Справа № 200/5159/13-п
Провадження №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2013 року
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: судді
Левч В.І.

секретаря
Данилюк Ю.В.

з участю прокурора
Іонкіна Д.Г.

розглянувши матеріал, який надійшов з
прокуратури м. Дніпропетровська
відносно:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Тбілісі, Грузія, громадянина України,
освіта вища, працюючого на посаді
юрисконсульта Служби автомобільних
доріг у Дніпропетровській області,
який мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
(идентификационный номер НОМЕР_1),

про притягнення до адміністративної
відповідальності за ст. 172-2 ч. 2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 р. до ВДСБЕЗ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області надійшла
заява ОСОБА_2 про притягнення до
відповідальності юрисконсульта Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1, який
вимагає у нього хабар в сумі 3 000 гривень
за не направлення відносно - заявника
позову до суду про стягнення втрат та
збитків на суму 12 601 грн., що причинені
Державній службі автомобільних доріг у
області.

Так, 13.02.2013 року близько 14.00 годин ОСОБА_2
прибув до Служби автомобільних доріг у
Дніпропетровської області, яка
розташована за адресою: вул. Леніна, 24,
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська, щоб з'ясувати зміст
листа адресованого йому. Юрисконсульт
Державної служби автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1
повідомив ОСОБА_2, що їм нанесено
матеріальну шкоду водієм - ОСОБА_3, який
20.10.2011 року о 18.25 годин на 439 км + 800 м
автодороги Н-08 сполученням
«Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя»
, керуючи автомобілем «МАН» д/н НОМЕР_5,
який належить на праві власності
ОСОБА_2, не вибрав безпечну швидкість
руху, не впорався з керуванням та
здійснив наїзд на металевий відбійний
брус, в наслідок чого, з його слів, було
пошкоджено 59,6 метрів металевого
бар'єрного огородження дороги. При
цьому власник автомобіля, яким є ОСОБА_2
зі слів ОСОБА_1, повинен також сплатити
суму боргу згідно норм Цивільного
кодексу України. На це ОСОБА_2 йому
пояснив, що він є тільки власником
транспортного засобу, а за його кермом,
на момент ДТП знаходився ОСОБА_3, який і
має відповідати за наслідки пригоди.
Однак, ОСОБА_1 все одно наполягав, що він
також має відшкодувати збитки Службі
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області.

27.02.2013 року о 13.17 годин на мобільний
телефон № НОМЕР_3 ОСОБА_2 прийшло
смс-повідомлення з № НОМЕР_4 (мобільний
телефон ОСОБА_1) з текстом наступного
змісту: «ОСОБА_2, извините, я ограничен в
сроках по предъявлению иска к ОСОБА_3».
Після отримання зазначеного
повідомлення, ОСОБА_2 одразу ж
зателефонував ОСОБА_1 та запитав у
нього, як йому розуміти зміст його
смс-повідомлення. ОСОБА_1 йому сказав,
щоб він прийшов до нього в кабінет № 404,
розташований по вул. Леніна, 24 м.
Дніпропетровська, в приміщенні
Державної служби автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, на що він
погодився.

27.02.2013 близько 14.00 годин ОСОБА_2 прийшов
за зазначеною адресою у кабінет до
ОСОБА_1, де він йому під час розмови
повідомив про те, що ОСОБА_2 має
принести йому грошові кошти, у розмірі
3000 грн. для того, щоб не нести
відповідальність за пошкодження
відбійного брусу. Зазначені грошові
кошти ОСОБА_1 сказав принести до 07.03.2013
року, попередньо з ним здзвонившись по
мобільному телефону. Лише в цьому
випадку, зі слів ОСОБА_1, ОСОБА_2 не буде
нести відповідальність за дії водія -
ОСОБА_3 Відповідальність за ДТП з його
участю, буде нести сам ОСОБА_3

12.03.2013 року о 10.00 годині ОСОБА_2,
перебуваючи в службову кабінеті
юрисконсульта Служби автомобільних
доріг у Дніпропетровській області
ОСОБА_1, розташованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24, передав
грошові кошти в сумі 3000 грн. останньому.

12.03.2013 року, на підставі ухвали
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06.03.2013 року, в ході
санкціонованого обшуку службового
кабінету юрисконсульта Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1 у
останнього виявлено та вилучено
грошові кошти в сумі 3 000 грн., які ОСОБА_1
вимагав та отримав в якості
неправомірної винагороди, за не
притягнення до відповідальності в
частині відшкодування збитків Службі
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області з боку
ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_1, працюючи на посаді
юрисконсульта Служби автомобільних
доріг у Дніпропетровській області, на
підставі наказу начальника Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області № 1-К від
10.01.2013 року, являючись посадовою особою
юридичної особи публічного права,
одержуючи заробітну плату за рахунок
державного бюджету, в порушення
встановлених ст. 6 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» обмежень, за не направлення
відносно ОСОБА_2 позову до суду про
стягнення втрат та збитків на суму 12 601
грн., що причинені Державній службі
автомобільних доріг у області, отримав
від останнього неправомірну вигоду в
своїх інтересах у розмірі 3000 грн., що
дорівнює більше п'яти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним
себе не визнав та пояснив, що на його
думку він не є представником влади,
державним службовцем службовою особою,
керівником, а також у нього не було
підлеглих, він не приймав рішень з
якихось питань, пов'язаних з
організацією роботи підприємства, не
займав в організації посади, пов'язані
з адміністративно-господарськими та
організаційно-розпорядницькими
функціями, про кожні своїй дії він
звітував і доповідав керівництву. А
обмеження, встановлені Законом України
«Про засади запобігання та протидії
корупції» поширюються лише на осіб
(вичерпний перелік), зазначених у
законі. Він як, спеціаліст виконував
чисто професійні функції і відстоював
інтереси організації.

На його думку, матеріали справи не
підтверджують вчинення ним ні
кримінального, ні адміністративного
правопорушення. Всі докази це
пояснення ОСОБА_2, які носять
неправдивий характер та не
відповідають дійсності. Також, в
протоколі вказано, що він вимагав від
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3000 грн.,
однак він вимагав відшкодування
збитків підприємству. Так, відповідно
до норм Цивільного кодексу України
Службою автомобільних доріг у
Дніпропетровській області була
спрямована вимога - претензія про
відшкодування заподіяної шкоди у
розмірі 12601,00 грн. Через деякий час
спочатку подзвонив, а потім і прийшов у
робочий кабінет ОСОБА_2, який просив
його не поспішати з направленням
справи до суду тому, що саме він
розглядає питання про відшкодування
Службі суми збитку. Також вони з ОСОБА_2
обговорювали варіанти поетапного
відшкодування збитку, оплати, що не
заборонено законодавчими актами,
спрощує відносини з боржниками і
економить кошти підприємства (зменшує
витрати на послуги пошти, придбання
канцелярських товарів, оплата судового
збору, оплата експертиз, поїздки у
відрядження). Він пропонував ОСОБА_2
скласти графік поетапної виплати суми,
заподіяної шкоди в рівних частках
протягом лютого - травня 2013р., шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Служби. У разі
погодження такий графік підлягав би
затвердженню начальником Служби. У
свою чергу ОСОБА_2 пропонував
розглянути питання про поетапну оплату
і 70%. і 30% від суми збитку в різні
періоди. Однак за результатами таких
переговорів боржник ОСОБА_2 повідомив,
що йому необхідно подумати і став
затягувати термін відшкодування
збитку. Побачивши, що ОСОБА_2 не
збирається розраховуватися із Службою,
вводить в оману і не надає договірні
документи, затягує час, він доповів
керівництву, і, по команді, як
юрисконсульт, склав текст позовної
заяви, яка була підписана та направлено
до суду щодо особи, безпосередньо
вчинила ДТП. Власник транспортного
засобу ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю
відповіді на претензію та договору на
передачу транспортного засобу третій
особі, був введений в судовий процес, як
співвідповідач, що передбачено ст. 32, 33
Цивільного процесуального кодексу
України.

У березні 2013 року, протягом декількох
днів ОСОБА_2 сам йому телефонував і
пропонував розрахуватися зі службою
частково, мав намір заїхати. На що він
йому відповів, що він (ОСОБА_2) може
самостійно перерахувати кошти на
поточний банківський рахунок служби,
зазначений у вимозі - претензії. Сам він
ОСОБА_2 не викликав та ні чого від нього
не вимагав, але пропонував принести
документи, що підтверджують передачу
транспортного засобу водієві (договір),
відповідь на вимогу - претензію і
документи, що підтверджують витрати,
понесені у зв'язку з ремонтом
автомобіля після ДТП. відшкодувати
шкоду підприємству.

