ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2066/13-п

провадження № 3/0285/996/13

24 травня 2013 року м. Новоград- Волинський

Суддя Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області

ОСОБА_1, за участю секретаря судового засідання Матвіюк Т.М. та осіб, які беруть участь у справі:

прокурора Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури: ОСОБА_2,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: ОСОБА_3,

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Новоград- Волинської міжрайонної прокуратури Житомирської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3:

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки та

жительки Житомирської області, м. Новоград-Волинський, пл. Л.Українки,

7, кв. 22; працюючої головою правління ОСББ «ЖБК-1», пенсіонера;

- за ч. 1 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2013 року від Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури Житомирської області до суду надійшов адміністративний матеріал реєстр. № 2337 від 08.05.2013 року з Протоколом № 2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-3 КУпАП від 08.05.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_3, обіймаючи посаду голови правління ОСББ «ЖБК-1», повязану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в порушення вимог ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; ч. 3 ст. 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» - неправомірно відмовила в наданні інформації гр. ОСОБА_4, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Прокурор Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнив, що у протоколі №2 про вчинення адміністративного правопорушення від 08.05.2013 року помилково, в якості описки, зазначено порушення ОСОБА_3 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а мається на увазі порушення п. 1 ч. 1 ст. 16 цього Закону, яке полягає у відмові фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом. Надав суду пояснення, які зводяться до того, що через призму ст. 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» в діях ОСОБА_3 вбачається склад саме корупційного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні корупційного правопорушення не визнала, пояснила, що дійсно не надала копії протоколу зборів членів обєднання про обрання правління ОСББ «ЖБК-1» ОСОБА_4 на його письмові запити від 19.03.2013 року та 28.03.2013 року, однак у її діях не було умислу та ознак корупції, правопорушення не було вчинене з метою одержання неправомірної вигоди.

Вказала, що працює головою правління ОСББ «ЖБК-1» на безоплатній основі та діє на підставі статуту. Свої дії, повязані із відмовою у наданні запитуваної копії протоколу визнала та пояснила тим, що зазначений протокол зборів членів обєднання про обрання правління ОСББ «ЖБК-1» містить інформацію про членів правління, яка не стосується особисто запитувача. Окрім того, зазначила, що не була обізнана з чинним законодавством про інформацію і враховуючи, що ОСОБА_4 не являється членом ОСББ «ЖБК-1» (він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації та не є власником цієї квартири) вважала, що він не має права на отримання копії протоколу. За таких обставин, у відповіді на запит ОСОБА_4 від 19.03.2013 року вказала, що не може задовольнити його прохання, однак надає можливість ознайомитись зі змістом протоколу безпосередньо у правлінні ОСББ «ЖБК-1»; а у відповіді на запит від 28.03.2013 року надала інформацію про склад правління, затверджений загальними зборами мешканців на підставі протоколу від 05.05.2009 року із зазначенням імен його членів, не надавши при цьому самої копії протоколу. Таким чином, стверджувала, що її дії по відмові у наданні саме копії протоколу ОСОБА_4 були вчинені у звязку із необізнаністю із чинним законодавством про інформацію та наполягала, що вони не містили умислу, жодних ознак корупції та, тим більше, мети одержання будь-якої неправомірної вигоди.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора та ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.03.2013 року гр. ОСОБА_4 звернувся з письмовим запитом на публічну інформацію, адресованим голові ОСББ «ЖБК-1», в якому просив надати копію протоколу зборів членів обєднання про обрання діючого на даний час правління ОСББ «ЖБК-1» (а.с.5).

22.03.2013 року за вих. № 130 головою правління ОСББ «ЖБК-1» ОСОБА_3 надано письмову відповідь на вказаний запит, якою заявника повідомлено, що його прохання не підлягає до задоволення, однак зазначено про надання можливості ознайомитись зі змістом запитуваного протоколу у правлінні ОСББ «ЖБК-1» (а.с.6).

28.03.2013 року ОСОБА_4 повторно звернувся до голови правління ОСОБА_3 з письмовим запитом на публічну інформацію щодо надання протоколу зборів членів ОСББ «ЖБК-1» про обрання діючого правління обєднання (а.с.7).

За результатами розгляду повторного запиту ОСОБА_3 надала письмову відповідь від 01.04.2013 року, в якій зазначила дату проведення загальних зборів мешканців ОСББ «ЖБК-1» та надала перелік прізвищ членів правління обєднання (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Як вбачається із п. 4 ч. 2. ст. 13 цього Закону, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

А згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 22 цього Закону, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Частиною 1 статті 212-3 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, яке полягає у порушенні права на інформацію, а саме: неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації", "Про звернення громадян", "Про доступ до судових рішень" та "Про засади запобігання і протидії корупції", або на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» встановлено вимоги щодо прозорості інформації, та зазначено, що особам, зазначеним у пунктах 1 - 3 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється: відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом; надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до закону.

У статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» чітко визначено поняття корупційного правопорушення та корупції. Так, корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність

Корупція - це використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається із пояснень прокурора і з самого протоколу №2 про вчинення адміністративного правопорушення від 08.05.2013 року, дії ОСОБА_3 кваліфіковано, як корупційне правопорушення, відповідальність за яке передбачена згідно з ч. 1 ст. 212-3 КУпАП.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, при складанні зазначеного протоколу прокурор не мав прямих доказів використання ОСОБА_3, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей саме з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди їй, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей,- тобто, доказів вчинення нею умисного діяння, що містить ознаки корупції.

Окрім того, вичерпний перелік адміністративних корупційних правопорушень передбачено главою 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення і порушення права на інформацію, відповідальність за яке передбачена згідно статті 212-3 цього Кодексу не входить до цього переліку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 не вбачається склад корупційного правопорушення, тобто умисного діяння, що містить ознаки корупції, оскільки пояснення ОСОБА_3 стосовно обставин справи не спростовуються зібраними по справі матеріалами та наданими суду доказами.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_3 обіймаючи посаду голови правління ОСББ «ЖБК-1» та будучи при цьому розпорядником інформації для цілей Закону України «Про доступ до публічної інформації», в порушення вимог ч. 2 ст. 19, ч.2 ст. 22, п. 4 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» неправомірно відмовила у наданні відповідної інформації на запит гр. ОСОБА_4, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 212 -3 КУпАП.

Окрім повного визнання своєї вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-3 КУпАП, її винність у зафіксованому правопорушенні підтверджується даними, зазначеними у протоколі №2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 -3 КУпАП від 08.05.2013 року (а.с.2-3), заявою гр. ОСОБА_4 від 11.04.2013 року (а.с.4), копією запиту гр. ОСОБА_4 на публічну інформацію від 19.03.2013 року (а.с.5), копією відповіді ОСОБА_3 від 22.03.2013 року на запит від 19.03.2013 року (а.с.6), копією запиту гр. ОСОБА_4 на публічну інформацію від 28.03.2013 року (а.с.7), копією відповіді ОСОБА_3 від 01.04.2013 року на запит від 28.03.2013 року (а.с.8), копією журналу реєстрації запитів на публічну інформацію та журналу вхідної кореспонденції (а.с.9-11, 12-14), копією протоколу №2 загальних зборів мешканців ОСББ «ЖБК-1» від 05.05.2009 року (а.с.15-16), письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 17.04.2013 року (а.с.17-18), письмовими поясненнями свідка від 17.04.2013 року (а.с.19-20), письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 18.04.2013 року (а.с.25-26), копією статуту ОСББ «ЖБК-1» від 2009 року (а.с.27-35), довідками ОСББ «ЖБК-1» від 24.05.2013 року (а.с.41,42).

Обставинами, що помякшують відповідальність ОСОБА_3, судом визнано її щире розкаяння та відсутність тяжких чи шкідливих наслідків від вчиненого правопорушення.

Обставин, які обтяжують відповідальність судом не встановлено.

Вислухавши у судовому засіданні усні пояснення ОСОБА_3, прокурора Новоград-Волинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи характер вчиненого правопорушення, тяжких та шкідливих наслідків від якого не наступило, особу порушниці, її майновий стан, вік та соціальний статус, ступінь її вини, обставини, що помякшують відповідальність, суд приходить до висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_3 правопорушення.

Як регламентує ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-3, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись статтями 22, 33, 34, ч. 1 ст. 212-3, статтями 280, 283, 284 КУпАП, ч.2 ст. 19; ч. 2 ст. 22; п. 4 ч. 2; ч. 3, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-3 КУпАП.

Визнати правопорушення, вчинене ОСОБА_3 - малозначним.

Звільнити ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.Г. Романюк