Справа № 521/959/14-п
Провадження №3/521/742/14
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року Малиновський районний
суд міста Одеси у складі:

головуючого
Граніна В.Л.

при секретарі
Шкребтієнко Г.М.

за участю:

прокурора прокуратури міста Одеси
Болгара А.В.

представника Південної митниці
Міндоходів Ткаченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Одесі справу, що
надійшла з Південної митниці
Міндоходів за протоколом складеним
відносно громадянина України ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 працюючого другим механіком m/v
«Toisa Sonata», про порушення митних правил,
передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.
Одеси надійшов протокол №1241/50003/13 від
19.12.2013 року про порушення митних правил
з відповідними матеріалами, у
відношенні гр. ОСОБА_3, за ознаками
скоєння правопорушення передбаченого
ч.1 ст. 483 МК України.

З вищезазначеного протоколу про
порушення митних правил, вбачається, що
19.12.2013 року о 11 год. 40 хв. в доглядовому
залі «Приліт» Міжнародного аеропорту
«Одеса», в зоні діяльності відділу
митного поста «Одеса - аеропорт»
Південної митниці Міндоходів, проходив
митний контроль та митне оформлення гр.
ОСОБА_3, який прибув до України літаком
Турецьких авіаліній, рейсом №465,
сполученням «Стамбул - Одеса».

Формою проходження митного контролю
гр. ОСОБА_3 обрав проходження через зону
митного контролю, що призначена для
декларування товарів, які підлягають
оподаткуванню митними платежами та
підпадають під встановлені
законодавством заборони або обмеження
щодо ввезення на митну територію
України або вивезення за межі цієї
території і підлягають письмовому
декларуванню (червоний коридор), що
належним чином інформаційно обладнана
та пред'явив митному органу
власноручно заповнену особисту митну
декларацію на своє ім'я, в якій
задекларував наявність готівкових
коштів на суму 10 000 доларів США.

Після прийняття вказаної митної
декларації, гр. ОСОБА_3 було опитано по
всім пунктам декларації, та про
наявність у нього не задекларованої
валюти. Громадянин ОСОБА_3 повідомив, що
крім задекларованої в митній
декларації валюти у нього в кишені
одягу знаходиться валюта у кількості 1
800 доларів США.

Після цього був проведений митний
огляд його особистих речей, під час
якого в рюкзаку, за підкладкою було
виявлено валюту у кількості 70 000
доларів США, яка переміщувалась гр.
ОСОБА_3 з приховуванням від митного
контролю у боковій частині рюкзака під
іншими речами (ноутбук, ділові папери).

Тобто, вказана валюта переміщувалась з
використанням способу, що утруднює її
виявлення та її виявлення стало
можливим тільки після проведення
ретельного огляду рюкзаку з особистими
речами гр. ОСОБА_3

Таким чином, на думку митного органу,
гр. ОСОБА_3 переміщував через митний
кордон України валюту, яка обмежена до
ввезення на митну територію України у
кількості 70 000 доларів США з
приховуванням від митного, тобто з
використанням способу, що утруднює
виявлення такої валюти, чим вчинив
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483
МК України.

На підставі зазначеного
співробітником Південної митниці
Міндоходів у відношенні гр. ОСОБА_3
складено протокол про порушення митних
правил №1241/50003/13 за ст. 483 МК України.

В судовому засіданні гр. ОСОБА_3 приймав
участь разом з своїм представником, дав
пояснення та просив суд закрити
провадження по справі у зв'язку з
відсутністю у його діях події та складу
адміністративного правопорушення.

Прокурор та представник Південної
митниці Міндоходів вважали, що особа,
яка притягується до адміністративної
відповідальності винна у вчиненні
адміністративного правопорушення,
його вина підтверджується зібраними у
справі доказами, і тому необхідно
притягнути його до адміністративної
відповідальності за ст. 483 МК України,
та застосувати до нього
адміністративне стягнення відповідно
до санкції статті.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думку учасників процесу,
суд вважає встановленим, що гр. ОСОБА_3
скоїв правопорушення передбачене ч.1
ст. 483 МК України, а саме переміщення
товарів через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю,
тобто з використанням засобу та
способу що утруднюють виявлення таких
товарів. Однак, на думку суду,
правопорушника необхідно звільнити
від адміністративної
відповідальності, так як воно є
малозначним і на підставі ст. 22 КУпАП
обмежитись усним зауваженням з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року о 11
год. 40 хв. в доглядовому залі «Приліт»
Міжнародного аеропорту «Одеса», в зоні
діяльності відділу митного поста
«Одеса - аеропорт» Південної митниці
Міндоходів, проходив митний контроль
та митне оформлення гр. ОСОБА_3, який
прибув до України літаком Турецьких
авіаліній, рейсом №465, сполученням
«Стамбул - Одеса».

Формою проходження митного контролю
гр. ОСОБА_3 обрав проходження через зону
митного контролю, що призначена для
декларування товарів, які підлягають
оподаткуванню митними платежами та
підпадають під встановлені
законодавством заборони або обмеження
щодо ввезення на митну територію
України або вивезення за межі цієї
території і підлягають письмовому
декларуванню (червоний коридор), що
належним чином інформаційно обладнана
та пред'явив митному органу
власноручно заповнену особисту митну
декларацію на своє ім'я, в якій
задекларував наявність готівкових
коштів на суму 10 000 доларів США.

Після прийняття вказаної митної
декларації, гр. ОСОБА_3 було опитано по
всім пунктам декларації, та про
наявність у нього не задекларованої
валюти. Громадянин ОСОБА_3 повідомив, що
крім задекларованої в митній
декларації валюти у нього в кишені
одягу знаходиться валюта у кількості 1
800 доларів США.

Після цього був проведений митний
огляд його особистих речей, під час
якого в рюкзаку, за підкладкою було
виявлено валюту у кількості 70 000
доларів США, яка переміщувалась гр.
ОСОБА_3 з приховуванням від митного
контролю у боковій частині рюкзака під
іншими речами (ноутбук, ділові папери).

В Постанові Пленуму Верховного суду
«Про судову практику у справах про
контрабанду та порушення митних
правил» від 3 червня 2005 року №8 (із
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного Суду України №8 від
30 травня 2008 року)в п.5 указано, що
використанням інших засобів чи
способів, що утруднюють виявлення
предметів, можуть визнаватися, зокрема,
приховування останніх у валізах, одязі,
взутті, головному вбранні, речах
особистого користування, на тілі або в
організмі людини чи тварини.

Таким чином, гр. ОСОБА_3 скоїв
правопорушення передбачене ч.1 ст. 483 МК
України, а саме переміщення товарів
через митний кордон України з
приховуванням від митного контролю,
тобто з використанням засобу та
способу що утруднюють виявлення таких
товарів.

Ці обставини підтверджуються
протоколом про порушенням митних
правил, поясненнями правопорушника,
доповідною запискою інспектора
митниці, митною декларацією,описом
предметів з ксерокопіями фотокарток.

В п.17 вищевказаної постанови Пленуму
Верховного Суду вказано, що згідно зі
ст. 487 МК провадження у справах про
порушення митних правил здійснюється
відповідно до положень МК, а в частині,
що не регулюється ним, - відповідно до
законодавства України про
адміністративні правопорушення. Тому
суддя вправі вирішувати питання про
можливість звільнення особи від
адміністративної відповідальності при
малозначності правопорушення на
підставі ст. 22 КУпАП. При цьому слід
враховувати не лише вартість, а й
кількість предметів правопорушення, а
також мету, мотив і спосіб його
вчинення.

В п. 18 Пленуму також указано, що суди при
притягненні осіб до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, визначених у ст. 483 МК, за які
передбачено обов'язкову конфіскацію
предметів із спеціально виготовленими
сховищами (тайниками) та транспортних
засобів, що використовувалися для
переміщення товарів через митний
кордон України, також мають
враховувати: обсяги конструктивних
змін, внесених у ці предмети або
транспортні засоби з метою
приховування товарів; співвідношення
вартості й кількості товару, який був
предметом порушення митних правил з
вартістю транспортного засобу, в якому
цей товар переміщувався; інші
обставини, - та за наявності підстав
обговорювати питання про можливість
звільнення таких осіб від
адміністративної відповідальності у
зв'язку з малозначністю правопорушення
на підставі статті 22 КУпАП.

