А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

16.09.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Животова Є.Г., з участю представника Чопської митниці Міндоходів ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи про порушення митних правил ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем АДРЕСА_1 а, непрацюючим, за апеляцією ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою судді місцевого суду громадянина України ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України (недекларування товарів) з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме товарів, що переміщуються через митний кордон України: вино біле ігристе (шампанське) торгівельної марки Martini Asti у скляних пляшках місткістю по 0,75 л кожна, загальною кількістю 14 пляшок та ємкістю 10,5 л, віскі шотландське торгівельної марки Chivas Regal у скляних пляшках місткістю по 0,7 л кожна, загальною кількістю 24 пляшки та ємкістю 16,8 л; накладено штраф в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів 7 560 грн.

В оскарженій постанові судді від 21.03.2013 йдеться про порушення митних правил ОСОБА_2 за таких обставин.

Так, 04.02.2013, біля 14 год. 09 хв., в зоні митного поста Тиса Чопської митниці на ділянці Вїзд ОСОБА_2, прямуючи з Італії в Україну на легковому автомобілі Фіат (FIAT), реєстраційний номерний знак України АС 4287 ВВ, з причепом, н.з. ВС 8537 ХХ, не заявив за встановленою формою, тобто не задекларував у митній декларації відомості про переміщувані ним через митний кордон України товари вищезазначені алкогольні напої.

Не погодившись із визначеним у вказаній постанові судді розміром штрафу та встановленими фактичними обставинами справи, ОСОБА_2 оскаржив її та просив скасувати із закриттям провадження у справі, надіславши поштовим відправленням апеляційну скаргу на рішення судді першої інстанції (надійшла до місцевого суду 14.08.2013), разом із клопотанням про поновлення в порядку ст.289 КУпАП пропущеного з поважних причин строку на оскарження постанови, яку отримав лише 06.08.2013.

ОСОБА_2 на апеляційний розгляд справи не зявився, хоча про час та місце його проведення неодноразово повідомлявся апеляційним судом на вказану в апеляційній скарзі адресу його проживання, не повідомивши причин неявки.

Заслухавши представника митниці та вивчивши матеріали справи, суд визнає, що клопотання ОСОБА_2 про поновлення пропущеного ним 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови судді підлягає задоволенню відповідно до ст.289 КУпАП, оскільки в матеріалах справи (а.с. 31) міститься супровідний лист Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому датою відправлення оскарженої апелянтом постанови судді значиться 31.05.2013, однак відсутні будь-які докази про вручення постанови апелянту.

В задоволенні апеляційної скарги на постанову судді від 21.03.2013 слід відмовити з таких підстав.

Так, в обґрунтування викладених у апеляційній скарзі доводів апелянт зазначає, що суддею першої інстанції не враховано доводів апелянта, викладених у його первинному поясненні, адресованому митниці за вказаних вище обставин, при подіях, що відбувалися 04.02.2013, біля 14 год. 09 хв., в зоні митного поста Тиса Чопської митниці, він не заявив при митному контролі про переміщувані ним через митний кордон України підакцизні товари, оскільки такі перевозили власники цього товару (пасажири, з якими він прямував в Україну), а не він.

В той же час, заперечуючи свою вину, апелянт не погоджується і з розміром призначеного йому постановою судді штрафу (100 відсотків вартості незадекларованих товарів), визначеного на підставі звіту Ужгородської служби з експертного забезпечення митних органів про попередню оцінку товару від 08.02.2013 № 11.3-084-Т (а.с. 21-23) 7 560,00 грн. (еквівалент вартості вилученого товару станом на 08.02.2013).

На підтвердження своїх доводів апелянт додав до апеляційної скарги платіжний документ від 02.02.2013 та зазначив, що згідно цього документу загальна вартість зазначеного вище товару алкогольних напоїв становить 193,6 Євро, що згідно курсу НБУ на день подання апеляційної скарги становить 2 101,46 грн.

У звязку із цим апелянт вважає, що розмір штрафу на нього слід було накласти в розмірі фактичної вартості не задекларованого товару 2 101,46 грн., а не 7 560 грн., як зазначено в оскарженій ним постанові судді.

Ознайомившись з апеляційною скаргою, суд визнає, що зазначені у ній доводи спростовуються наступними обставинами.

Факт порушення ОСОБА_2 митних правил за ст.472 МК України стверджується як протоколом про порушення митних правил, так і сукупністю наявних у справі матеріалів, які враховано суддею при винесенні оскарженої постанови та які відображені в останній.

Предмети порушення митних правил (вино та віскі) відносяться до 1-24 групи УКТ ЗЕД і є обмеженими для ввезення на митну територію громадянами України.

Відповідно до ст.ст. 376,378 МК України громадяни, які досягли 18-річного віку, можуть ввозити алкогольні напої на митну територію України в ручній поклажі або супроводжуваному багажі без сплати митних платежів та без письмового декларування у кількості із розрахунку на одну особу, що становить 2 літри вина, 1 літр міцних (із вмістом спирту більш як 22%) алкогольних напоїв. Пропуск на митну територію України товарів, що класифікуються в 1-24 групах УКТ ЗЕД та ввозяться громадянами для вільного обігу, в будь-яких обсягах не дозволяється.

Доводи апелянта про те, що недекларування зазначених вище товарів відбулося не з його, а з вини його пасажирів жодним доказом не підтверджені.

Обставини, на які в апеляційній скарзі посилається ОСОБА_2, що суддею не враховано його первинних пояснень, з яких слідує, що ОСОБА_2 нібито при перетині державного кордону рухався з пасажирами власниками зазначених алкогольних напоїв спростовуються цими ж поясненнями, в яких зазначено, що ОСОБА_2 за зазначених вище обставин перевозив алкогольні напої особисто, на прохання маловідомої йому особи, проживаючої в м. Неаполь, Італія, в картонних коробках. Про вміст цих коробок йому не було нічого відомо, а тому він і не заявив у декларації відповідні відомості (а.с. 7).

Тому апеляційний суд критично відноситься до цих доводів.

Що стосується вартості незадекларованих товарів, така, через відсутність у декларанта в день перетину ним державного кордону України передбачених ст.53 МК України документів щодо підтвердження їх митної вартості, встановлена звітом Ужгородської служби з експертного забезпечення митних органів про попередню оцінку товару від 08.02.2013 № 11.3-084-Т (а.с. 21-23).

Доданий до апеляційної скарги на її обґрунтування вищевказаний платіжний документ від 02.02.2013 (а.с. 35) невідомого походження і такий декларант ОСОБА_2 не предявляв під час перетину ним державного кордону України 04.02.2013, як підтвердження заявленої митної вартості, а отже не може бути належним доказом по даній справі.

Відповідно до змісту ст.53 МК України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів одночасно з декларацією.

Згідно ч.3 ст.365 МК України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення.

Отже, оскаржена постанова судді є законною і підстав для її зміни/скасування немає.

Керуючись ч.5 ст.529 МК України, ст.ст. 289,294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2013 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2013 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил і штрафу в розмірі 7 560 грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя