Справа № 758/2326/13-п
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2013 року cуддя Подільського районного суду м.Києва Гребенюк В. В., розглянувши матеріали, які надійшли з Подільського РУГУ МВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого адвокатом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, за ч. 1 ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва з Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У адміністративному протоколі КИ № 0112881 від 18 лютого 2012 року зазначено, що 18.02.2013 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_1, за адресою: м. Київ, Контрактова пл., 4, вчинив бійку з приватною охороною «Гостинного двору» при цьому голосно висловлювався нецензурною лайкою, на неодноразові зроблені зауваження працівників міліції та громади не реагував, своїми діями вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином на 06.03.2013 року, 13.03.2013 року, 29.03.2013 року, 05.04.2013 року, 07.05.2013 року, 31.05.2013 року за адресою вказаною в протоколі, а саме: АДРЕСА_1. Так, про явку в судове засідання на 06.03.2013 року викликався судовою повісткою (а.с. 8), про явку в судове засідання на 13.03.2013 року викликався телефонограмою (а.с. 20), про явку в судове засідання на 29.03.2013 року викликався судовою повісткою (а.с. 22), причини своєї неявки суду повідомив 13.03.2013 року та 29.03.2013 року в телефонній розмові, обґрунтовуючи свою неявку тим, що його неявка буде підставою для апеляційного оскарження, про явку в судове засідання на 05.04.2013 року викликався телефонограмою (а.с. 30), однак до початку судового засідання з'явився та повідомив, що не буде присутнім в судовому засіданні у зв'язку з зайнятістю в судовому засіданні у Господарському суді м. Києва.

Суд розцінює неодноразові ігнорування явки в судове засідання ОСОБА_1, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_1, є фахівцем в галузі права, як умисні та приховані дії, які несуть за собою чинення перешкод суду для здійснення правосуддя. Враховуючи неодноразові виклики ОСОБА_1, та його обізнаність про судові засідання, враховуючи положення ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за таких обставин вважаю за можливе розглядати справу за його відсутності.

Оцінивши всі досліджені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка передбачає гарантії адвокатської діяльності, встановлено, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема:орган або посадові особи, які затримали адвоката або застосували до нього запобіжний захід, зобов'язані негайно повідомити про це відповідну раду адвокатів регіону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, займається адвокатською діяльність (а.с. 27) дійсно 18.02.2013 року находився на території Контрактової площі де був затриманий працівниками міліції, про затримання ОСОБА_1 повідомлено відповідну раду адвокатів регіону працівниками міліції, не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол: відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частиною 1 статтею 260 КУпАП передбачено заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, ліцензійної картки на транспортний засіб, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 261 КУпАП передбачено, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, було затримано, однак у порушення зазначених норм закону, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не було додано протокол затримання особи, складеного відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до положень Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року № 10-рп/2011 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» (справа про строки адміністративного затримання).

У статті 263 Кодексу передбачено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години, а у виняткових випадках, у зв'язку з особливою потребою законами України може бути встановлено інші строки адміністративного затримання (частина перша), визначено випадки, за яких особа може бути затримана до трьох чи десяти діб або до розгляду справи суддею, начальником (заступником начальника) органу внутрішніх справ, посадовою особою органу Державної прикордонної служби України (частини друга, третя, четверта), встановлено, що строк адміністративного затримання обчислюється з моменту доставлення порушника для складення протоколу, а особи, яка була в стані сп'яніння, - з часу її витвереження (частина п'ята).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 11 Закону міліції надано право затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складення протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, на строк до трьох годин, а у необхідних випадках для встановлення особи і з'ясування обставин правопорушення - до трьох діб (абзац четвертий), а осіб, які виявили непокору законній вимозі працівника міліції, - до розгляду справи судом, але не більше ніж на двадцять чотири години (абзац шостий).

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Право кожного на свободу та особисту недоторканність закріплено також і в чинних міжнародних договорах України. Згідно зі статтею 3 Загальної декларації прав людини 1948 року, пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, реченням першим пункту 1 статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути підданий свавільному арешту чи утриманню під вартою (речення друге пункту 1 статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року).

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини.

Відповідно до частини першої статті 64 Основного Закону України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частиною другою статті 29 Основного Закону України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2003 року № 12-рп/2003 у справі про гарантії депутатської недоторканності зазначив, що стаття 29 Конституції України „передбачає затримання, арешт і тримання під вартою як примусові заходи, що обмежують право на свободу та особисту недоторканність особи і можуть застосовуватись на підставах і в порядку, встановлених законом" (абзац другий пункту 6 мотивувальної частини).

У Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9); відповідно до Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на таких підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9); згідно з положеннями пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках як: законне ув'язнення особи після її засудження компетентним судом (підпункт а); законний арешт або затримання особи за невиконання законної вимоги суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, передбаченого законом (підпункт b); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (підпункт c); затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою припровадження його до встановленого законом компетентного органу (підпункт d); законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг (підпункт e); законний арешт або затримання особи, здійснені з метою запобігання її незаконному в'їзду в країну, чи особи, щодо якої вживаються заходи з метою депортації або екстрадиції (підпункт f).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (пункт 63 зазначеного рішення).

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, й об'єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а іншими документами.

Згідно вимог ч.1 ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

До такого висновку дійшов суду і з урахуванням принципу верховенства права та законності та передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. ст. 7, 9 КУпАП).

На підставі викладеного вважаю, що справа підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011 року № 10-рп/2011, Законами України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», «Про міліцію», ст. ст. 173, ст. ст. 283-285 КУАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП - закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд.

Суддя В. В. Гребенюк