Справа № 784/3194/13 30.07.2013 30.07.2013 30.07.2013
Номер провадження: 33/784/190/13
Справа № 33/784/190/13 Категорія: ст. 173 КУпАП
Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий апеляційного суду: Гребенюк В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2013 року Апеляційний суд Миколаївської області в складі:

Головуючої: судді Гребенюк В.І.

За участі: секретаря судового засідання Євтушенко М.М.

особи, яка притягнута до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, працююча за усними договорами, не заміжня (шлюб розірвано), що має на утриманні двох неповнолітніх доньок - та ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаюча на ІНФОРМАЦІЯ_5, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася; -

- притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП з накладенням на неї штрафу у розмірі 51 грн.

Згідно постанови судді 26 травня 2013 року о 19.00 год. ОСОБА_2, знаходячись на заправці біля с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, під час сварки з охоронцем заправки ОСОБА_4 висловлювалася нецензурною лайкою на його адресу, на зауваження не реагувала, чим порушила громадський порядок і спокій громадян, вчинивши дрібне хуліганство, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову судді скасувати як не обґрунтовану.

Твердить, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_4, який ображав її, погрожував застосуванням фізичної сили за перебування без його дозволу на його приватній території, а потім два рази смикнув її за волосся, завдавши фізичного болю. Також твердить, що захищаючись від його протиправних дій, відповіла йому образою.

Вважає, що ці протиправні дії є помякшуючою її відповідальність обставиною; що суддею при розгляді даної справи не визначено місце і суть дрібного хуліганства, не враховано торішній напад з боку ОСОБА_4 на її неповнолітніх доньок, характер вчиненого правопорушення з боку ОСОБА_4, його особу і ступінь його вини.

Також наводить положення п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року та ст. 9 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку своєї апеляційної скарги, захисника ОСОБА_3 на підтримку апеляційної скарги ОСОБА_2, який просив закрити провадження по справі на підставі помякшуючої обставини неправомірної поведінки ОСОБА_4 (в тому числі і у серпні 2012 року щодо побиття неповнолітніх дітей ОСОБА_2В.), вивчивши матеріали справи та додатково надані матеріали, суд вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Так, суддя суду першої інстанції, розглянувши дану справу, надав вірну оцінку твердженням апелянта ОСОБА_2 про її невинуватість у вчиненні вказаного правопорушення і прийшов до вірного висновку про вчинення нею передбаченого ст. 173 КУпАП правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Суддя суду першої інстанції при розгляді даної справи та при постановленні постанови у цій справі дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, суддею вірно встановлено, що ОСОБА_2 26 травня 2013 року о 19.00 год. на заправці біля с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області під час сварки з охоронцем заправки ОСОБА_4 висловлювалася нецензурною лайкою на його адресу, на зауваження не реагувала, чим порушила громадський порядок, вчинивши тим самим дрібне хуліганство, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

При цьому суд допитав саму ОСОБА_2, потерпілого ОСОБА_4, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідив матеріали справи.

Посилання апелянта на порушення судом положень ст. 9 КУпАП щодо поняття адміністративного правопорушення, по суті, є незгодою з оцінкою досліджених судом доказів у справі.

Так, відповідно до пояснень самої ОСОБА_2 в тому числі і в судовому засіданні суду першої інстанції, і в апеляційній скарзі, вона підтвердила, що в той вечір на заправці під час сварки з ОСОБА_4 дійсно висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою. При цьому твердила, що така поведінка стала наслідком неправомірних агресивних дій ОСОБА_4 відносно неї.

Апеляційному суду ОСОБА_2 пояснила, що дійсно між нею та ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки у серпні 2012 року, коли він побив її доньок. Підтвердила свої вищенаведені пояснення, зазначивши, що ініціатором конфлікту (сварки) між ними був саме ОСОБА_4, а також, що дійсно у відповідь на його нецензурну лайку і сама висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою.

ОСОБА_4 як в своїх поясненнях від 27.05.2013 року (а. с. 6), так і суду першої інстанції (а. с. 21) підтвердив викладені в протоколі обставини правопорушення щодо нецензурної лайки з боку ОСОБА_2 на його адресу на території заправки, де він працює охоронцем.

Як вбачається з матеріалів справи, очевидцем цього конфлікту був лише свідок ОСОБА_6, згідно пояснень якого він бачив, як 26.05.2013 року приблизно о 19.00 год. ОСОБА_2 сварилася з заправником ОСОБА_4 При цьому обидва висловлювалися нецензурною лайкою та намагалися вчинити бійку (а. с. 8). В суді першої інстанції він дав аналогічні показання щодо обоюдної сварки з нецензурною лайкою між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (а. с. 21).