Тому суд вважає можливим застосувати
до правопорушника ст. 22 КУпАП, саме з
підстав не лише вартості і кількості
предметів правопорушення, а також
враховуючи мету, мотив і спосіб його
вчинення, які на думку суду складаються
з наступного.

Ця норма права заснована на такій
засаді адміністративного
законодавства, як справедливість,
добросовісність та розумність, вона є
проявом декількох функцій
адміністративного законодавства:
інформаційно-орієнтуючої,
попереджувально-виховної і
регулятивної.

Згідно довідок наданих
правопорушником, гроші у розмірі 70 000
доларів США є його заробітною платою.

Санкція ч.1 ст. 483 МК України передбачає
накладення штрафу у розмірі 100
відсотків вартості товарів -
безпосередніх предметів порушення
митних правил з конфіскацією цих
товарів, а також товарів, що
використовувалися для переміщення
товарів - безпосередніх предметів
порушення митних правил.

Таким чином, застосовуючи цю санкцію
статті, суд фактично не залишить гр.
ОСОБА_3 заробітної плати, яку він
заробив у встановленому законом
порядку своєю працею і яка є єдиним
його доходом, і її відсутність
позбавить його і його сім'ю належного
матеріального забезпечення. Так, як
згідно з довідками, які містяться у
матеріалах справи, його жінка не працює
та вони мають на утриманні малолітню
дитину. Тому члени його сім'ї фактично
знаходяться на його утримані. Крім
того, вони проживають, згідно договору
оренди, в квартирі, яка їм не належить.
Даних про незаконність їх отримання
митними органами не надано. Згідно
наданих гр. ОСОБА_3 документів
встановлено, що правопорушник працює
другим механіком m/v «Toisa Sonata» та
повертався на Україну після закінчення
контракту. Його метою та мотивом не
було приховування грошей і їх
незаконна доставка на територію
України. Також, згідно наданих пояснень
гр. ОСОБА_3, гроші, які він перевозив,
були необхідні йому для придбання
житла, оскільки власного він не мав, та
згідно наданого договору оренди,
знімав чуже житло.

Суд застосовує ст. 22 КУпАП, так як
накладання на правопорушника
стягнення передбаченого ч.1 ст. 483 МК
фактично не виконає основної мети
такого стягнення, викладеної в ст. 23
КУпАП, а саме: адміністративне
стягнення є мірою відповідальності і
застосовується з метою виховання
особи, яка вчинила адміністративне
правопорушення, в дусі додержання
законів України, поваги до правил
співжиття, а також запобігання
вчиненню нових правопорушень як самим
правопорушником, так і іншими особами.
Застосування стягнення, передбаченого
ч.1 ст. 483 МК фактично відобразиться на
його моральному стані, та на думку суду
не буде відповідати принципу
індивідуалізації покарання.

На думку суду таке рішення буде
відповідати вимогам ст. 6 про право на
справедливий суд Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року ратифіковану Законом України
N475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Згідно Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» (далі
ЄСПЛ) від 23.02.2006 року в ст.17 вказано, що
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та практику Суду
як джерело права.

У відповідності з положеннями ст. 8
Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права.

Крім того, згідно з ст.9 Конституції
України, а також ст.17 Закону України
«Про міжнародні договори» від 22.12.1993
року, міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких дана Верховною
Радою України, є часткою національного
законодавства України. Також
передбачається, що якщо міжнародним
договором встановлені інші права, ніж
ті, які передбачені законодавством
України, то застосовуються правила
міжнародного договору України. Тобто в
такому випадку міжнародно - правові
норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Європейську Конвенцію «З захисту прав
і основних свобод людини», а також
Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною
частиною Конвенції, чим визнала її дію
в національній правовій системі, а
також обов'язковість рішень
Європейського Суду з прав людини по
всім питанням, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції.

Судове рішення, яким застосовується
конфіскація майна, є втручанням в право
правопорушника на повагу власності.

Аналогічна ситуація була розглянута
ЄСПЛ 06.11.2008 року, по справі Ісмаілов
проти Російської Федерації. При цьому
ЄСПЛ послався на такі обставини.

Згідно з Статтею 1 Протоколу N 1 до
Конвенції з захисту прав людини, кожна
фізична чи юридична особа має право на
повагу до своєї власності. Ніхто не
може бути позбавлений свого майна
інакше, як в інтересах суспільства та
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В даному випадку майном правопорушника
є грошова сума в доларах США, яка на
думку прокурора та представника
митниці підлягає конфіскації.

