брати, сестри тощо);

- друга - інші особи, які можуть
бути визнані близькими особами за
умови наявності сукупності таких
обов'язкових ознак, як: спільне
проживання; пов'язаність спільним
побутом і наявність взаємних прав і
обов'язків із суб'єктом, зазначеним у
ст.4 Закону.

Відсутність хоча б однієї із цих ознак
свідчить про те, що особа не є близькою
особою для вказаного суб'єкту і
відповідно на нього не поширюється
положення Закону щодо обмежень
спільної праці та урегулювання
конфлікту інтересів.

Під час розгляду справи судом
1-інстанції не було встановлено
беззаперечних даних, які б вказували
на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, відповідно
до вищенаведених норм Закону є
близькими особами.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
розлучені у 2001 році, що підтверджується
рішенням Бережанського районного
місцевого суду Миколаївської області
від 18 грудня 2001 року, що свідчить про те,
що вони не є близькими особами за
шлюбним союзом.

Факт спільного проживання громадянки
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, не дає підстав
вважати, що вони разом ведуть спільний
побут і між ними наявні взаємні права
та обов'язки.

В суді 1-ї інстанції і в апеляційному
суді ОСОБА_2 пояснив, що він після
розлучення продовжував проживати в
одній квартирі з колишньою дружиною,
оскільки не мав фінансової можливості
винаймати окреме житло, а 4 кімнатна
квартира дозволяла ним проживати
фактично окремо в різних кімнатах.
Ніякого спільного побуту він з ОСОБА_5
не веде. Вони харчуються окремо, у
кожного свій бюджет, навіть свій посуд
та окремий холодильник. Не має у них
також й взаємних прав і обов'язків,
кожен піклується сам за себе.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5.(
колишня дружина) та ОСОБА_5 (син) надали
аналогічні пояснення та підтвердили,
що після розлучення спільного
господарства вони не вели, взаємних
прав і обов'язків, як подружжя не мали,
за виключенням виховання та утримання
дитини.

Факт відсутності спільного побуту у
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в суді підтвердили
також свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які
пояснили, що під час навідування до
помешкання Гайдаржи бачили, що вони
фактично проживали окремо, кожен у
своїй кімнаті, спільного господарства
не вели, як подружжя не спілкувались.

Крім того, як вбачається з наявних в
матеріалах справи квитанцій про оплату
рахунків за комунальні послуги, то їх
сплачували як ОСОБА_2 так і ОСОБА_5
(колишня дружина), хоча при цьому
договори на надання вказаних послуг
укладені з ОСОБА_2, що також свідчить
про відсутність ведення ними спільного
господарства та самостійний бюджет у
кожного.

Виходячи з наведених доказів
апеляційний суд приходить до висновку,
що ОСОБА_5 не може вважатися близькою
особою для ОСОБА_2, оскільки відсутня
сукупність всіх встановлених законом
ознак, необхідних для цього.

За таких обставин у ОСОБА_2 є відсутнім
конфлікт інтересів, а тому на нього не
поширюються положення статті 14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції».

Суд 1-ї інстанції не надавши належної
оцінки всім доказам по справі в їх
сукупності, дійшов до неправильного
висновку щодо вини ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст.172-7
КУпАП.

Що стосується посилання суду 1-ї
інстанції на Декларацію про майно,
доходи і зобов'язання фінансового
характеру за 2012 рік, в якій ОСОБА_2
зазначив в якості члена сім'ї ОСОБА_5 -
як дружину та на не відкриття ними
окремих рахунків по сплаті
комунальних послуг, під час спільного
проживання, як на докази про ведення
ними спільного господарства та
наявності між ними взаємних прав та
обов'язків, то воно є безпідставним,
оскільки ці докази безпосередньо не
підтверджують наявність таких ознак.

Крім того, оцінку вказаним доказам
необхідно було надавати в сукупності з
іншими доказами по справі, чого судом
не було зроблено в порушення вимог ст.
252 КУпАП.

За таких обставин постанова суду 1-ї
інстанції підлягає скасуванню, а
провадження по справі закриттю на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Березанського районного
суду Миколаївської області від 16 січня
2014 року про визнання винним та
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст.172-7 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про
адміністративне корупційне
правопорушення відносно ОСОБА_2
закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за
відсутністю в його діях складу
адміністративного корупційного
правопорушення, передбаченого ст. 172-7
КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області
О.В. Семенчук