Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________
ЄУ № 320/4731/13-п Суддя в 1-й інстанції Калугіна І.О.
Провадж. № 33/778/267/13 Суддя в 2-й інстанції Тютюник М.С.
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2013 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1, розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2013 р., якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: м. Мелітополь, вул. 40 років Жовтня, 56, офіційно не працюючого,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого за ст. 130 ч.1 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АА2 № 748939 від 05.05.2013 року ОСОБА_1 05.05.2013 року о 06 годині 00 хвилин по проспекту Богдана Хмельницького в м. Мелітополь керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

31.05.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій, вважаючи постанову незаконною та необгрунтованою, винесеною з неповним дослідженням всіх обставин справи, вказуючи на невідповідність накладеного стягнення особі порушника, ступеню його вини та майновому стану, просить постанову скасувати з закриттям провадження по справі.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 251 КпАП України - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АА2 № 748939 від 05.05.2013 року (а.с.2); висновком наркологічного диспансеру про проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння № 520 від 05.03.2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння (а.с.3); поясненнями свідка ОСОБА_2, згідно яких в момент зупинки водія ОСОБА_1 в нього був відчутний запах алкоголю, в звязку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд, який підтвердив факт перебування водія в стані алкогольного спяніння; показаннями свідка ОСОБА_3, яка була допитана у судовому засіданні та підтвердила факт медичного огляду 05.05.2013р. ОСОБА_1 та виявлення у останнього ознак алкогольного спяніння, що підтвердилось і при застосуванні газового аналізатору «Алкотест6510», про що о 05 год. 40 хв. був складений відповідний висновок.

Твердження апелянта про недопустимість зазначеного медичного висновку як доказу, суддя знаходить не переконливим.

Огляд на стан спяніння ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції "Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09.09.2009 р. №400/666.

Доводи ОСОБА_1 стосовно необґрунтованого відхилення суддею висновку повторного медичного огляду №521 від 05.05.2013 р. є безпідставними, оскільки зазначений висновок був суддею аргументований.

Повторний висновок № 521 від 05.03.2013 року, складений лікарем ОСОБА_4, згідно якого у ОСОБА_1 не виявлено ознак алкогольного спяніння суддею районного суду не прийнято до уваги, з чим погоджується суддя апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно змісту висновку, поясненням ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4, повторний медичний огляд ОСОБА_1 був зроблений о 09 год. 10 хв., тобто через 4 години з моменту зупинки ОСОБА_1 працівниками ДАІ та виявлення ознак спяніння, що протирічить вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, згідно яких огляд водія транспортного засобу проводиться в закладі охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 зазначила, що повторний огляд ОСОБА_1 проводився за його особистим зверненням, при цьому йому розяснювалась недійсність даного висновку і, хоча при застосуванні тесту був встановлений негативний результат на вживання алкоголю, було виявлено залишковий тремор рук у ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи суддею було повно і обєктивно досліджено і оцінено в сукупності всі докази по справі і прийнято обгрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При призначенні адміністративного стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 33, 245, 280 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який не вперше притягається до адміністративної відповідальності та піддав ОСОБА_1 стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КпАП України.

Враховуючи факт того, що у березні 2012 р. відносно ОСОБА_1 накладалось стягнення за вчинене аналогічне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України у вигляді громадських робіт, суддя приходить до висновку про недоцільність застосування до даної особи іншого альтернативного стягнення. Наявність на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей та, за відсутності водійського посвідчення, не можливість заробітку не спростовують зазначеного висновку.

Накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є домірним скоєному правопорушенню і відповідає меті адміністративного стягнення.

З вказаним видом адміністративного стягнення апеляційний суд погоджується, постанова судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області є законною і обґрунтованою, правових підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КпАП України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_5