АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2013 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_1на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого електромонтером на ВАТ "Дніпрообленерго", який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

_____________________________________________________________________

Провадження № 33/774/873/13 Головуючий у першій інстанції: Патинка А.Г.

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: Деркач Н.М.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог процесуального закону, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт зазначив, що дійсно 10 серпня 2013 року він був зупинений працівником ДАІ з метою перевірки документів, яких у ОСОБА_1 не виявилося при собі, оскільки він випадково їх залишив вдома, після чого працівник ДАІ на чистому аркуші паперу записав відомості про ОСОБА_1 і останній поїхав на роботу. При цьому, апелянт стверджує, що ніякої мови про знаходження його в стані алкогольного сп'яніння взагалі не було, а тим паче в його присутності не складався протокол про адміністративне правопорушення, однак, ОСОБА_1 з власної ініціативи поїхав до лікарні і пройшов медичне освідчення, в ході якого у нього не було виявлено ознак алкогольного або будь-якого іншого сп'яніння. Таким чином, за твердженням апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисникОСОБА_2 підтримали в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердили викладені в ній доводи та просили скасувати постанову районного суду і закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхіднозадовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов'язаний повно, всебічно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону, районним судом належним чином не були з'ясовані обставини щодо вчиненняОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному 10 серпня 2013 року відносно ОСОБА_1 зазначено, що останній керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота), такі ж дані містяться і в рапорті працівника ДАІ.

Разом з тим, з письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує лише те, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння, але в даних поясненнях не вказано про те, що останній перебував за кермом автомобіля з будь-якими ознаками алкогольного сп'яніння.

Аналогічні вищезазначеним пояснення були надані свідком ОСОБА_5 і в судовому засіданні суду першої інстанції.

Крім цього, в матеріалах справи знаходиться наданий ОСОБА_1 протокол медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю і ступеню сп'яніння № 45 від 10 серпня 2013 року, відповідно до якого, за результатами медичного освідчення ОСОБА_1, яке було проведено о 08 годині 30 хвилин, встановлено, що він був тверезим.

Факт достовірності зазначеного протоколу медичного освідченнябув підтверджений допитаною в судовому засіданні місцевого суду в якості свідка лікарем ОСОБА_7, якою проводилось медичне освідчення ОСОБА_1

Однак, судом першої інстанції вказаний доказ залишився поза увагою, що свідчить про неповне та однобічне дослідження судом обставин справи.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції фактичні дані в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В свою чергу, про безпідставність складання відносно водія ОСОБА_1протоколу про адміністративне правопорушення свідчить невиконання працівниками ДАІ вимог ст. 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_1не був відсторонений від керування транспортним засобом та після складання протоколу продовжив свій рух на мопеді.

Апеляційний суд, керуючись ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачить на користь останнього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість постанови районного суду і необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області Н.М. Деркач