12.03.2013 р. попередньо зателефонувавши,
ОСОБА_2 приїхав до його робочого
кабінету і повідомив, що документи він
не привіз, принесе їх пізніше, а також
не знає, як йому написати відгук на
вимогу - претензію. Він допоміг ОСОБА_2
після чого той, написавши листа -
відгук, вийшов з кабінету. Вказаний
лист-відгук він не встиг зареєструвати
в канцелярії, тому що після виходу
ОСОБА_2 з кабінету, увійшли працівники
міліції, які заявили, що розшукують
«лист служби про відсутність претензій
матеріального характеру». На що він їм
повідомив, що таких листів у цьому
кабінеті не повинно бути. У ході обшуку,
в кабінеті, працівники міліції виявили
грошові кошти, оброблені засобами
невидимого маркування, які, при
опроміненні їх ультрафіолетовою
лампою, світились. Як опинилися грошові
кошти в папці і хто їх туди поклав він
не знає. Спочатку він підозрював, що
гроші в папку поклав або ОСОБА_2 (у нього
була така можливість), або один з
оперативних працівників. Крім того, в
ході обшуку, при опроміненні
ультрафіолетовою лампою, на його руках
були виявлені ледь помітні дві риски
люмінесцентного світіння, які на його
думку виникли при наступних
обставинах: він ітався і прощався з
ОСОБА_2 рукостисканнями, давав ОСОБА_2
свою ручку для написання тексту
відповіді на вимогу - претензію, а потім
брав цю ручку назад у свої руки,
закривав і відкривав двері робочого
кабінету за ручку дверей, за яку також
брався руками ОСОБА_2 На все це, в ході
проведення обшуку, він звертав увагу
всіх присутніх (і понятих), що має бути
зафіксовано на аудіо-та відеозаписах.

Факт правопорушення, скоєного ОСОБА_1,
підтверджується:

Показаннями ОСОБА_2, який пояснив, що в
лютому 2013 року за місцем його
реєстрації надійшла вимога-претензія
щодо відшкодування шкоди від Державної
служби автомобільних доріг України за
номером № 1-14/104 від 22.01.2013 року за
підписом начальника ОСОБА_2, а
виконавець листа - ОСОБА_1 Після чого
він поїхав за адресою, вказаною у листі.

13.02.2013 року близько 14.00 години він
прибув до Державної служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровської області, яка
розташована за адресою: вул. Леніна, 24,
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська, щоб з'ясувати зміст
адресованого йому листа. В холі,
зазначеного приміщення, на першому
поверсі, він спитав у охорони, яким
чином та де можна знайти ОСОБА_1 На що
охоронець йому вказав, щоб він
попрямував до кабінету № 404 де, з його
слів, знаходиться юридичній відділ.
Зайшовши до вказаного кабінету він
спитав ОСОБА_1, на що чоловік відповів,
що це він. Він в свою чергу назвав своє
прізвище та мету прибуття. ОСОБА_1 йому
повідомив, що Державній службі
автомобільних доріг Дніпропетровської
області нанесено матеріальну шкоду
водієм - ОСОБА_3 20.10.2011 року о 18 год. 25 хв.
на 439 км + 800 м автодороги Н-08 сполученням
«Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя»
, керуючи автомобілем «МАН» д/н НОМЕР_5,
не вибрав безпечну швидкість руху, не
впорався з керуванням та здійснив
наїзд на металевий відбійний брус, в
наслідок чого, було пошкоджено 59,6
метрів металевого бар'єрного
огородження дороги. При цьому власник
автомобіля, яким він є, зі слів ОСОБА_1,
повинен також сплатити суму боргу
згідно норм Цивільного кодексу
України. Він пояснив ОСОБА_1, що є тільки
власником транспортного засобу, а за
його кермом, на момент ДТП знаходився
ОСОБА_3, який і має відповідати за
наслідки пригоди. Однак ОСОБА_1 все одно
наполягав, що він також має
відшкодувати збитки Службі
автомобільних доріг Дніпропетровської
області.

27.02.2013 року о 13.17 годин, йому на
мобільний телефон № НОМЕР_3 прийшло
смс-повідомлення з № НОМЕР_4 (мобільний
телефон ОСОБА_1) з текстом наступного
змісту: «ОСОБА_2, извините, я ограничен в
сроках по предъявлению иска к ОСОБА_3».
Після отримання зазначеного
повідомлення, він одразу ж
перетелефонував ОСОБА_1 та запитав у
нього, як йому розуміти зміст
смс-повідомлення. На що ОСОБА_1 казав,
щоб він прийшов до нього в кабінет № 404,
розташований по вул. Леніна, 24 м.
Дніпропетровська, в приміщенні
Державної служби автомобільних доріг у
Дніпропетровській області, на що він
погодився.