Свідок ОСОБА_5, згідно оскаржуваної постанови, в судовому засіданні також підтвердила факт обоюдної сварки 26.05.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ґрунті неприязних взаємовідносин, в ході якої вони ображали один одного та висловлювалися нецензурною лайкою, на зауваження не реагували (а. с. 21). А відповідно до пояснень свідка ОСОБА_5 від 27.05.2013 року, вона не була очевидцем цього конфлікту, знає про нього лише зі слів ОСОБА_2 (а. с. 7)

Таким чином, вищенаведені показання потерпілого та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 підтверджують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії МИ № НОМЕР_1 від 27.05.2013 року, згідно якого 26.05.2013 року о 19.00 год. ОСОБА_2, на заправці с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області висловлювалася нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_4, на зауваження не реагувала, чим порушила громадський порядок, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) (а. с. 2).

З огляду на наведене є необґрунтованими твердження апелянта ОСОБА_2 про не визначення суддею при розгляді даної справи місця і суті дрібного хуліганства.

Крім того, показання вказаних свідків не підтверджують твердження ОСОБА_2 про те, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_4 і що саме він намагався вчинити бійку. У справі є відомості, що вказані дії були обоюдними.

Матеріали справи свідчать про те, що протиправні дії вчинили обидва учасника цього конфлікту. Зазначене підтверджується висновком ДІМ СДІМ Жовтневого РВУ МВС України в Миколаївській області ОСОБА_7 від 27.05.2013 року за фактом звернення ОСОБА_2, відповідно до якого прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП за цими подіями обох учасників і ОСОБА_2, і ОСОБА_4

Як пояснила апеляційному суду ОСОБА_2, судом відносно ОСОБА_4 також розглядалася справа про адміністративне правопорушення і на нього також накладено стягнення у вигляді штрафу.

Посилання ОСОБА_2 на порушення суддею вимог п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» є безпідставними, оскільки відповідно до цих розяснень в них йдеться про необхідність забезпечення судами своєчасного і правильного розгляду адміністративних справ про дрібне хуліганство, про вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення, а також про вимоги закону при накладенні адміністративних стягнень, передбачених ст. 173 КУпАП, на осіб, які вчинили дрібне хуліганство.

Вказаних вимог закону, як зазначено вище, суддя суду першої інстанції дотримався.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 щодо закриття провадження у справі за наявності помякшуючої відповідальність обставини неправомірної поведінки ОСОБА_4 як 26.05.2013 року, так і у серпні минулого року, то вони є безпідставними і не ґрунтуються на законі.

Так, наявність помякшуючих відповідальність обставин не є підставою для закриття справи, оскільки діючим Кодексом про адміністративні правопорушення така підстава не передбачена.

А перегляд справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом за апеляційною скаргою правопорушника не є підставою для автоматичного скасування постанови судді і закриття провадження у справі із зазначених апелянтом підстав.

Що стосується посилання ОСОБА_2 на торішні події стосовно побиття ОСОБА_4 її доньок, то вказане питання не є предметом розгляду у даному провадженні. Воно має розглядатися у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним Кодексом України за відповідним зверненням самої ОСОБА_2, як законного представника своїх дітей, котрі є потерпілими від дій ОСОБА_4, про притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника ОСОБА_2, яка одна виховує своїх двох доньок (неповнолітню та малолітню), котрі періодично хворіють, не отримує аліменти, заяв та скарг на неї не надходило до сільської ради, а також ступінь її вини, вважаю, що адміністративне стягнення, призначене ОСОБА_2 за вчинення даного адміністративного правопорушення, є справедливим і відповідає вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП.

Так, санкція ст. 173 КУпАП передбачає альтернативні види стягнення: штраф, громадські роботи, виправні роботи або адміністративний арешт. При цьому розмір штрафу законодавцем встановлений від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А оскільки на неї накладене стягнення штраф у розмірі 51 грн., тобто у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то воно за своїм видом і розміром є мінімальним.

З огляду на вищевикладене відсутні підстави для скасування постанови судді у спосіб, зазначений апелянтом ОСОБА_2, оскільки її вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є доказаною, а стягнення накладено вчасно.

За таких обставин, підстави для скасування або зміни постанови судді відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області: ОСОБА_9