АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 вересня 2013 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю прокурора Вороніної К.В., апеляційну скаргу в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А,

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року відносно ОСОБА_1 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

До висновку про необхідність закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 місцевий суд прийшов встановивши, що працівники ДАІ при порушенні відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, діяли не у відповідності до своїх повноважень та способу, що передбачені чинним законодавством.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області 14 серпня 2013 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати постанову місцевого суду та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього

Провадження № 33/490/842/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

адміністративне стягнення відповідно до санкції зазначеної статті. Крім того, в апеляційній скарзі прокурор заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку прокурор посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що про допущені місцевим судом порушення вимог закону під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прокурору стало відомо лише 06 серпня 2013 року після отримання з Державтоінспекції копії постанови суду.

В поданій апеляційній скарзі прокурор зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтовано, винесеною з порушенням норм процесуального закону, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд безпідставно закрив провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, в той час як всі матеріали справи підтверджують факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України, що в свою чергу також утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Вороніна К.В. підтримала в повному обсязі апеляційну скаргу, подану в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області і просила поновити пропущений прокурором строк на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши прокурора Вороніну К.В., дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження постанови суду, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, при цьому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ст. 289 КУпАП, строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Дослідивши доводи заявленого прокурором клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, в контексті порушень вимог КУпАП, які, на думку прокурора, були допущені судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність поновлення прокурору пропущеного процесуального строку та розгляду поданої апеляційної скарги по суті.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості постанови місцевого суду є слушними.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, апеляційним переглядом встановлено, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП була розглянута судом першої інстанції односторонньо та неповно і залишилися недослідженими такі обставини, зясування яких має істотне значення для правильного вирішення даної справи, при цьому, викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не прийняв до уваги докази, котрі могли суттєво вплинути на такі висновки.

Так, місцевим судом без будь-якого вмотивування не була надана оцінка поясненням водія ОСОБА_1, відображеним в протоколі про адміністративне правопорушення, в яких останній зазначив, що ввечері вжив пляшку алкогольного пива, а вранці керував автомобілем і відмовляється від проходження медичного огляду.

При цьому, факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння був зафіксований в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується їхніми поясненнями, які знаходяться в матеріалах справи.

У відповідності до положень Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведенню огляду на стан, зокрема, алкогольного сп'яніння, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи Державтоінспекції МВС є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння згідно з хоча б однією із ознак, вказаних в п. 1.3. Інструкції.

Таким чином, апеляційний суд вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно відсутності у працівників ДАІ законних підстав вимагати у водія ОСОБА_1 проведення огляду на стан алкогольного спяніння, оскільки у нього було виявлено лише запах алкоголю з порожнини рота.

Суд апеляційної інстанції констатує, що обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виражається в трьох формах, в тому числі і в відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно водія ОСОБА_1 було складено саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, що мало місце в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому питання знаходження ОСОБА_1 за кермом автомобіля в стані алкогольного спяніння не є обставиною, яка підлягає зясуванню під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційним переглядом встановлено, що 20 травня 2013 року, о 09 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Карла Маркса в м. Павлоград Дніпропетровської області, з явними ознаками алкогольного спяніння (сильний запах алкоголю з порожнини рота) і на вимогу уповноваженої особи Державтоінспекції МВС в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також письмовими поясненнями самого ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, якою ОСОБА_1 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення пройшло більше трьох місяців, вважає необхідним закрити провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Виходячи з викладеного та керуючись ч. 2 ст. 38, ч. 1 ст. 130, п. 7 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

задовольнити клопотання в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року відносно ОСОБА_1.

Поновити в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року відносно ОСОБА_1.

Апеляційну скаргу в.о. Павлоградського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 року, якою відносно ОСОБА_1 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3