Справа № 743/155/13- п
Провадження №3/743/60/13

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2013 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Сташківа В.Б.

при секретарі Прохоренко А.В.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючого Великозліївським сільським головою Ріпкинського району Чернігівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1,

за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, будучи Великозліївським сільським головою Ріпкинського району Чернігівської області допустив порушення законодавства про працю, а саме:

- ОСОБА_2, яка працювала в Великозліївській сільській раді Ріпкинського району на різних посадах з 15.05.1974 р. по 06.12.2012 р., як при звільненні 06.12.2012 р., так і станом на 25.01.2013 р. не була виплачена грошова компенсація за 5 невикористаних щорічних відпусток за 1986 р., за 1987 р., за 1988 р., за 1992 р., за 1996 р., що є порушенням ч. 1 ст. 83 КЗпП України;

- в Великозліївській сільській раді Ріпкинського району не був забезпечений достовірний облік виконуваної працівниками роботи, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 4 червня 2012 р. були вихідні, а в табелі обліку робочого часу зазначена ця дата, як робочий день, а в завідуючої бібліотеки ОСОБА_5 3 червня 2012 р. був вихідний, а в табелі обліку робочого часу зазначена ця дата, як робочий день, що є порушенням ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оглянувши відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1980 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1981 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1982 р.; відомості на заробітну плату та пенсію по Великозліївській сільській раді за 1983 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1984 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1985 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1986 р.; відомості на заробітну плату за 1987 р. Великозліївської сільської ради; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1988 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1989 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді на 1990 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1991 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1992 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1993 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1994 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1995 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1996 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1997 р.; особові рахунки працівників Великозліївської сільської ради за 1997 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1998 р.; особові рахунки працівників Великозліївської сільської ради за 1998 р.; відомості на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1999 р.; розпорядження Великозліївського сільського голови, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав своєї винуватості у вчиненні порушення законодавства про працю в частині не виплати грошової компенсації ОСОБА_2 за невикористані щорічні відпустки та не заперечував своєї вину порушенні ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо того, що в Великозліївській сільській раді Ріпкинського району не забезпечений достовірний облік виконуваної працівниками роботи.

В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до рішення виконавчого комітету від 21.04.1980 р. ОСОБА_2 відбула в декретну відпустку. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1981 р. та протоколу засідання виконавчого комітету від 17.09.1981р. ОСОБА_2 була надана відпустка з 10.09.1981 р.. При цьому, розрахунок відпускних був проведений за 1980р., а у копії розпорядження, що підшите під розрахунково-платіжними відомостями дописано за 1980 р., тобто ОСОБА_2 сам прийняла рішення за який рік нараховувати відпускні. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1983 р. та протоколу засідання виконавчого комітету від 18.08.1983 р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1981р з 01.09.1983 р.. За 1982 р. відсутні рішення виконкому про надання відпустки, в розрахунково-платіжних відомостях не значаться відпускні. В 1981 р. відпустка виконкомом надавалась за заявою ОСОБА_2 за 1981 р.. Вказує, що в 1983 р. доцільно взяти відпустку за 1982 р., але з невідомих причин відпускні нараховувалась за 1981 р., тобто двічі за один і той же рік. За 1984 р. та за 1985 р. рішення виконкому відсутні, в розрахунково-платіжних відомостях відпускні не зазначені. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1986р. та рішення виконавчого комітету від 21.08.1986р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1983 р з 01.09.1986 р. на 27 робочих дні. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1988 р. та рішення виконкому від 15.08.1988р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1985 р. з 01.09.88 р.. Відповідно до рішення виконкому від 20.08.1987 р. ОСОБА_8 була надана відпустка з 01.08.1987 р. на 27 робочих днів, яка відображена у розрахунково-платіжних відомостях за серпень місяць 1987 р., але розрахована, з невідомих причин, за 1984 р.. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за червень 1990р. та рішення виконкому від 22.06.1990р. ОСОБА_2 була надана відпустка строком на 24 робочі дні за 1990 р.. Відповідно до рішення виконкому від 24.11.1992 р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1990 р. з 02.11.1992 р., проте вона у розрахунково-платіжних відомостях не відображена. За заявою ОСОБА_2 відповідно до рішення виконкому від 18.11.1993р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1990 р. з 03.12.1993 р. на 24 робочі дні, проте вона у розрахунково-платіжних відомостях не відображена, тобто ОСОБА_2 брала відпустку за 1990 р. три рази. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1991р та рішення виконкому від 19.09.1991 р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1991 р. з 02.09.1991 р. на 24 робочі дні. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за листопад 1994 р. та рішення виконкому від 02.12.1994 р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1991 р. з 03.11.1994 р., тобто вона брала відпустку за 1991 р два рази. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за листопад 1996р та рішення виконкому від 25.11.1996р. ОСОБА_2 за її заявою була надана відпустка за 1994 р. з 01.11.1996 р.. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за вересень 1998 р. та розпорядження сільського голови № 86 від 01.09.98. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1996 рік. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за листопад 1995 р. ОСОБА_2 перебувала у відпустці за 1995 р.. Відповідно до розпорядження сільського голови від 29.08.97 р. ОСОБА_2 була надана відпустка за 1995 рік, проте вона у розрахунково-платіжних відомостях за 1997р не відображена, але при цьому розрахунок прикладений на 30 робочих днів. Отже ОСОБА_2 брала відпустку за 1995 р. два рази. Відповідно до розпорядження сільського голови від 04.05.1999 р. ОСОБА_2 надавалась відпустка за 1997 рік, але у розрахунково-платіжних відомостях не відображено цю відпустку. В 1999 р. відповідно до розпорядження сільського голови від 01.11.1999 р. ОСОБА_2 була надана відпустка з 01.11.1999 р. за 1998 р., яка відображена у розрахунково-платіжних відомостей. З огляду на це, вважає, що відпустки в законний спосіб за заявою ОСОБА_2 надавались, але остання, як головний бухгалтер, який згідно посадової інструкції мав би здійснювати фінансовий контроль установи, не виконував рішень виконкому та розпоряджень сільського голови та свідомо зверталась до виконкому і до сільського голови з заявами про надання відпустки за ті роки в яких вже були нарахування., зловживаючи службовим положенням, маніпулювала розрахунками щодо відпусток. Вказує, що в протоколі про адміністративні правопорушення не відображено, за які саме роки ОСОБА_2 не використала відпустки.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні порушення законодавства про працю в частині не виплати грошової компенсації ОСОБА_2 за невикористані щорічні відпустки, його вина підтверджується наступним.

З запису у трудовій книжці ОСОБА_2 вбачається, що остання була прийнята на роботу у Великозліївську сільську раду Ріпкинського району з 15 травня 1974 р., а з копії наказу про звільнення вбачається, що остання звільнилась з посади головного бухгалтера ради, у звязку з виходом на пенсію з 6 грудня 2012 р. згідно ст.. 38 КЗпП Украни.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він працює заступником начальника державним інспектором з питань праці ТДІзПП у Чернігівській області та ним 25 січня 2013 р. була проведена перевірка дотримання вимог законодавства про працю в частині питань, що стосуються оплати праці в Великозліївській сільській раді Ріпкинського району Чернігівської області. Під час перевірки ним, в присутності сільського голови, були вивчені документи, що стосуються оплати праці, обліку робочого часу та обліку заробітної плати працівників, за результатами, якої було складено протокол про адміністративне правопорушення на голову сільради ОСОБА_1 за ч.1 ст.41 КУпАП. Так, в Великозліївській сільській раді при звільненні ОСОБА_2, яка працювала в раді на різних посадах з 15.05.1974 р. по 06.12.2012 р., не було виплачено при звільнені грошову компенсацію за всі невикористані нею щорічні відпустки в період з 1980 по 1999 рік., а саме за 1986, 1987, 1988, 1992, 1996 роки. При цьому, відпустки не надавались в 1982, 1984, 1985, 1992, 1993 роках. Після цього у 1983 році була надана відпустка за 1981 рік, у 1986 році надана відпустка за 1983 рік, у 1987 році надана відпустка за 1984 рік, у 1988 році надана за 1985 рік, у 1994 році надана за 1993 рік, у 1996 році надана за 1994 рік. Також перевіркою було встановлено, що керівником не було забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи, що є порушенням вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він з грудня 1988 р. по грудень 2010 р. працював Великозліївським сільським головою Ріпкинського району Чернігівської області. Вказав, що він за період своєї роботи ніколи не забороняв ОСОБА_2 ходити у відпустки, вона, як і всі ходила у відпустки згідно графіку, відпустки надавались виконком ради. В деякі роки вона ходила 2 у відпустку на рік, так як у неї одружувався син. У них в сільраді 7-8 років тому були перевірки інспекції праці, проте жодних порушень виявлено не було. Вважає, що так як відпускні були менші ніж заробітна плата, то ОСОБА_2 могла собі не нараховувати відпускні, будучи у відпустці.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що вона з 1980 р. і по нині працює секретарем Великозліївської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, і з того часу і по грудень 2012 р. працювала з ОСОБА_2. Вказала, що остання завжди брала відпустки чи у червні, чи у вересні місяці, а інколи 2 рази на рік. Так в 1999 р. вона була двічі у відпустці, так як у квітні місяці у неї одружувався син. В 1980 р. їй надавалась відпустка по догляду за молодшим сином. Можливо ОСОБА_2 перебувала у відпустці, а як головний бухгалтер писала собі робочі дні. За 1981 р. вона була у відпустці 2 рази, а саме у 1981 р. та у 1983 р.. Вказала, що обовязок ведення особових справ до 1999 р. був покладений на головного бухгалтера ОСОБА_2, а з 1999 р. вже покладений на неї.

