Номер провадження № 33/785/350/13
Головуючий у першій інстанції Швець
Доповідач Мельничук В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2013 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Мельничук В.О. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, -

Встановив:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючий приватним підприємцем СПД Гуркін, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, пр-т. Суворова, 126,

визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 /один/ рік.

ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 12.04.2013 року о 13.45 годин, керував автомобілем НОМЕР_1 в м. Ізмаїл на перехресті пр-т. Суворова пр-т. Леніна в стані алкогольного спяніння, в присутності двох свідків від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовився.

Будучи не згодним з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну вказаної постанови в частині накладеного на нього стягнення, на більш мяке стягнення, не повязане з позбавленням його права керування всіма видами транспортних засобів.

Разом з тим, ОСОБА_1 в своїй апеляційні скарзі не визнає факт керування ним автомобіля у нетверезому стані, а свій запис в протоколі про адміністративне правопорушення, що до відмови від проходження медичного огляду на стан спяніння, останній аргументую тим, що працівники ДАІ його ввели в оману, пояснивши йому, про необхідність формального підписання вказаного пункту протоколу.

Крім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої при вирішенні питання, що до накладення на нього виду і міри стягнення не врахував вимоги ст. 33 КУпАП. Також, ОСОБА_1 зазначає, що участі в судовому засіданні не приймав, у звязку із хворобою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вина ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення АА2 № 173370 від 12.04.2013 року, в якому останній зазначив, що він визнає факт вчиненого правопорушення. Вказаний протокол складений в присутності двох понятих, та скріплених їх підписами, які засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан спяніння (а.с. 1).

Крім того, згідно особистого пояснення ОСОБА_1, викладеного на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення, останній зазначив, що випив одну пляшку пива, та вказав, що від проходження медичного огляду на стан алкогольного спяніння відмовляється (а.с. 4).

За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, є неспроможними, та такими що не відповідають фактичним обставинам справи, та в повній мірі спростовуються його ж особистим поясненням (а.с. 1, 4).

Крім того, не є поважними доводи апелянта про те, що він не приймав участі в судовому засіданні у звязку із хворобою, оскільки згідно представленої медичної довідки ОСОБА_1, знаходився на амбулаторному лікуванні, режим якого за своїми умовами не обмежує особу в пересуванні.

Не є спроможними і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що до накладення на нього стягнення без урахування вимог ст. 33 КУпАП, оскільки суд першої інстанції при накладені на ОСОБА_1 виду та міри стягнення, в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, особу правопорушника, а також те, що умисні дії останнього були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, у стані алкогольного спяніння.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає особливу увагу на те, що ОСОБА_1, в своїй апеляційній скарзі суперечить самому ж собі, вказуючи з однієї сторони на те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, тобто фактично не визнаючи свою провину в скоєнні адміністративного правопорушення, а з другого боку погоджується з останнім, однак просить змінити накладене на нього адміністративне стягнення на більш мяке у вигляді штрафу, при цьому приводить доводи що до неврахування судом першої інстанції ст. 33 КУпАП, що є взаємовиключними обставинами, що на думку суду є намаганням ОСОБА_1 ввести суд в оману з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції підстав для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції якою ОСОБА_1 визнаний винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не вбачає.

З урахуванням вищезазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 /один/ рік без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя апеляційного суду В.О. Мельничук

Одеської області