За таких обставин конфіскація є
втручанням в право правопорушника на
повагу власності і, відповідно, має
бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до
Європейської Конвенції з захисту прав
людини.

Перша і найбільш важлива вимога
зазначеної правової норми полягає в
тому, що будь-яке втручання публічної
влади в право на повагу власності має
бути законним. Також передбачається, що
держава уповноважена здійснювати
контроль за використанням власності
шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута
справедлива рівновага між вимогами
загального інтересу і захисту
фундаментальних прав особи, має
значення лише при умові, що таке
втручання відповідає вимогам закону і
не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке
вичинив правопорушник, полягає в
приховуванні від митного контролю (в
тому числі і недекларуванні) іноземної
валюти при проходженні митного
контролю.

Згідно з ст.483 МК України, за таке
правопорушення передбачено накладення
адміністративного стягнення в виді
штрафу і конфіскації не задекларованої
валюти. За таких обставин вимоги
прокурора і представника митниці, щодо
застосування конфіскації, ґрунтуються
на законі, тому подібне втручання
держави в право правопорушника на
повагу власності слід розглядати як
обґрунтоване і таке, яке відповідає
вимогам закону.

Що стосується загального інтересу,
якому могло слугувати таке втручання,
Європейський Суд зазначив, що держави
мають законний інтерес і в той же час
обов'язок вживати заходи в цілях
виявлення та контролю руху готівкових
коштів через кордони, оскільки значні
суми готівки можуть використовуватись
для легалізації незаконних доходів,
торгівлі наркотиками, фінансування
тероризму, вчинення тяжких фінансових
злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка
розповсюджується на будь-яку особу, що
перетинає кордон держави, попереджує
прихований ввіз і вивіз грошових
коштів з країни і конфіскаційна міра,
яку тягне недекларування грошових
коштів митному органу, є частиною
загальної регулятивної системи,
передбаченої для боротьби з подібними
правопорушеннями.

Таким чином, у відповідності з рішенням
ЄСПЛ, слід визнати що застосування
конфіскації в даному випадку
відповідатиме загальним інтересам.

Далі слід з'ясувати чи буде, в разі
застосування конфіскації, досягнута
розумна співрозмірність між засобами,
використаними судом для забезпечення
загального інтересу, і захистом права
правопорушника на повагу власності
або, іншими словами, чи не буде
покладено на нього індивідуальний
надмірний тягар. При тому що санкція
ст.483 МК України передбачає штраф у
розмірі 100 відсотків вартості товарів -
безпосередніх предметів порушення
митних правил з конфіскацією цих
товарів.

Правопорушення, яке вчинив
правопорушник, полягало у приховуванні
від митного контролю 70 000 доларів США, в
готівковій формі, які він провозив.

Слід зауважити, що ввезення готівкової
іноземної валюти в Україну не є
незаконним, згідно з діючим
законодавством України.

Крім того, сума, яка може бути законно
ввезена, чи фізично переміщена через
український митний кордон, в принципі
не обмежена, обмежена лише сума (10 000
євро), яка може бути ввезена без
письмового декларування.

Більш того, законне походження
грошових коштів, щодо яких є вимога
застосування конфіскації, не
оспорюється. Правопорушник надав
довідку фінансового відділу компанії
працівника про нарахування і отримання
цих грошей на борту судна, яка свідчить,
що грошові кошти були нараховані йому
як заробітна плата. Також
правопорушник пояснив цільове
призначення вказаних грошових коштів
на придбання квартири, надавши суду
документи, які підтверджують те, що він
зі своєю дружиною і дитиною проживають
в квартирі на підставі договору оренди.
Таким чином правопорушник підтвердив
легальне походження грошей, а також
свої наміри щодо їх застосування. Тобто
відсутні підстави вважати, що
зазначені грошові кошти отримані
незаконним шляхом, або призначені для
використання в незаконній діяльності.

Крім того, правопорушник не судимий, не
притягувався до кримінальної чи
адміністративної відповідальності,
ніщо не дозволяє припустити, що шляхом
застосування конфіскації і штрафу в
розмірі вартості предметів
конфіскації буде попереджена інша
незаконна діяльність - легалізація
злочинних доходів, торгівля
наркотиками, фінансування тероризму,
ухилення від сплати податків.