З протоколу виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 28 серпня 1983 року та розрахунково-платіжної відомості за вересень 1983 р. вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1981 р. з 1 вересня 1983 р..

З рішення виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 21 серпня 1986 року та розрахунково-платіжної відомості за вересень 1986 р. вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1983 р. з 1 вересня 1983 р. на 27 робочих днів.

З рішення виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 15 вересня 1988 року № 37 та розрахунково-платіжної відомості з 23 по 26 вересня 1988 р. вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1985 р. з 1 вересня 1988 р..

З рішення виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 24 листопада 1992 року № 23 та розрахунково-платіжної відомості за відповідний місяць вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1991 р. з 2 листопада 1992 р..

З рішення виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 18 листопада 1993 року № 21 та розрахунково-платіжної відомості за відповідний місяць вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1990 р. з 3 грудня 1993 р..

З рішення виконавчого комітету Великозліївської сільської ради від 25 листопада 1996 року № 97 та розрахунково-платіжної відомості за відповідний місяць вбачається, що ОСОБА_2 було надано профспілкову відпустку за 1994 р. з 1 листопада 1996 р..

Таким чином, по справі документально не підтверджено, що ОСОБА_2 використала щорічні відпустки за 1986 р., за 1987 р., за 1988 р., за 1992 р., за 1996 р..

Крім того, відсутні відомості про використання ОСОБА_2 щорічної відпустки за 1993 р., однак судом враховується, що інспектором праці в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ставиться у вину не виплата ОСОБА_2 грошової компенсації саме за 5 невикористаних щорічних відпусток, а не за 6. Крім того, про не надання відпустки за 1993 р. ОСОБА_2 не згадує в заяві від 26.12.2012 р. адресованої сесії Великозліївської сільської ради та свідок ОСОБА_7 в своїх показаннях наданих суду, помилково вважаючи, що рішенням виконкому даної ради від 2 грудня 1994 р. ОСОБА_2 було надано відпустку за 1993 р., хоча насправді їй була надана профспілкова відпустка за 1991 р. з 3 листопада 1994 р.. Тому, суд не може самостійно збільшити обєм того, що ставиться у вину ОСОБА_1.

Вказане узгоджується з поясненнями ОСОБА_1 та показаннями свідка ОСОБА_7.

В той же час, ОСОБА_2 використані щорічні відпустки за 1980-1985 р.р., за 1989-1991 р.р., за 1994-1995 р.р., за 1997-1999 р.р..

Те, що за 1981 р., за 1990 р., за 1991 р., за 1995 р. ОСОБА_2 брала відпустку 2-3 рази, не спростовує того факту, що ОСОБА_2 не використала щорічні відпустки за 1986 р., за 1987 р., за 1988 р., за 1992 р., за 1996 р..

Тому, з урахуванням меж, що ставиться ОСОБА_1 у вину в протоколі про адміністративне правопорушення, суд знаходить, що ОСОБА_2 має законне право на отримання грошової компенсації за 5 невикористаних щорічних відпусток за 1986 р., за 1987 р., за 1988 р., за 1992 р., за 1996 р., так як відсутнє документальне підтвердження на спростування цих фактів.

Оскільки на час звільнення ОСОБА_2 не було проведена виплата грошової компенсації за не використані 5 щорічних відпусток, то ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

В той же час, ОСОБА_1 не заперечував своєї вину порушенні ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» щодо того, що в Великозліївській сільській раді Ріпкинського району не забезпечений достовірний облік виконуваної працівниками роботи.

Крім того, винність ОСОБА_1 у вказаній частині підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 25-19-006/83, табелем робочого часу за червень 2012 р..

Таким чином, обєктивно оцінивши матеріали справи, так і докази надані ОСОБА_1 в заперечення своєї вини, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, оригінали відомостей на заробітну плату по Великозліївській сільській раді за 1980-1999 р.р., особові рахунки працівників Великозліївської сільської ради за 1997 р. та 1998 р., суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Заперечення ОСОБА_1 з приводу своєї невинуватості у вчиненні порушення законодавства про працю в частині не виплати грошової компенсації ОСОБА_2 за невикористані щорічні відпустки, суд розцінює, як захисну версію спрямовану на уникнення відповідальності.

Суд, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, враховуючи дані про особу ОСОБА_1, який вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю, має двох малолітніх дітей, відсутність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність, відношення до вчиненого, зважаючи на характер та наслідки вчиненого правопорушення, знаходить за можливе накласти стягнення у виді штрафу, але ближче до мінімальної санкції, передбаченої ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 22, 252, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 32 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 544 грн. (пятсот сорок чотири гривні).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня її постановлення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Суддя В.Б. Сташків