АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/796/1669/2013
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук А.В.
Категорія: ст. 124 КУпАП
Доповідач: Бець О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року суддя судової
колегії з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва Бець  О.В.,
за участю особи, яка притягнута до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Оболонського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративних
правопорушень, передбачених ст.ст. 124,
122-4 КУпАП та застосовано до нього
адміністративне стягнення у виді
позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік.

Згідно постанови суду першої
інстанції, 15 вересня 2013 року, приблизно
о 02.30 год. ночі , ОСОБА_2, керуючи
автомобілем «Фольксфаген», д.н.з.
НОМЕР_3 по вул. Тимошенко, 18 в м. Києві,
не врахував дорожню обстановку, стан
транспортного засобу, щоб мати змогу
постійно контролювати його рух та
безпечно керувати ним, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомбілем
«Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок
чого обидва транспортні засоби
отримали механічні пошкодження, однак
після чого ОСОБА_2 залишив місце
пригоди, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2,
12.1 та п. 2.10 Правил Дорожнього руху
України.

Не погоджуючись з прийнятим судом
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати, оскільки він не
навмисно покинув місце ДТП, не
перевірив, що саме він вдарив своїм
автомбілем інший автомобіль, а
застосування до нього стягнення у
вигляді позбавлення права керування
транспортними засобами є занадто
суворим, а тому просить застосувати до
нього адміністративне стягнення у
вигляді штрафу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 ,
дослідивши матеріали справи про
адміністративне правопорушення та
доводи апеляційної скарги, прихожу до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних підстав.

Як вважає суд апеляційної
інстанції, висновок суду першої
інстанції про винність водія ОСОБА_2 в
порушенні ним вимог п.п. 10.1, 10.2, 12.1 та п.
2.10 ПДР України, є законним,
обґрунтованим та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
зокрема, доказами, які містяться в
схемі дорожньо-транспортної пригоди,
письмовими поясненнями водія ОСОБА_4,
як особи, якій адміністративним
правопорушенням заподіяно майнову
шкоду, поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7, -
пасажирів автомобіля»Мітсубісі
Лансер», які стали свідками даної ДТП
та зникнення автомобіля «Фольксваген»,
який скоїв ДТП з місця пригоди,
поясненнями правопорушника ОСОБА_2,
який частково визнав себе винним.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду, за клопотанням
потерпілої особи, з яким погодився і
ОСОБА_2, також було переглянуто
відеозапис реєстратора, який
зафіксував ДТП, з якого вбачається
механізм скоєння даної ДТП, після якої
автомобіль, який вдарив автомобіль
«Мітсубісі Лансер», не зупинився та
швидко зник з місця пригоди.

Разом з тим, відповідно до п. 2.10
ПДР України, у разі причетності до
дорожньо-транспортної пригоди, водій
зобов»язаний негайно зупинити
транспортний засіб і залишатися на
місці пригоди, чого не виконав ОСОБА_2

Як вважає суд, посилання
правопорушника ОСОБА_2 на ті обставини,
що оскільки він визнає себе винним, що є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та застосування
до нього штрафних санкцій, не можуть
прийматись до уваги, оскільки його
пояснення в суді не свідчать про щире
каяття винного, оскільки ОСОБА_2 в
судовому засіданні фактично не визнав
той факт, що він скоїв зіткнення з
автомобілєм «Мітсубісі», оскільки
неодноразово наполягав на тому, що він
не побачив автомобіль та не відчув
удару, оскільки був туман та в його
автомобілі запотіли стекла.

Разом з тим, в результаті даної
ДТП, а саме в результаті зіткнення обох
автомобілів, автомобілю «Мітсубісі
Лансер» було завдано наступні
механічні пошкодження, а саме були
пошкоджені: задній бампер з правої
сторони, задні праві двері, заднє праве
крило, ковпак заднього правого колеса,
отже пояснення надані ОСОБА_2 в
судовому засіданні, не свідчать про
його щире каяття, оскільки непобачити
вночі автомобіль, в якому були
ввімкнуто ближнє світло фар та
габаритні вогні та не відчути такого
удару було неможливо.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП,
завданнями провадження в справах
про адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і
об'єктивне з'ясування обставин кожної
справи, вирішення її в точній
відповідності з законом. Як
вбачається з матеріалів справи,
вказані вимоги закону, судом були
дотримані.

Всупереч твердженням апелянта,
суд першої інстанції об'єктивно та
неупереджено дослідив всі наявні
докази в скоєнні ОСОБА_2
адміністративних правопорушень,
передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, які
містяться в матеріалах справи, дав їм
належну оцінку в плані достовірності
та достатності для висновків суду по
суті справи щодо винуватості ОСОБА_2 та
наклав адміністративне стягненння у
межах, установлених КУпАП, врахувавши
характер вчиненного правопорушення,
його відношення до скоєного та ступінь
його вини, а тому його апеляційну
скаргу на постанову Оболонського
районного суду м. Києва від 04 листопада
2013 року слід залишити без задоволення,
а постанову суду - без змін.

На підставі
викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
судді Оболонського районного суду м.
Києва від 04 листопада 2013 року, якою
ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні
адміністративних правопорушень,
передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та
застосовано адміністративне стягнення
у виді позбавлення права керування
транспортними засобами строком на один
рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя

Апеляційного суду м. Києва
Бець О.В.