Дата документу Справа №
Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33/778/581/13 Головуючий в 1-й інстанції Новікова Н.В.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2013 року м. Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Гріпас Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2013 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2013 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, притягнутий ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працюючий, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з накладенням стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 34,41 грн.

Як зазначено в постанові, 13 жовтня 2013 року о 21 годині 05 хвилин, по вул. Ломоносова в м. Токмак Запорізької області, ОСОБА_2, керував автомобілем ВАЗ 2107, н.з. 757-02 НА з явними ознаками алкогольного спяніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна мова. Від проходження медичного огляду на стан спяніння в медичному закладі та за допомогою алкотестера DRAGER відмовився в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність постанови через неправильне встановлення фактичних обставин справи та неправильне застосування адміністративного стягнення, зазначає, що він повністю визнав вину у вчиненні правопорушення пояснивши, що керував автомобілем під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про що власноручно зазначив у протоколі про адміністративне правопорушення та в судовому засіданні, але суд не надавши уваги його поясненням, безпідставно зазначив у постанові на невизнання ним вини та фактично не встановив у вчиненні яких саме дій з перелічених в ч.1 ст. 130 КУпАП він винний. Крім того, необґрунтовано зазначив у постанові, що його вина підтверджується також поясненнями свідків, хоча жодних свідків не опитав. Також вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, не врахував дані про його особу, а саме, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох малолітніх дітей та безпідставно відмовив у призначенні йому стягнення у вигляді громадських робіт, яке він просив призначити суд.

Тому просить постанову судді змінити та накласти на нього стягнення у вигляді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

В засідання апеляційної інстанції з невідомих причин ОСОБА_2 не зявився про час та місце розгляду був належним чином повідомлений.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи і будь-які перешкоди для розгляду справи відсутні, вважаю можливим відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП слухати справу у відсутність останнього, вважаючи, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП не порушуються.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суддею виконані вимоги ст. ст. 280, 283 КпАП України і повно, всебічно розглянуті всі обставини справи, дотримані вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення, викладені мотиви, на яких ґрунтується висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена дослідженими суддею в судовому засіданні доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 19.10.2013 року серія АА2 861233 /а.с.3/, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.5/, яким суддя надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови ОСОБА_2 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння за наявності у нього підозр знаходження в такому стані.

Суддею були перевірені доводи ОСОБА_2 щодо керування транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не у стані алкогольного спяніння, та правильно визнані необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів щодо керування транспортним засобом саме у цьому стані правопорушником не було надано. А при наявності вживання ним лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, його відмова від проходження огляду за допомогою спеціального приладу DRAGER та в медичному закладі, є невиправданою.

Безпідставними є і посилання апелянта на те, що суддею не були опитані свідки в судовому засіданні, хоча на це є вказівка у постанові судді, оскільки суддею були досліджені саме письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які у сукупності з іншими доказами безперечно доводили винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення і не потребували їх додаткового перевірки.

Доводи ОСОБА_2 стосовно суворості призначеного йому суддею адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами також є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, суддя вірно у відповідності до вимог закону, передбачених в ст.ст. 23, 33 КУпАП, урахував всі дані, які містяться в матеріалах справи, зокрема і стосовно особи порушника, і з огляду на них, дійшов висновку, що з метою виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, ОСОБА_2 необхідно призначити стягнення, передбачене санкцією ч.1ст.130 КУпАП, у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При цьому посилання апелянта про те, що суд безпідставно зазначив у постанові про невизнання ним вини у вчиненні правопорушення, що не відповідає дійсності, є необґрунтованими, оскільки навіть у своїй скарзі він зазначає, що вчинив інше альтернативне правопорушення, передбачене диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_2 щодо необґрунтованої відмови судом у задоволенні його прохання щодо призначення адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт, та аналогічне прохання у його скарзі, не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки в силу вимог ст.24 КУпАП громадські роботи є більш тяжким видом стягнення ніж позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, враховуючи, що відповідно до ч.9 ст. 294 КУпАП у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, воно не може бути посилено, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, вважаю необхідним уточнити постанову та вважати, що подія правопорушення мала місце 19, а не 13 жовтня 2013 року, що відповідає матеріалам справи, та через технічну помилку невірно вказано суддею у постанові.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2013 року, якою ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік залишити без зміни.

Уточнити зазначену постанову і вважати правильною дату події правопорушення 19 жовтня 2013 року.

Постанова Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1