Апеляційний суд Івано-Франківської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2013 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області Попович С. С., розглянувши за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Косівського районного суду від 17 червня 2013 року справу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 140 КУпАП щодо апелянта, -

у с т а н о в и в :

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначимістю діяння, обмежившись усним зауваженням.

Суддя мотивував свою позицію тим, що ОСОБА_2 вину визнав і що крім визнання вини ним самим, його вина у вчиненому повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, де зафіксовано місце, спосіб та обставини вчиненого ( а. с. 1 ), а також схемою ДТП ( а. с. 2 ). Але оскільки його діями не заподіяно будь-якої шкоди охоронюваним законом державним інтересам, правопорушення слід вважати малозначимим, і відповідно до ст. 22 КУпАП, він може бути звільнений від адміністративної відповідальності і щодо нього можна обмежитись усним зауваженням.

Не погодившись з даною постановою судді Підгородецький І. М. подав на неї апеляційну скаргу в якій просить, поновивши строк на апеляційне оскарження, оскільки цей строк пропустив з поважних причин, так як оскаржувана постанова йому не надсилалась, а копію постанови за заявою він одержав тільки 06 вересня 2013 року, а тому, відповідно, не міг її оскаржити у строки встановлені ст. 294 КУпАП, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити, мотивуючи свою позицію по суті тим, що при розгляді даної справи неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, суддя помилково вказав, що він визнавав себе винним у вчиненні правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на оскарження постанови, виходячи зі змісту ст. 289 КУпАП, підлягає до поновлення, оскільки копія постанови у встановлений ст. 285 КУпАП триденний строк вручена чи надіслана апелянту не була, її отримав тільки 06 вересня 2013 року.

А вирішуючи апеляційну скаргу по суті виходжу з наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 14 КУАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Згідно зі ст. 280 КУАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Ст. 140 КУпАП, ч. 1, передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються в т. ч. забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг ( як це вказано по протоколу ).

Частина 4 цієї ж статті передбачає відповідальність за таке правопорушення, якщо це спричинило створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, доріг, вулиць, дорожніх споруд чи іншого майна.

Вирішуючи питання щодо винуватості апелянта у вчиненні зазначеного правопорушення суддя повинен був переконатись чи дійсно той вчинив ті чи інші конкретні дії, що підпадають під ознаки такого правопорушення. А суть правопорушення повинна бути викладена у протоколі про адмінправопорушення.

В той же час у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2, будучи на автодорозі в с. Стопчатів Косівського району відповідальною особою, порушив правила, норми, стандарти, що стосується забезпечення безпеки руху при утриманні автомобільних доріг, що призвело до ДТП, чим порушив ст. 9 невідомо якого Закону України та вчинив правопорушення передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Жодних конкретних даних про створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, доріг, вулиць, дорожніх споруд чи іншого майна не вказано.

А ст. 256 КУпАП передбачає, що у протоколі про адмінправопорушення, крім іншого, повинно бути зазначено конкретно місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за нього.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час згідно з текстом протоколу, як це правильно зазначив апелянт, не встановлено, які саме норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху порушено, а так само не зазначено на якій підставі визначено його як відповідальну особу за таке адміністративне правопорушення, суддею ці ж питання так само не встановлювалися.

Таким чином ні в протоколі ні в постанові не наведено фактичних даних які вказували б на порушення апелянтом конкретних норм чинного законодавства та вчинення ним даного правопорушення, наявності у його діях складу цього правопорушення.

Крім того, як правильно зазначив апелянт у апеляційній скарзі, у відповідності до Закону України «Про автомобільні дороги» відповідальність за неналежне утримання та експлуатацію автомобільних доріг несуть службові особи Служби автомобільних доріг України та її органів управління на місцях.

Текст посадової інструкції, де викладено обов»язки апелянта як майстра виробничої дільниці, не дає підстав вважати саме його відповідальним за стан вказаної дороги.

.При викладених обставинах слід прийти до висновку, що оскаржена постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства і підлягає скасуванню, а провадження по справі слід закрити у зв`язку з тим, що зі змісту протоколу про адмінправопорушення та інших матеріалів справи в діях ОСОБА_2 не вбачається події і складу правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, а тому згідно ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 38, 140, 245, 247, 256, 289, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження вказаної постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Косівського районного суду від 17 червня 2013 року по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області С. С. Попович