Справа №: 486/69/14-п Провадження № 3/486/45/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року суддя
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області Волкова О. І. при
секретарі Стрельніковій В.П.
розглянувши матеріали, що надійшли від
Южноукраїнського МВ УМВС України у
Миколаївській області про притягнення
до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м.
Вознесенська Миколаївської області, не
працюючу, мешкаючу за адресою АДРЕСА_1,

за ч.1 ст. 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про
адміністративне правопорушення серії
Ми № 013009 від 02.01.2014 року ОСОБА_1
обвинувачується за ч.1 ст. 184 КУпАП, у
зв'язку з тим, що її малолітній син
ОСОБА_2 неадекватно поводить себе у
школі, грубить, хамить, висловлюється
нецензурною лайкою, вчиняє бійки з
дітьми, у зв'язку з чим його мати не
належно його виховує.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_2,
вину у вчиненні даного правопорушення
не визнала, та суду пояснила, що вона
належним чином виконує свої
батьківські обов'язки. При цьому суду
пояснила, що конфлікт який виник між
адміністрацією школи та її
неповнолітнім сином пов'язує з
поведінкою вчителя математики, яка
безпідставно звинувачувала її сини у
крадіжці ключів. Вона сама намагалася
з'ясувати факт, щодо крадіжки ключів з
математичного класу, але діти такої
інформації не підтвердили. Пояснила, що
її син має складний характер, боляче
реагує на зауваження, гарно навчається.
Відносно його поведінки вона
зверталася до лікаря, проте він
повідомив, що у сина проблем не має.
Єдиним способом, яким можна вирішити
проблему це перевести дитину до іншої
школи. Тому просить суд об'єктивно
розглянути справу.

Допитаний у судовому засіданні
неповнолітній, ОСОБА_2, суду пояснив, що
він дійсно іноді поводе себе агресивно,
але зазначив, що мама належним чином
займається його вихованням, він
навчається на добре та відмінно.

Допитана у судовому засіданні
психолог, суду повідомила, що
неповнолітній перебуває на
внутрішньому обліку школи, у зв'язку з
тим, що він вступає у суперечки з
вчителями при цьому у боляче реагує на
зауваження та був випадок коли у бік
вчителя він виразився нецензурною
лайкою. Психолог акцентувала увагу на
тім, що у п'ятому класі учень мав
нервові зриви, у початковій школі він
тікав. На думку психолога, мати
неповнолітнього неналежним чином
реагує на зауваження вчителів та
адміністрації школи та відноситься до
них не серйозно.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі подання в.о. директора школи
Чита Г.І., що направлене на ім'я
начальника ВКМСД було направлене
подання з проханням надання допомоги
родині ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4.

У судовому засіданні встановлено, що
неповнолітній ОСОБА_2, який є учнем 6-Б
класу ЗОШ №2 м.Южноукраїнська має
складний характер, але гарно
навчається, виховується у неповній
сімї, не схильний до вчинення суспільно
небезпечних діянь, на обліку у
кримінальній міліції у справах дітей
чи службі у справах дітей не перебуває.
Факт того, що мати не займається його
вихованням у судовому засіданні свого
підтвердження не знайшло, а прояв
бунтарства, який проявляє
неповнолітній через його
індивідуальний характер, не може
слігувати тому, що його мати не виховує.

Суд розглядаючи адміністративну
справу враховує різні юридичні
аргументи, на яких підставах формує
свої висновки.

Конвенція Організації об'єднаних націй
про права дитини від 27.09.1991 року
закріплює права дитини відповідно до
статті 3 в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують, щоб
установи, служби і органи,
відповідальні за піклування про дітей
або їх захист, відповідали нормам,
встановленим компетентними органами,
зокрема, в галузі безпеки й охорони
здоров'я та з точки зору численності і
придатності їх персоналу, а також
компетентного нагляду.

Стаття12 встановлює, що
держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що торкаються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства.

За ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини
батьки або інші особи, які виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Статтею 12 ЗУ "Про охорону дитинства"
передбачено права, обов'язки та
відповідальність батьків за виховання
та розвиток дитини. Виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Стаття 150 Сімейного кодексу України
визначає обов'язки батьків щодо
виховання та розвитку дитини: батьки
зобов'язані виховувати дитину в дусі
поваги до прав та свобод інших людей,
любові до своєї сім'ї та родини, свого
народу, своєї Батьківщини, зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя, поважати дитину.

Стаття 155 Сімейного кодексу України
зазначає, що здійснення батьківських
прав та виконання батьківських
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності, батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини., відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства.

Виховання дитини має спрямовуватися
на розвиток її особистості, поваги
до прав, свобод людини і громадянина,
мови, національних історичних і
культурних цінностей українського та
інших народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та
дружби між народами, етнічними,
національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють,
несуть відповідальність за порушення
прав і обмеження законних інтересів
дитини на охорону здоров'я, фізичний і
духовний розвиток, навчання,
невиконання та ухилення від виконання
батьківських обов'язків відповідно
до закону.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1
відсутні ознаки, які свідчили б про
ухилення нею від виконання
передбачених законодавством
батьківських обов'язків, вона виконує
свої батьківські обов'язки: піклується
про фізичний та духовний розвиток
дитини, його навчання, підготовку для
самостійного життя, виявляє інтересу
до його внутрішнього світу та створює
умов для отримання ним освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, судом розцінюються, що
мати належним чином виконує свої
батьківські обов'язки.

Згідно ст. 62 Конституції України усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

За ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не
може бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності з законом. Додержання
вимог закону при застосуванні заходів
впливу за адміністративні
правопорушення забезпечується
систематичним контролем з боку
вищестоящих органів і посадових осіб,
прокурорським наглядом, правом
оскарження, іншими встановленими
законом способами.

Вислухавши ОСОБА_1, яка своєї вини не
визнала, дослідивши матеріали справи,
суд вважає за необхідне закрити
провадження по справі за відсутністю у
діях ОСОБА_1 складу правопорушення
передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України,
оскільки судом не встановлено винної
поведінки матері та нехтування нею
своїми батьківськими обов'язками.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення провадження по справі
не може бути розпочате, а розпочате
підлягає закриттю за відсутності
складу адміністративного
правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1
ст.247, ч.1 ст.163-1, ст.ст. 283-285 КУпА

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 закрити в зв'язку з
відсутністю складу адміністративного
правопорушення.

Постанова може бути оскаржена або на
неї може бути внесено протест
прокурора до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області, протягом десяти
днів з дня винесення постанови.

Суддя Южноукраїнського міського судуО.
І. Волкова