27.02.2013 року близько 14.00 годин він
прийшов у кабінет до ОСОБА_1, де він під
час розмови повідомив про те, що він має
принести йому грошові кошти у розмірі
3000 грн. для того, щоб не нести
відповідальність за пошкодження
відбійного брусу. Зазначені грошові
кошти ОСОБА_1 сказав принести до 07.03.2013
року, попередньо з ним здзвонившись по
мобільному телефону. Лише в цьому
випадку, зі слів ОСОБА_1, він не буду
нести відповідальність за дії водія-
ОСОБА_3 Відповідальність за
вищезазначене ДТП з його участю, буде
нести сам ОСОБА_3

Зі слів ОСОБА_1 він зрозумів, що він
вимагає з нього хабара в розмірі 3000 грн.
за не притягнення до відповідальності
в частині відшкодування збитків Службі
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області. Після чого
04.03.2013 р. він звернувся до ДМУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області і
попросив прийняти міри до посадової
особи юрисконсульта Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1, який
вимагає у нього хабар за не виконання
своїх службових обов'язків.

12.03.2013 року о 10.00 годині він перебуваючи
в службову кабінеті юрисконсульта
Служби автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1,
розташованого за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24, передав
останньому грошові кошти в сумі 3000 грн.

Не суперечать показання ОСОБА_2 і іншим
зібраним по справі доказам.

Так, згідно протоколу огляду від 12.03.2013
р., протоколу обшуку від 12.03.2013 р., в ході
санкціонованого обшуку службового
кабінету юрисконсульта Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області ОСОБА_1 у
останнього виявлено та вилучено
грошові кошти в сумі 3 000 грн., які ОСОБА_1
вимагав та отримав в якості
неправомірної винагороди.

Крім того, як вбачається з прослуханих
в судовому засіданні матеріальних
носіїв інформації негласного
слухового аудіо-контролю ОСОБА_1 від
12.03.2013 р., останній диктує ОСОБА_2 текст
заяви з проханням не стягувати з нього
матеріальний збиток як з власника
джерела підвищеної небезпеки
(автомобіля), бо він не перебував за
кермом автомобіля, а відтак не заподіяв
збиток внаслідок ДТП, і ОСОБА_1 йому
обіцяє, що до нього ніяких претензій
більше не буде.

Даний факт також свідчить про те, що
ОСОБА_1 вимагав у ОСОБА_2 гроші за не
притягнення останнього в якості
співвідповідача у справі про
відшкодування збитку в результаті ДТП,
оскільки він і до цього знав, що за
кермом автомобіля, що належить ОСОБА_2,
знаходився інший чоловік і проте
пред'являв претензію ОСОБА_3, який
керував автомобілем у момент ДТП і
ОСОБА_2, який є власником автомобіля.

Крім того, ОСОБА_1, будучи юристом знав,
що відповідно ст. 1187 ЦК України, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку і той факт, що
ОСОБА_2 не знаходився за кермом
автомобіля при ДТП - не може бути
підставою для не притягнення його як
співвідповідача при зверненні до суду
з позовом про відшкодування
матеріальної шкоди.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не є
суб'єктом даного правопорушення
безпідставна.

Згідно довідки Державної служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровській області від 12.03.2013 р.
№ 1-16/569, ОСОБА_1 дійсно працює на
вказаному підприємстві з 11.01.2013 р.
юрисконсультом 1 категорії і таким
чином згідно п. «а» ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» є суб'єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення як посадова особа
юридичних осіб публічного права, які не
зазначені в п. 1 ч. 1 цієї статті, але
одержують заробітну плату за рахунок
державного чи місцевого бюджету.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд
приходить до висновку про доведеність
вини ОСОБА_1, в порушенні встановлених
ст. 6 ч. 1 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
обмежень щодо використання службових
повноважень та пов'язаних з цим
можливостей з одержанням за це
неправомірної вигоди, які виразились у
використанні службових повноважень та
пов'язаних з цим можливості з одержання
неправомірної вигоди у розмірі, що не
перевищує ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, за що
передбачена відповідальність за ст. 172-2
ч. 2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

З урахуванням обставин правопорушення,
особи правопорушника, суд вважає за
необхідне накласти на ОСОБА_1
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави з
конфіскацією незаконно одержаної
неправомірної вигоди матеріального
характеру.

На підставі зазначеного, керуючись ст.
172-2 ч.2, ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ

ОСОБА_1 притягнути до адміністративної
відповідальності за ст. 172-2 ч. 2 КУпАП та
накласти на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу на користь
держави у розмірі 3000 гривень з
конфіскацією незаконно одержаної
неправомірної вигоди матеріального
характеру.

Постанова судді може бути оскаржена
особою, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності, її
законним представником, захисником,
потерпілим, його представником або на
неї може бути внесено протест
прокурора протягом десяти днів з дня
винесення постанови. Апеляційна
скарга, протест прокурора подаються до
відповідного апеляційного суду через
місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя:
В.І. Левч