Справа № 3-1341/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2013 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., вивчивши матеріали справи, які надійшли від ДІМ Соломянського РУГУ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер в матеріалах справи не встановлено, працює на посаді менеджера ТОВ «ЛІК», проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: М.Київ, АДРЕСА_1,

за ч.1 ст.173-2 КпАП України,-

В С Т А Н О В И В

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1, знаходячись 18.01.2013 року близько 15-00 год. за адресою дитячого навчального закладу № 425 в м. Києві по вул. Г.Севастополя, 15-А, вчинив по відношенню до дружини ОСОБА_2 умисні дії фізичного та психологічного характеру (насильство в сімї), про що відповідно до встановлених обставин 31.01.2013 року був складений протокол серії КИ № 0137003 про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Встановлено, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з 16.10.2009 року до 22.01.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Їх син ОСОБА_5 є вихованцем ДНЗ № 425 м. Києва, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Г.Севастополя, 15-А.

18.01.2013 року близько 14-30 год. ОСОБА_1 з'явився до дитячого садочка і почав вимагати у директора та вихователя, щоб йому віддали ОСОБА_4, оскільки він бажає забрати його з дитячого садочка.

Вихователь ОСОБА_6 та директор ОСОБА_7 пояснили, що вони його не знають, за півроку відвідування дитиною дитячого закладу його бачать вперше і, враховуючи його агресивну поведінку, а також перебування дітей за режимом дня в режимі денного сну, не можуть віддати йому дитину. Про ці обставини вони телефоном повідомили ОСОБА_2 і попросили її приїхати в дитячий садок, оскільки ОСОБА_1 влаштував скандал і паралізував роботу ДНЗ.

По приїзду ОСОБА_2 ОСОБА_1 в присутності в присутності їх сина ОСОБА_5, працівників ДНЗ та батьків інших дітей висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, перешкоджав їй зайти в приміщення дитячого садочка та забрати сина, штовхав, намагався вдарити, з силою смикав за верхній одяг, чим в присутності численних сторонніх осіб піддав її приниженню.

Також внаслідок штовхання ОСОБА_1 ОСОБА_2 послизнулась на льоду і впала, отримавши синці, забої та садни. У ОСОБА_4 від побаченого почалася істерика, вихователь не могла його заспокоїти. Однак ОСОБА_1 не реагував на такий психологічного стан сина, його переживання.

Такі дії ОСОБА_1 18.01.2013 року продовжувались до 19 год.

Сам ОСОБА_1 пояснив, що 18.01.2013 року він прийшов до дитячого садочка № 425 для того щоб забрати свого сина ОСОБА_5, на що він як батько має право, але директор вказаного садочка відмовилась віддати дитину, повідомивши, що вони не мають права віддавати дітей незнайомим людям і зателефонувала матері дитини - ОСОБА_2 У звязку з цим він викликав наряд міліції, але ніяких протиправних дій він не вчиняв та громадський порядок не порушував і жодних з дій, за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУаАП, ним вчинено не було, а тому немає жодних доказів про вчинення адміністративного правопорушення з його боку.

Крім того, зазначав, що відповідно до ч 2. ст. 4 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Проте, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.01.2013 року, постановленим у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, було встановлено, що він та ОСОБА_2 спільне господарство не ведуть, любов та повага між ними відсутні, проживають окремо.

Згідно із рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.10.2012 року, постановленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів, також встановлено, що вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо.

А тому саме формулювання адміністративного правопорушення щодо вчинення насильства в сім'ї є, на його думку, неприпустимим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

Також зазначав, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а згідно із ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 173-2 розглядаються протягом доби.

Зважаючи на вищевикладене, посилався на неправомірність складення 31.01.2013 року відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях події і складу правопорушення.

Так, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.277 КпАП України справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1732 цього Кодексу, розглядаються протягом доби з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно зі ст.278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Разом з тим, враховуючи вищезазначене, при надходженні адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.1732 КпАП України до суду, в матеріалах справи були відсутні докази повідомлення особи про місце та час розгляду справи, а відповідно ОСОБА_1 не зявився того ж дня для розгляду справи, у звязку з цим для забезпечення наділених нормою ст.268 України прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розгляд справи було відкладено для сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Крім того, відповідно до вимог ст. 245 КпАП України завданням судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, насильством в сімї відповідно до ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сімї» визнаються будь-які умисні дії, зокрема, фізичного, психологічного спрямування одного члена сімї по відношенню до іншого члена сімї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сімї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоровю.

Таким чином, розкриваючи юридичний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, слід зазначити, що за спрямованістю дій закон виділяє види насильств в сімї як дії, що порушують конституційні права і свободи члена сімї як людини та громадянина.

Отже, ґрунтуючись на викладеному, обєктом правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об'єктивна сторона вказаного правопорушення, передбаченого даною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Так, законодавцем дана характеристика категорії фізичне насильство - як умисне насильство, яке не завдає фізичного болю і не спричиняє тілесних ушкоджень (наприклад, нанесення одним членом сімї іншому члену сімї побоїв). Крім того, законодавство відносить до них: удари по обличчю (ляпаси); штовхання; удари ногами; подряпини; нанесення опіків; удушення; щипання; укуси; брутальне хватання; удари кулаком; відкидання потерпілої особи вбік або додолу; кидання в потерпілу особу предметів; смикання за волосся або його виривання; викручування рук тощо, при відсутності у результаті дій винної особи тілесних ушкоджень у потерпілого, що є однією з основ розмежування цього правопорушення і кримінальних діянь.

Психологічне насильство - насильство, повязане з дією одного члена сімї на психіку іншого члена сімї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоровю. Інструментом психологічного насильства є грубі слова і дії, від яких агресор отримує задоволення т ступінь тяжкості наслідків від яких може бути від появи почуття приниженості до втрати дієздатності.

Таким чином, виходячи з наведеного визначення, можна виокремити окремі прояви психологічного насильства словесні образи, які проявляються в образі жестами або діями з метою приниження члена сімї; критика дій, думок, почуттів потерпілої особи; звинуваченні в усіх проблемах; виявів брутальності щодо родичів або друзів члена сімї, їх образи.

При цьому, аналізуючи одну із основних ознак обєктивної сторони адміністративного правопорушення причинний звязок між діянням і настанням суспільно-шкідливих наслідків, слід зазначити, що законодавець у ст. 173-2 КУпАП положенням «внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода» чітко визначив, що це адміністративне правопорушення з формальним складом. Тобто завдання шкоди фізичному або психічному здоровю потерпілого є необовязковим для кваліфікації.

Слід також звернути увагу на наявну у визначенні категорію «член сімї» (тобто у розумінні законодавця норма ст. 173-2 КУпАП не поширюється на сусідів, співмешканців, у тому числі розлучених осіб, що продовжують спільно проживати, осіб, що зустрічаються, але не перебувають у шлюбі тощо).

Також Законом України «Про попередження насильства в сімї» членами сім'ї визначаються, зокрема, без будь-яких виключень особи, які перебувають у шлюбі.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 16.10.2009 року до 22.01.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, тобто станом на 18.01.2013 року відповідали визначенню сімї, навіть проживаючи окремо.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та пояснила, що 18.01.2013 року близько 14-30 год. до неї зателефонувала вихователька її сина ОСОБА_5 та повідомила, що його намагається забрати чоловік, який називає себе батьком дитини. По її приїзду до дитячого садка у неї виник конфлікт з ОСОБА_1, який висловлювався в її бік нецензурною лайкою та погрожував. Поведінка ОСОБА_1 була вкрай агресивною та неадекватною, він не реагував ні на кого, чим дуже лякав її, але вона як мати змушена була терпіти це насилля та прориватись до своєї дитини.

Вказувала, що протягом останніх півроку таке психологічне та фізичне насилля над нею шляхом нецензурних висловів, штовхання і нанесення їй побоїв стало нормою для ОСОБА_1В, свідками, а, отже, і жертвами якого стають також і їх сини, оскільки своєю агресією він завдає невиправної шкоди їх психологічному здоров'ю.

Вона неодноразово зверталась до працівників правоохоронних органів з приводу вчинення над нею психічного та фізичного насилля ОСОБА_1, який ігнорує попередження працівників правоохоронних органів, продовжуючи знущатись над нею та залякуючи як її, так і її синів, оскільки вони є безпосередніми свідками такого насилля ОСОБА_1 над нею - їх матір'ю.

Так, стверджувала, що внаслідок влаштованого ОСОБА_1 в дитячому садочку 18.01.2013 року скандалу ОСОБА_4 пережив психологічний стрес, у звязку з чим вона не могла ввечері вдома заспокоїти сина, він тремтів, періодами плакав, відмовлявся їсти. Нервове збудження ОСОБА_4 передалось і Іллі, діти до пізньої ночі не могли заспокоїтись і заснути.

19.01.2013 року діти все ще були знервовані та пригнічені, а вранці 20.01.2013 року у них підвищилась температура і їй довелось викликати невідкладну медичну допомогу.

Саме в той час як приїхали лікарі, до квартири прийшов і ОСОБА_1 зі своїм представником адвокатом ОСОБА_8, які почали перешкоджати лікарям увійти в квартиру. У звязку з цим їй знову довелось викликати наряд міліції, що, однак, не стримало ОСОБА_1, який в присутності лікарів і працівників міліції погрожував їй, обзивав, штовхав, що бачили та чули діти і ще більше нервували, що відобразилось на стані їх здоровя.

Щодо посилання ОСОБА_1 на його право на участь у вихованні та зустрічі з синами, то таке його право ніхто не оспорює, але воно має здійснюватись відповідно до вставлених правил та в межах морально-етичних норм.

Також опитана з даного приводу свідок ОСОБА_6 пояснила, що 18.01.2013 року до дитячого садка № 425, де вона працює вихователем, зайшов невідомий громадянин, який представився батьком ОСОБА_4 та хотів забрати його, але оскільки вони не мають права віддавати дітей незнайомим особам, а також за режимом дня у дітей був денний сон, то йому було відмовлено в його проханні, на що останній викликав наряд міліції.

Ніяких протиправних дій по відношенню до ОСОБА_1 ніхто не вчиняв, навпаки, він влаштував конфлікт, тому про дану ситуацію вона телефоном повідомила ОСОБА_2, яка скоро приїхала.

Так, ОСОБА_1 на території дитячого садка під вікнами групи, не пропускаючи ОСОБА_2 в приміщення групи, штовхав її, від чого та впала, смикав та тягав її за одяг по всій території дитячого садка, кинув в неї сніжку. ОСОБА_2 плакала, все це бачив ОСОБА_4, який був цим наляканий, знервований та теж, не розуміючи, що відбувається, постійно плакав, їй не вдавалось його заспокоїти. Від цього стали плакати інші діти в групі.

Сторонами конфлікту було викликано два наряду міліції, швидку допомогу. І тільки к вечору біля 19 год. і лише з допомогою працівників міліції ОСОБА_2 з сином змогли поїхати додому. До цього часу батькам інших дітей довелось забирати своїх дітей через запасний вхід, оскільки центральний вхід в групу був закритий у звязку з такою поведінкою ОСОБА_1

Також з матеріалів справи, вбачається, що опитана з даного приводу ОСОБА_9, яка являється директором дитячого садка № 425 по вул. Г. Севастополя, 15-А, в м. Києві, пояснила, що 18.01.2013 року до вказаного дитячого садка прийшов невідомий громадянин, який поводив себе грубо та вимагав віддати йому дитину ОСОБА_4. Оскільки вказаний чоловік їй був невідомий, то вона пояснила, що не має права віддати йому дитину, після чого він викликав наряд міліції. Також остання додала, що ніяких протиправних дій по відношенню до вищевказаного громадянина ніхто не вчиняв та ніяких погроз ОСОБА_2 вона не чула.

Постановою від 31.01.2013 року старшим слідчим Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 було закрито кримінальне провадження, порушене за заявою ОСОБА_2 від 18.01.2013 року, оскільки в ході досудового розслідування доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ст.296 ч. 1 КК України, не було здобуто і грубого порушення громадського порядку не було встановлено, що свідчить про відсутність в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

За наслідками даного досудового розслідування 31.01.2013 року із ОСОБА_1 було проведено профілактичну роботу та складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї).

На підставі вищезазначеного, суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, приходить до висновку, що встановлені в протоколі серії КИ № 0137003 про адміністративне правопорушення від 31.01.2013 року обставини відповідають дійсності, а відповідно в діях ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, відповідальність за яке встановлено ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

Вчинення насильства в сім'ї тягне за собою накладення штрафу від трьох до п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 51 грн. до 85 грн.) або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти відсотків заробітку, або адміністративний арешт на строк до п'яти діб.

Вид адміністративного стягнення як примусового заходу залежить від обєкта проступку і тяжкості наслідків та застосовується з метою впливу на конкретного правопорушника, спонукаючи його не чинити правопорушень у майбутньому.

На підставі вищезазначеного, обираючи вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, матеріальне становище правопорушника, щомісячний дохід якого, з його слів, становить 1180 грн., з якого вираховуються аліменти на утримання двох дітей та на утримання ОСОБА_2 до досягнення молодшою дитиною 3-х років, а також обставини, за яких було вчинено правопорушення, та його наслідки, які полягають у завданні шкоди фізичному та психічному здоровю потерпілої ОСОБА_2, що в результаті побічно вплинуло і на психологічний стан її малолітніх дітей.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком на тридцять годин, що, на думку суду, може дієво забезпечити як загальну, так і спеціальну превенцію правопорушень.

Керуючись ч.1 ст. 173-2, 245, 283, 284, 294, 321-4 КпАП України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В

Піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком на тридцять годин.

Роз'яснити ОСОБА_1, що у разі ухилення від громадських робіт не відбутий строк громадських робіт може бути замінено адміністративним арештом з розрахунку один день арешту за п'ять годин громадських робіт, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подання скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова предявляється до виконання протягом трьох місяців.

Суддя :