АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2012 рокусуддя апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в ТОВ Теплобудмонтаж, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 64,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 діб, -

в с т а н о в и в :

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на ньогоадміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 7 діб.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_2 керував мопедом з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою,ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині виду накладеного на нього адміністративного стягнення, з адміністративного арешту на штраф в сумі 2550 грн.

______________________________________________________________________

Справа № 33/490/1033/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2, не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно фактичних обставин справи, зазначив, що постанова районного суду є необґрунтованою в частині накладеного адміністративного стягнення. Так, при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту, районний суд, в порушення вимог ст. ст. 33 35 КУпАП, не врахував обставини, що помякшують відповідальність за адміністративне правопорушення, зокрема те, що апелянт визнав в повному обсязі свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягується до адміністративної відповідальності.

В судове засідання апелянт ОСОБА_2 не зявився, в апеляційній скарзі просив розглянути скаргу за його відсутності, тому апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційнаскарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Викладений в постанові районного суду висновок про доведеність виниГригорьєва О.Г. у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та самим апелянтом неоспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що районний суд взагалі не мотивував своє рішення щодо накладення на апелянта адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення саме у виді адміністративного арешту.

При цьому, судом першої інстанції не враховано той факт, що правопорушник ОСОБА_2 визнав в повному обсязі свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст. 34 КУпАП, є обставиною, яка помякшує відповідальність за адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 32 КУпАП, адміністративний арешт застосовується лише у виняткових випадках.

Проаналізувавши норми чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративний арешт це найсуворіший захід адміністративної відповідальності, який застосовується лише в тих випадках, коли за обставинами справи і з урахуванням особи порушника застосування інших заходів буде визнано недостатнім.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, щов Кодексі України про адміністративні правопорушення за жодне адміністративне правопорушення арешт не встановлено як єдиний захід стягнення і завжди є можливість застосувати до правопорушника інше, альтернативне, адміністративне стягнення.

Однак, районним судом не було обговорено питання про накладення на апелянта передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує відсутність обставин, що у відповідності до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_2 заадміністративне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, незважаючи на те, що дійсно вчинене ОСОБА_2 адміністративне правопорушення, є грубим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, інше, менш суворе адміністративне стягнення, буде цілком відповідати меті, з якою воно застосовується, відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, зокрема, вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість помякшення ОСОБА_2 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцієюч. 1 ст. 130КУпАП, а саме 2550 грн.

Такими чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2012 року відносно ОСОБА_2 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_2 Геннадійовичаадміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 2550 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1