АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2013 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працюючого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закрито провадження в справі за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закрито провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

При цьому, постановою суду першої інстанції встановлено, що посадовою особою ДАІ складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1, в якому вказано, що 01 лютого 2012 року, о 22 годині 30 хвилин, у м. Дніпропетровську по вул. Щорса, в районі будинку № 8, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Шевроле, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався буксируючи автомобіль марки "ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 і при розвороті не пропустив автомобіль марки "Ауді", державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого сталося

Провадження № 33/774/41/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4

Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_5

зіткнення цих автомобілів; внаслідок ДТП автомобілям заподіяна матеріальна шкода, постраждалих немає.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 28 грудня 2012 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для оскарження постанови.

В обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що при розгляді справи в районному суді він не був присутній, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про розгляд справи відносно нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушеннями матеріального та процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, в його діях відсутнє порушення будь-яких вимог Правил дорожнього руху України, а відтак відсутній і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому саме порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. п. 10.1., 11.4., 12.2., 12.3., а також п. 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України було наслідком ДТП, що сталася.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердив викладені в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає постанову місцевого суду законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови суду, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволення, при цьому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 судового виклику. Разом з тим, районний суд справу розглянув у відсутність апелянта, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Докази направлення ОСОБА_1 копії постанови суду в трьохденний строк, передбачений ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду і розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, апеляційним переглядом встановлено, що вказані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції не були дотримані та виконані.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, районний суд лише зазначив про те, що посадовою особою ДАІ складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1, в якому вказано, що 01 лютого 2012 року, о 22 годині 30 хвилин, у м. Дніпропетровську по вул. Щорса, в районі будинку № 8, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Шевроле, державний номерний знак НОМЕР_1, рухався буксируючи автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 і при розвороті не пропустив автомобіль марки Ауді, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення цих автомобілів; внаслідок ДТП автомобілям заподіяна матеріальна шкода, постраждалих немає.

Таким чином, судом не були встановлені обставини, за яких ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а відтак є безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений висновок районного суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки даний висновок суду не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, при цьому, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в оскаржуваній постанові не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Зазначаючи в постанові, якими доказами підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зробив посилання на всі без виключення докази, котрі знаходяться в матеріалах справи, жодним чином не давши доказам аналізу та належної правової оцінки, в контексті того, що водій ОСОБА_1 не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, тобто судом не зазначено з яких причин суд прийшов до висновку про необґрунтованість версії останнього щодо обставин ДТП.

Як встановлено матеріалами справи, ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2012 року у справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було призначено судову автотехнічну експертизу.

Аналізом висновку судово автотехнічної експертизи № 1416-12 від 24 вересня 2012 року встановлено, що дослідження здійснювалося по двом варіантам механізму ДТП, які слідують з пояснень кожного з учасників ДТП: водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки їх пояснення стосовно механізму розвитку ДТП мають певні суперечності, а вирішити питання щодо технічної спроможності або неспроможності даних пояснень експертним шляхом не виявилося можливим.

Так, відповідно до варіанта механізму ДТП, який вбачається з пояснень водія ОСОБА_2, з боку водія ОСОБА_1 мало місце порушення вимог п. п. 12.1., 23.3., 30.5. Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному звязку з ДТП, яка сталася.

При цьому, відповідно до варіанта механізму ДТП, який вбачається з пояснень водія ОСОБА_1, нерухомий автомобіль марки Шевроле під керуванням останнього був для водія ОСОБА_2 перешкодою для руху і діючи у відповідності до вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України, він міг здійснити обїзд перешкоди. Крім того, перед початком здійснення маневру обїзду водій ОСОБА_2 повинен був переконатись в безпеці маневру, тобто діяти у відповідності до вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України. Однак, для вирішення питання наявності (відсутності) у водія ОСОБА_2 технічної можливості запобігти наїзду на буксировочний трос, а також відповідності його дій вимогам п. п. 10.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, судовому експерту необхідні були додаткові вихідні дані.

Таким чином, проведена судово автотехнічна експертиза не дала однозначного висновку про винуватця ДТП, оскільки для зясування цього питання необхідно обєктивно встановити чиї з учасників ДТП пояснення є правдивими та відображають дійсні обставини ДТП.

Як встановлено дослідженням матеріалів справи, враховуючи, що учасники ДТП є зацікавленими особами у вирішенні справи, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу огляду місця ДТП, схеми місця ДТП, фотокарток, а також пояснень свідків з боку ОСОБА_1, неможливо прийти до однозначного висновку про те пояснення кого з учасників ДТП відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на підставі наявних у справі доказів неможливо встановити наявність або відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки відсутні докази, які б беззаперечно підтверджували відповідність або навпаки невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України.

При цьому, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, постанова місцевого суду є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закрито провадження в справі за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5