Справа № 159/5061/13-п Провадження №33/773/248/13 Суддя в 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Категорія: ч.2 ст.188-1 КУпАП Доповідач: Польовий М. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2013 року місто Луцьк

Суддя апеляційного суду Волинської області Польовий М.І., за участю скаржника ОСОБА_1, прокурора Шевчука В.М, представника Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Ковельського міськрайонного суду від 21 серпня 2013 року, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого на посаді голови Поповичівської сільської ради Ковельського району Волинської області, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.188-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 21 серпня 2013 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.188-1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, працюючи головою Поповичівської сільської ради Ковельського району, за період з 01.01.2012 року по 10.07.2013 року не виконав вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а саме, у порушення вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», за період з 01.01.2012 року по 19.03.2012 року та з 21.04.2012 року по 10.07.2013 року не працевлаштував жодного інваліда, чим не виконав нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а справу закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення. Посилається на те, що суд справу розглянув однобічно, упереджено і не обєктивно. Не враховано характер і мотив події, ступінь вини, дані про його особу, майновий стан, обставини, що помякшують відповідальність. Суд не звернув уваги на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки суть правопорушення у ньому сформульована не чітко, не розкрито, яке законодавство він порушив. Вакантних посад згідно штатного розпису у сільській раді не було, а тому працевлаштування нових працівників не проводилося. Крім того вважає, що суд повинен був справу закрити за спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Заслухавши ОСОБА_1, який апеляційну скаргу підтримав, представника Територіальної державної інспекції з питань праці у Волинській області, прокурора, які апеляційну скаргу заперечили, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідальність за ч.2 ст.188-1 КУпАП настає за невиконання посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, фізичною особою, яка використовує найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.188-1 КУпАП.

Правильність такого висновку підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення від 10.07.2013 року, який є документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій, і одним із джерел доказів, актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування від 10.07.2013 року.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам законодавстває безпідставні, оскільки він складений уповноваженою особою, відповідно до встановленого зразка, відповідає вимогам ст.256 КУпАП, в ньому розкрито суть вчиненого правопорушення і, зокрема, вказано, що було порушено ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до ст.18 Закону України №875-ХІІ від 21 березня 1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 ці вимоги законодавства не виконав, у зазначений у постанові суду період не працевлаштував жодного інваліда і не вживав жодних заходів для їх працевлаштування, хоча зобовязаний був це робити, а тому його твердження в апеляційній скарзі про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що суд повинен був справу закрити за спливом строків накладення адміністративного стягнення, оскільки правопорушення було триваючим і виявлене 10.07.2013 року.

В той же час, доводи ОСОБА_1 про те, що накладене на нього адміністративне стягнення не відповідає вимогам закону, оскільки не враховано дані про його особу, майновий стан, обставини, що помякшують відповідальність, заслуговують на увагу.

За змістом ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Цих положень закону при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд в повній мірі не врахував.

ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює, на утриманні має малолітню дитину, не заперечував фактичних обставин по справі, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, немає.

За таких обставин накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у визначеному судом розмірі штрафу є надто суворим і не викликалось необхідністю та доцільністю.

Накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому ч.2 ст.188-1 КУпАП, відповідатиме вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного суду від 21 серпня 2013 року щодо ОСОБА_1 в частині накладеного адміністративного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 зв ч.2 ст.188-1 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя