АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/793/249/13Головуючий по 1 інстанції
Категорія : ст. 173 КУпАП ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2013 року Суддя апеляційного суду Черкаської області Іваненко І. В.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2013 року, якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді 60 (шістдесяти) годин громадських робіт, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Банар В. В. визнаний винним у тому, що він 23 липня 2013 року близько 14 години 10 хвилин в приміщенні кафе-бару «ТТ», що знаходиться в м. Умані по завул. Червоноарміськомуё, 2, ображав нецензурною лайкою працівників кафе, в тому числі директора ОСОБА_4, бармена ОСОБА_5 та погрожував їм в усній формі фізичною розправою, чим порушив громадський порядок і спокій громадян.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.10.2013 року скасувати та закрити справу за відсутності в його діях складу правопорушення. Вважає постанову незаконною й такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам та фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не надана належна оцінка наявним доказам в матеріалах справи та не взяті до уваги його пояснення, не допитана за його клопотанням свідок ОСОБА_6 Разом з тим вказує, що на його замовлення директор закладу ОСОБА_4 в грубій формі відмовила, на що він зробив їй зауваження, просив заспокоїтися та викликав працівників міліції з метою вирішення конфлікту.

Заслухавши думку ОСОБА_3 в підтримку апеляції, перевіривши матеріали справи, і обміркувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ЧК № 17-003773 від 02 вересня 2013 року ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 23 липня 2013 року близько 14 години 10 хвилин у м. Умань в кафе-барі «ТТ», що по вул. Красноармійській, 2, ображав нецензурною лайкою працівників кафе та погрожував їм в усній формі фізичною розправою.

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП, у якості дрібного хуліганства визнається нецензурна лайка у громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

ОСОБА_3 під час судового засіданні у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції категорично заперечив той факт, що під час конфлікту з працівниками бару він нецензурно лаявся чи погрожував. Вказував, що конфлікт дійсно був на ґрунті поганого обслуговування його, як клієнта, працівниками бару, однак жодної нецензурної лайки чи погроз з його боку не було.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції провів розгляд справи в межах строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, у присутності ОСОБА_3, заслухав пояснення інших учасників конфлікту, забезпечив ведення протоколу судового засідання.

У якості доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції послався на зміст протоколу про адміністративне правопорушення, на зміст висновку Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 27 липня 2013 року, пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7

В ході аналізу доказів суд першої інстанції не врахував, що протокол про адміністративне правопорушення та його зміст не може сам по собі являтися доказом винуватості особи, оскільки являється процесуальним документом, у змісті якого особі висувається певне обвинувачення.

Щодо показів свідків, ОСОБА_3 обґрунтовано вказує, що висунуте йому обвинувачення базується виключно на показах осіб, які були протилежною стороною конфлікту, а саме на показах керівника закладу ОСОБА_4 та працівників бару ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є працівниками цього бару.

Висновок Уманського МВ УМВС України в Черкаській області від 27 липня 2013 року (а.с. 1), який суд першої інстанції також урахував як доказ винуватості ОСОБА_3, фактично також являється описом показів зазначених вище працівників бару та їх керівника.

Проаналізувавши ці докази, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, враховуючи, що він не базується на жодному з доказів, які можна було б обґрунтовано визнати безсторонніми, неупередженими, й, таким чином, - допустимими.

Обґрунтувавши свій висновок про винуватість ОСОБА_3 виключно показами керівника та працівників бару, які являлися протилежною стороною конфлікту, а також змістом документів, які були складені на основі показів цих осіб, суд першої інстанції допустив необґрунтовану однобічність.

За клопотанням апелянта в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції була допитана свідок ОСОБА_6, про допит якої апелянт клопотав у суді першої інстанції, однак клопотання було відхилене. Свідок ОСОБА_6 була відвідувачкою кафе-бару «ТТ» на час конфлікту, однак не була стороною цього конфлікту. Вона також не являється родичем чи близькою особою апелянта. В судовому засіданні вона показала, що на час появи у барі ОСОБА_3 вона сиділа за столиком бару. Він, зайшовши в бар, підійшов до барної стійки, щоб зробити замовлення. Однак, працівники бару у грубій формі відмовили йому в цьому, вказавши, що його обслуговувати не будуть. ОСОБА_3 попросив книгу скарг, яку йому довго не давали. Згодом йому образливо кинули на стіл книгу скарг. ОСОБА_3 викликав працівників міліції з метою урегулювання конфлікту. Показала, що під час конфлікту жодної нецензурної лайки чи погроз з боку ОСОБА_3 не було, натомість це мало місце з боку працівників бару.

Заслухавши позицію апелянта, покази свідка, вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта про те, що висунуте йому обвинувачення не може базуватися виключно на показах осіб, які були протилежною стороною конфлікту, оскільки такі особи не можуть вважатися безсторонніми. Вказана однобічність також стала наслідком відсутності у матеріалах справи даних про інших осіб, які не являлися стороною конфлікту (інших відвідувачів кафе-бару, тощо), які були свідками цього конфлікту й могли б безсторонньо та неупереджено дати свідчення. Одна з таких осіб під час допиту повністю заперечила факт нецензурної лайки ОСОБА_3 у громадському місці чи вчинення ним інших хуліганських дій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, й, повважавши його винуватість доведеною лише на підставі показів протилежної сторони конфлікту, припустився помилки, недостатньо врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

Тому суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтованою, й вважає необхідним, скасувавши постанову суду першої інстанції, закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2013 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий :