АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2013 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту, -

в с т а н о в и в :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1, будучи особою, яка протягом року піддавалась адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинив сварку з матірю, в ході якої висловлювався брутальною лайкою та погрожував фізичною розправою по відношенню до неї, чим вчинив психологічне насильство в сімї.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції є неправомірною, а відомості, зазначені в постанові,

Провадження № 33/774/96/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

не відповідають обставинам справи та не доведені. Апелянт зазначив, що у нього з матірю ОСОБА_4 дійсно виник словесний конфлікт з приводу того, що 01 січня 2013 року, близько о 15.00 годині, він повернувся до місця свого мешкання після новорічного свята, що, на думку матері, було запізно. Однак, ОСОБА_5 стверджує, що не висловлював будь-які погрози стосовно фізичної розправи та не вчиняв інших дій які могли б чинити психологічний тиск на його матір. Крім того, апелянт вказує на необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення від 05 січня 2013 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбаченихст. ст. 254 256 КУпАП; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.01.2013 року; постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_4, з яких вбачається, що 01 січня 2013 року, приблизно о 15 годині, її син ОСОБА_1, за місцем свого мешкання по відношенню до неї скоїв противоправні дії, а саме, висловлювався брудною лайкою та погрожував фізичною розправою, при цьому вів себе непристойно, на зауваження не реагував.

Матеріалами справи встановлено, що у потерпілої ОСОБА_4 відсутні підстави давати неправдиві пояснення щодо обставин справи, її пояснення є послідовними і повністю узгодженими з даними, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, як слідує з постанови суду першої інстанції, правопорушник ОСОБА_1 підчас розгляду справи в суді визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та не заперечував обставин вчинення ним правопорушення, котрі були викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього.

При цьому, ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях не заперечував той факт, що 01 січня 2013 року, близько 15 години, він прийшов за місцем свого проживання в нетверезому стані і у нього трапився конфлікт з матірю, з котрою він спільно проживає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує, що в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, які б ґрунтувалися на доказах, що містяться в матеріалах справи та давали б апеляційному суду підстави ставити під сумнів обставини справи, які правильно були встановлені судом першої інстанції.

При розгляді справи районним судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 діб, районний суд дотримався вимог ст. ст. 32, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, з урахуванням того, що постановою місцевого суду від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення аналогічних дій по відношенню до матері, з накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт, апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими вид та розмір накладеного на правопорушника адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 22 січня 2013 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 діб, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3