Грошові кошти, які перевозив
правопорушник, були отримані законно, а
ввезення даної суми в Україну
допускається, за умови її декларування
митному органу та наявності
банківської довідки на підтвердження
її походження.

Таким чином єдине протиправне діяння,
яке вчинив правопорушник, полягає в
приховуванні цих грошових коштів і
ненаданні митному органу відповідної
декларації.

Далі ЄСПЛ зазначив, що для визнання
втручання держави співрозмірним воно
має відповідати тяжкості
правопорушення, зокрема невиконанню
вимог про декларування, а не тяжкості
будь-якого іншого правопорушення
(легалізації незаконних доходів,
ухилення від сплати податків), яке
фактично встановлене не було.

Сума, яка на думку прокурора та
представника митниці має бути
конфіскована і накладена у якості
штрафу є для правопорушника значною,
більш того, вказана сума, отримана ним
за свою роботу і потрібна для
створення нормальних умов свого життя
і утримання своєї сім'ї.

З іншого боку, шкода, яка могла бути
заподіяна правопорушником державі
Україна, була незначна, оскільки він не
ухилявся від сплати мита чи інших
зборів і не заподіяв іншої майнової
шкоди державі. Якби грошові кошти, що
він перевозив не були виявлені,
українська влада лише не отримала б
інформацію про те, що ці грошові кошти
були ввезені в Україну. Таким чином
конфіскація і штраф у такому ж розмірі,
на якій наполягає прокурор та
представник митниці, в даному випадку є
не компенсаційною, а стримуючою та
карною мірою, оскільки державі не
завдано ніяких збитків в результаті
недекларування грошових коштів.

При цьому суд враховує п.10 ч.2 Конвенції
про захист заробітної плати N95, від 1949
року, яка переглянута Конвенцією
Міжнародної організації праці N173 від
1992 року про захист вимог працівників у
випадку неплатоспроможності
роботодавця від 1992 року і залишає
зазначену Конвенцію відкритою для
подальшої ратифікації, яка
ратифікована Законом України N2996-IV від
19.10.2005 року, де вказано: «Заробітна
плата повинна охоронятися від арештів
і передачі в такій мірі, в якій це
вважається потрібним для утримання
працівника і його сім'ї.».

За таких обставин, враховуючи практику
ЄСПЛ, суд приходить до висновку про те,
що застосування санкції, передбаченої
ч.1 ст.483 МК, в даному випадку є
порушенням положень ст.1 Протоколу №1
до Конвенції, тобто є не співрозмірним,
оскільки покладає на правопорушника
індивідуальний надмірний тягар.

На підставі ст. 487 МК України
провадження у справах про порушення
митних правил здійснюється відповідно
до цього Кодексу, а в частині, що не
регулюється ним, - відповідно до
законодавства України про
адміністративні правопорушення.

В ст. 284 КУпАП указано, що постанова про
закриття справи виноситься при
оголошенні усного зауваження.

Згідно ст. 283 КУпАП України постанова по
справі повинна містити вирішення
питання про вилучені речі і документи,
отже у зв'язку з тим, що правопорушник
звільняється від адміністративної
відповідальності і на нього не
накладається адміністративне
стягнення, гроші вилучені у нього
митними органами слід повернути йому
або його законному представнику у
встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 22, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 483,
522, 527 МК України, -

П О С Т А Н О В И В

Провадження по справі про притягнення
до адміністративної відповідальності
за порушення митних правил
передбачених ч.1 ст. 483 МК України
відносно гр. ОСОБА_3 закрити на підставі
ст. 22 КУпАП.

Оголосити ОСОБА_3 усне зауваження.

Повернути ОСОБА_3 вилучені у нього,
згідно протоколу про порушення митних
правил №1241/50003/13 від 19.12.2013 року, 70 000
доларів США у встановленому законом
порядку.

Постанова суду у справі про порушення
митних правил може бути оскаржена
особою, стосовно якої вона винесена,
представником такої особи або митним
органом, який здійснював провадження у
цій справі. На цю постанову також може
бути принесено протест прокурора
протягом десяти днів з дня винесення
постанови.

Суддя