АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2013 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, його апеляційну скаргу на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого водієм експедитором в ТОВ Альянс Іст, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, -

в с т а н о в и в :

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного спяніння і на вимогу працівника ДАІ, в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 12 червня 2013 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову районного суду в частині накладеного на

Провадження № 33/774/523/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

нього адміністративного стягнення, з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що він не був присутній при розгляді справи в місцевому суді, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про необхідність зявитися до суду. При цьому, копія постанови суду апелянту не направлялась і він її отримав лише 04 червня 2013 року під час ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що він в повному обсязі визнав свою вину у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння на вимогу працівника ДАІ та щиро розкаявся у вчиненому, що, на його думку, є обставиною, яка помякшує відповідальність за вчинене правопорушення. Також, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що він працює водієм і виключно з позитивної сторони характеризується за місцем роботи, яка є єдиним джерелом його доходів.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити. При цьому, апелянт пояснив, що він повністю визнає свою вину у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного спяніння на вимогу працівника ДАІ та щиро розкаюється у вчиненому, однак звертає увагу на те, що підставою такої відмови була конфліктна ситуація, яка склалася з працівниками ДАІ, котрі зупинивши його в нічний час доби на неосвітленому відрізку дороги, безпідставно звинуватили в керуванні автомобілем в наркотичному стані, в той час, як за твердженням ОСОБА_1, він взагалі ніколи не вживав наркотичні засоби і почали вимагати проїхати до медичного закладу для проведення відповідної експертизи. Враховуючи підвищений емоційний стан, в якому перебував ОСОБА_1, а також той факт, що медичний заклад знаходився на значній відстані від місця його запинки працівниками ДАІ, апелянт відмовився до нього їхати, після чого працівниками ДАІ відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився, вилучено посвідчення водія і працівники ДАІ його відпустили, не відсторонивши від керування.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови суду, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як направлення ОСОБА_1, так і отримання ним судового виклику, в той час, як в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено дату та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Разом з тим, місцевий суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_1, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Докази отримання апелянтом копії постанови суду, направленої на його адресу з порушенням трьохденного строку, передбаченого ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні, а як вбачається з заяви ОСОБА_1, яка знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, він отримав копію даної постанови лише 04 червня 2013 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду і розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Викладений в постанові районного суду висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та самим апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що районний суд лише зробив посилання на передбачені ст. 33 КУпАП загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, при цьому зі змісту постанови неможливо встановити, які саме обставини, як вказано в постанові, що помякшують та обтяжують відповідальність апелянта, були враховані судом при накладенні на останнього адміністративного стягнення.

Як встановлено апеляційним переглядом, місцевий суд взагалі не мотивував своє рішення щодо накладення на апелянта адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, судом не було обговорено і питання про накладення на апелянта передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.

В ході апеляційного розгляду встановлено відсутність обставин, що у відповідності до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, в той час, як визнання правопорушником своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення та його щире каяття у вчиненому, суд апеляційної інстанції враховує як обставину, яка відповідно до ст. 34 КУпАП помякшує відповідальність за адміністративне правопорушення.

Разом з тим, здійснюючи апеляційний перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд враховує особу правопорушника ОСОБА_1, який працює водієм експедитором на ТОВ Альянс Іст та виключно з позитивної сторони характеризується за місцем роботи, що підтверджується доданими ОСОБА_1 до апеляційної скарги документами.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що районним судом не було перевірено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які, як слідує з його пояснень, наданих в судовому засіданні апеляційного суду, полягають в тому, що підставою його відмови на вимогу працівників ДАІ проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду стала конфліктна ситуація, яка виникла у апелянта з працівниками ДАІ, оскільки, за твердженням ОСОБА_1, він взагалі не вживає наркотичні засоби.

На думку апеляційного суду, такі пояснення апелянта щодо обставин вчинення ним правопорушення підлягали перевірці, враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази виконання працівниками ДАІ вимог ст. 266 КУпАП в частині відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, як особи, щодо якої у працівників ДАІ були підстави вважати, що він перебуває в стані наркотичного спяніння.

Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість помякшення ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме ста пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки, на переконання суду апеляційної інстанції, таке адміністративне стягнення в повній мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині накладеного адміністративного стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2013 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 2550 гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ ОСОБА_3

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3