АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2013 року суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, його апеляційну скаргу на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

в с т а н о в и в :

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Провадження № 33/774/500/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог процесуального закону, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що він дійсно 30 березня 2013 року о 01.00 годині виїхав з с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області на своєму автомобілі. Приблизно о 01.40 годин його автомобіль зламався і він був змушений здійснити аварійну зупинку щоб полагодити автомобіль. Під час ремонту до нього підійшов працівник ДАІ і не представившись, заявив йому, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння та в нього є цьому свідки. В свою чергу ОСОБА_1 пояснив, що алкогольних напоїв не вживав та запропонував працівнику ДАІ пройти експрес тест чи в будь який інший спосіб довести протилежний висновок. Працівник ДАІ пояснив, що алкотестеру чи експрес тесту в нього не має, але є свідки. В свою чергу працівник ДАІ розпочав заповнювати якісь документи. Крім того, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що підписи, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, йому не належать.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі вимоги апеляційної скарги, підтвердив викладені в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, апелянт пояснив, що він не звертався до правоохоронних органів з приводу підроблення його підписів в документах, які містяться в матеріалах справи, що за його твердженням мало місце.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості постанови місцевого суду є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП; письмовим поясненням ОСОБА_1 з яких вбачається, що він дійсно 30 березня 2013 року вживав спиртні напої та після чого сів за кермо автомобіля; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5; рапортом працівника ДАІ.

Так, з письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

При цьому, свідок ОСОБА_4 в своїх поясненнях вказує на те, що водій ОСОБА_1 в його присутності пояснив, що він 30 березня 2013 року вживав спиртні напої, після чого керував автомобілем, а з пояснень свідка ОСОБА_5 слідує, що у ОСОБА_1 дійсно були наявні ознаки алкогольного спяніння, а саме, різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей.

Апеляційним переглядом встановлено, що відсутні підстави ставити під сумнів пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є послідовними та повністю узгоджуються між собою та з даними, котрі слідують з документів, що містяться в матеріалах справи та є доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення місцевим судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою Державтоінспекції МВС, котре полягає в відмові особи, яка керує транспортним засобом і у якої уповноваженою особою ДАІ були виявлені ознаки алкогольного спяніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає надуманими доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 особисто наполягав на проведенні огляду на стан спяніння, але працівники Державтоінспекції йому відмовили в категоричній формі.

Також, матеріалами справи не встановлено підстав ставити під сумнів достовірність підписів правопорушника ОСОБА_1 в документах, які містяться в матеріалах справи, враховуючи, що останній не звертався до правоохоронних органів з приводу підроблення його підпису, про що сам пояснив в судовому засіданні апеляційного суду.

При розгляді справи місцевим судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи на правопорушника ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови місцевого суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2013 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3