Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/48/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
Бондарчук Р.< Суддя-доповідач По
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 року суддя судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області

Бондарчук Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Кіровограда
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
судді Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 грудня 2013 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не працює,
проживає за адресою: АДРЕСА_1-

визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(далі КУпАП) та призначено йому
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 2550 грн., -

в с т а н о в и в:

Оскарженою постановою судді
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 23 грудня
2013 року ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП і накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 2550 грн.

Згідно постанови, 23.10.2013 року о 23
год. 30 хв., ОСОБА_3, по вул. 6-го Грудня в м.
Олександрії Кіровоградської області,
керував транспортним засобом Вайпер,
номерний знак НОМЕР_1, з явними ознаками
алкогольного сп'яніння (різкий запах
алкоголю з порожнини рота). Від
продуття алкотестеру «Драгер» та
проходження медичного огляду на
визначення стану алкогольного
сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5
ПДР України, тобто вчинив
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати постанову судді районного
суду та закрити провадження у справі.

В обґрунтування поданої апеляційної
скарги апелянт зазначив, що суддя
міськрайонного суду розглянув справу
без його участі, хоча він на розгляд
справи з'явився, але його не пропустили
в судове засідання працівники міліції.
Крім цього, жодних з ознак алкогольного
сп'яніння, перелічених в Інструкції про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції у нього не було;
протокол про адміністративне
правопорушення складений з порушенням
вимог законодавства та його копія йому
не надавалася; від керування
транспортного засобу інспектор його не
відсторонив, а пояснення у свідків, які
знаходилися біля його транспортного
засобу не відібрав. Також, свідків,
пояснення яких містяться в матеріалах
справи, на місці події не було, а за
вказаними ними адресами (згідно
пояснень), вони не проживають, а тому
їхні пояснення не можуть слугувати
доказами його вини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
вважаю, що її необхідно залишити без
задоволення, а постанову судді суду
першої інстанції без змін, виходячи з
таких підстав.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП
настає у разі відмови особи, яка керує
транспортним засобом, від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
щодо вживання лікарських препаратів,
що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу працівника
міліції пройти в установленому порядку
медичний огляд для визначення стану
алкогольного сп'яніння, впливу
наркотичних чи токсичних речовин, що
передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху
України.

Згідно п.п. 4.2, 5.4 «Інструкції з
оформлення працівниками
Державтоінспекції МВС матеріалів про
адміністративні порушення у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху»,
затвердженої наказом МВС України №77
від 26 лютого 2009 року, до протоколу про
адміністративне правопорушення
долучаються письмові пояснення
свідків правопорушення, у разі їх
наявності. У разі оформлення протоколу
про адміністративне правопорушення,
передбаченого ст.130 КУпАП наявність
пояснень свідків є обов'язковою у
кількості двох.

Як вбачається з протоколу про
адміністративне правопорушення, 23.10.2013
року о 23 год. 30 хв., ОСОБА_3, по вул. 6-го
Грудня в м. Олександрії
Кіровоградської області, керував
транспортним засобом Вайпер, номерний
знак НОМЕР_1, з явними ознаками
алкогольного сп'яніння (різкий запах
алкоголю з порожнини рота). Від
продуття алкотестеру «Драгер» та
проходження медичного огляду на
визначення стану алкогольного
сп'яніння відмовився, чим порушив п. 2.5
ПДР України. (а.с. 2).

Крім протоколу про адміністративне
правопорушення, матеріали справи
містять письмові пояснення громадян
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно яких ОСОБА_3
відмовився від проходження огляду на
визначення стану алкогольного
сп'яніння (а.с. 3-4).

За таких обставин, вважаю, що суддею
суду першої інстанції обґрунтовано
зроблено висновок про наявність в діях
ОСОБА_3 складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130
КУпАП.

Аргументи апеляційної скарги про те, що
від керування транспортного засобу
інспектор порушника не відсторонив є
безпідставними, оскільки протокол про
адміністративне правопорушення
містить посилання на те, що ОСОБА_3 був
відсторонений від керування
транспортним засобом, що
підтверджується підписами інспектора
ДАІ та свідків.

Доводи апелянта про те, що жодних з
ознак алкогольного сп'яніння у нього не
було, протокол про адміністративне
правопорушення складений з порушенням
вимог законодавства та його копія йому
не надавалася, а також про те, що
свідків, пояснення яких містяться в
матеріалах справи, на місці події не
було - є необґрунтованими,
спростовуються вищевикладеним, а
також, дії інспектора ДАІ, які скаржник
вважає неправомірними, у встановленому
законом порядку не оскаржувалися.

Посилання скаржника на те, що розгляд
справи відбувся без його участі із-за
непровомірних дій судової міліції і
пояснення у свідків, які знаходилися
біля його транспортного засобу
інспектор не відібрав - жодними
доказами не підтверджені,
спростовуються матеріалами справи і з
яких вказаних обставин не встановлено.

Твердження апелянта про те, що свідки,
які зазначені у протоколі про
адміністративне правопорушення та які
надавали пояснення, за вказаними ними
адресами не проживають, не
спростовують вини правопорушника і
такі пояснення вказаних осіб є
безумовним доказом вини ОСОБА_3 у
вчиненні адміністративного
правопорушення. Крім цього, із заяв
громадян, які проживають за адресами,
що вказані свідками, вбачається, що
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є їх близькими
родичами, а тому могли раніше проживати
за вказаними адресами або бути
зареєстрованими за ними на теперішній
час. Крім того Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» не
пов'язує місце фактичного проживання
особи з її місцем реєстрації.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
вищезазначені доводи апеляційної
скарги надані з метою ухилення від
адміністративної відповідальності та
адміністративного стягнення, оскільки
вина правопорушника повністю
підтверджується матеріалами справи та
дослідженими у судовому засіданні
апеляційного суду доказами.

На підставі викладеного, вважаю, що
суддею суду першої інстанції всебічно,
повно та об'єктивно досліджено всі
обставини справи та на підставі
наявних у матеріалах справи доказів,
у відповідності до вимог ст. ст. 33, 34,
36 КУпАП, визначено стягнення, яке
відповідає тяжкості вчиненого
правопорушення, його характеру, з
врахуванням особи правопорушника,
ступеню його вини, обставин, що
пом'якшують відповідальність, а тому
підстав для скасування чи зміни
постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а постанову судді
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 23 грудня
2013 року про притягнення ОСОБА_3 за ч. 1
ст. 130 КУпАП до адміністративної
відповідальності у виді штрафу в
розмірі 2550 грн., залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Р.А. Бондарчук