Справа №468/1714/13-п
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2013 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, генерального директора ТОВ Баштанська птахофабрика,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.163-1 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується, що ним як генеральним директором ТОВ Баштанська птахофабрика було допущено порушення встановленого порядку ведення податкового обліку, а саме: заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 18532 грн., з них завищено податковий кредит по контрагентам ПП Аладея за травень 2012 року на суму 18532,08 грн., та ПП Приват Агро за березень 2013 року на суму 51982,67 грн.

ОСОБА_1 до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, від нього 30.08.2013 року надійшло клопотання про відкладення розгляду протоколу про адміністративне правопорушення в звязку з оскарженням акту перевірки Баштанської МДПІ та повідомлення-рішення про застосування штрафних фінансових санкцій до Миколаївського окружного адміністративного суду. При цьому, причин поважності неявки в судове засідання для розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вказано взагалі.

У звязку з цим суддя, враховуючи строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, строки розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, той факт, що відповідно до ст. 18 КАС України адміністративний позов ТОВ Баштанська птахофабрика стосується лише правомірності податкового повідомлення-рішення та безпосередньо обставин наявності чи відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення не може стосуватись, той факт, що належним чином повідомлений ОСОБА_1 не зявився до суду для розгляду протоколу без поважних на те причин та без належного обґрунтування і його участь в розгляді відповідно до ст. 268 КУпАП не є обовязковою, керуючись ст.ст.38, 268, 277, 278 КУпАП суддя постановив у звязку з неявкою належним чином повідомленої особи, що притягується до адміністративної відповідальності, розглянути матеріали про адміністративне правопорушення за її відсутності на підставі доказів, що наявні у справі.

Дослідивши матеріали, що знаходяться в справі (протокол про адміністративне правопорушення; витяг з акту перевірки № 131/22-36074464 від 30.07.2013 року; акт звірки за травень 2012 року; видаткову накладну № РН-0000077 від 25.05.2012 року; товарно-транспортну накладну від 25.05.2012 року; податкову накладну; виписку з реєстру, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ; довідку ЄДРПОУ; договір поставки від 06.03.2012 року № 001012; матеріальні відомості за травень та червень 2012 року; акти переробки по кормоцеху; відомості видачі компонентів; адміністративний позов про скасування податкового повідомлення-рішення; ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі від 22.08.2013 року), суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого порушення, оскільки висновок особи, яка склала протокол, про наявність в діях ОСОБА_1 вказаного правопорушення, базується на припущеннях, не підтверджується сукупністю доказів, а, отже, не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття провадження у справі.

З тексту протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що підставою його складення є відповідний акт перевірки від 30.07.2013 року, який на розгляд суду, незважаючи на відповідні зауваження суду, в повному тексті наданий не був. Згідно з наявним у справі витягом з даного акту - при проведенні перевірки інспектор ДПІ прийшов до висновку, що укладені між третіми особами та ПП Аладея та ПП Приват Агро (з якими ТОВ Баштанська птахофабрика в подальшому укладало угоди) правочини були укладені без мети реального настання правових наслідків - тому є такими, що порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на заволодіння майном держави.

При цьому, зміст протоколу, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не містить конкретного викладу обставин, механізму та суті інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, а містить лише узагальнене посилання на порушення порядку ведення податкового обліку та наслідки такого порушення, на що судом зверталась увага ДПІ, проте протокол не був приведений у відповідність до вимог ст. 256 КУпАП.

Комплекс даних обставин суперечить принципу юридичної визначеності та порушує право особи чітко та однозначно знати, в чому вона обвинувачується або яке суспільно-шкідливе діяння їй інкримінується.

До того, ж вказані вище висновки про відсутність мети на настання реальних правових наслідків правочину (про вчинення фіктивного правочину) та про порушення правочином публічного порядку є взаємоспростовуючими та такими, що виходять за межі компетенції інспектора ДПІ.

Ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ч.1-2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Такий правочин визнається недійсним судом.

Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому, відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Аналіз процитованих вище норм однозначно вказує на наступне якщо наявні обґрунтовані підстави вважати, що укладений між сторонами правочин має ознаки фіктивності (тобто правочин не спрямований на настання реальних правових наслідків), оскільки не має правового спрямування, то такий правочин є дійсним поки судом у встановленому законом порядку не буде встановлено протилежне. При цьому, по-перше, ДПІ не надано жодних судових рішень про визнання укладених між третіми особами та ПП Аладея, ПП Приват Агро (з якими ТОВ Баштанська птахофабрика в подальшому укладало угоди) правочинів недійсними через їх фіктивність, по-друге, ТОВ Баштанська птахофабрика учасником жодного з правочинів, про які йде мова в акті перевірки, не є взагалі, тому дані правочини жодним чином не можуть бути доказом вини ОСОБА_1 в порушенні законодавства про податковий облік та не можуть бути доказом порушення ОСОБА_1 положень ст. 163-1 ч.1 КУпАП, оскільки прямо та безпосередньо ведення ТОВ Баштанська птахофабрика податкового обліку не стосуються взагалі, а можуть мати лише опосередкований вплив на наявність податкової заборгованості у підприємства і лише за умови належного встановлення недійсності вказаних правочинів. У будь-якому разі, особа має нести відповідальність за власну винну (умисну чи необережну) протиправну поведінку та не може нести відповідальності за дії третіх осіб чи події, які від її волі не залежать.

Головною умовою нікчемності правочинів, що визначена в ст. 228 ЦК України є спрямованість правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (на відміну від фіктивного правочину, який, як вказано вище, будь-якої спрямованості не має, що однозначно вказує на суперечливість і взаємну спростовуваність висновків інспектора ДПІ про одночасну фіктивність правочинів між третіми особами та ПП Аладея, ПП Приват Агро (з якими ТОВ Баштанська птахофабрика в подальшому укладало угоди) та порушення ними публічного порядку). Ця обставина у комплексі із визначеною ч.1 ст. 203 ЦК України загальною вимогою, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, вказує, що нікчемними з цих підстав є лише ті правочини які прямо та неприховано спрямовані на обєкти, визначені в ч.1 ст. 228 ЦК України та така мета прямо міститься в змісті правочину. Але наявність таких обставин в акті перевірки та протоколі про адміністративне правопорушення не доведено.

Посилаючись в акті перевірки на положення ст. 228 ЦК України як на підставу нікчемності правочинів без потреби їх визнання в судовому порядку недійсними, особа, що його склала допускає розширене та не вірне тлумачення даної норми, оскільки нікчемними є правочини, визначені в ч.1 ст. 228 ЦК України (спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним), а правочини, що суперечать інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, не визнається законом нікчемним, є оспорюваним та може бути визнаний недійсним судом.

В усіх протилежних випадках в разі наявності підстав сумніватись у відповідності правочину інтересам держави (про що якраз і йдеться в тексті акту перевірки) такий правочин є оспорюваним та така невідповідність інтересам держави підлягає доказуванню в судовому порядку і правочин може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку. При цьому, до протоколу не долучено жодних судових рішень про визнання вказаних в акті перевірки правочинів недійсними через їх невідповідність інтересам держави чи суспільства.

Таким чином, при розгляді справи в суді не встановлено фактичних даних на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч.1 КУпАП, а висновки особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, ґрунтуються на припущеннях та є субєктивною думкою. Надані на розгляд судді матеріали про адміністративне правопорушення неповні матеріали (незважаючи на відповідні вимоги суду про приведення матеріалу у відповідність до вимог ст. 256 КУпАП) не спростовують встановлених вище судом обставин.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 за ст. 163-1 ч.1 КУпАП, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності в звязку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч.1 КУпАП, оскільки висновок особи, яка склала протокол, не підтверджується сукупністю доказів, ґрунтується на припущеннях та субєктивній думці і не має обєктивного підтвердження, спростовується комплексом досліджених доказів та встановлених обставин справи, а, отже, не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття провадження в справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 252, 280, 283,291,294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 163-1 ч. 1 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити, в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч.1 КУпАП.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: