П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09.08.2013 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в особі судді Дідика В.М.,

за представника Чопської митниці мін доходів, розглянувши апеляційну скаргу правопорушника на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

В С Т А Н О В И В:

постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 р. громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. Встановлено, що 24.02.2013 р. о 20 год. 33 хв. в зону митного контролю на ділянку «Вїзд» митного поста «Лужанка» Чопської митниці заїхав легковий автомобіль НОМЕР_1 під керуванням громадянина України ОСОБА_1, який обрав порядок проходження митного контролю по смузі «зелений коридор».

В ході митного контролю зазначеного транспортного засобу було виявлено вантаж «Ламінатна дошка для підлоги» в поліетиленовій упаковці, в кількості 9 пакунків загальною вагою 120,6 кг та «Мармурові плити для підвіконників» в кількості 7 штук загальною вагою 84,7 кг без ознак приховування. До митного контролю ОСОБА_1 подано касові чеки про придбання даних товарів у супермаркетах м. Відня.

З урахуванням вказаного, суддею констатовано наявність в діях апелянта складу правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України порушення встановленого порядку проходження митного контролю у зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

Не погодившись з винесеним в справі рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення пропущеного строку оскарження від 16.07.2013 р. (а.с. 23-25), в яких апелянт відповідно просить поновити пропущений строк та скасувати постанову, закривши провадження в справі, мотивуючи це порушенням суддею норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним зясуванням всіх фактичних обставин справи та неналежній оцінці наявних у справі доказів. Апелянт стверджує, що смугу руху «зелений коридор» обрав на вимогу службової особи митного поста, а потім самостійно звернувся з приводу декларування та сплати митних платежів.

Заслухавши промову представника Чопської митниці, яка заперечила проти доводів апеляції, виступ ОСОБА_1 який апеляцію підтримав, апеляційний суд приходить до переконання, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які докази належного повідомлення про час розгляду справи, внаслідок чого апелянт був позбавлений права особисто взяти участь в її розгляді та скористатись всіма процесуальними правами особи, яка бере участь в провадженні в справі про адміністративне правопорушення. Наведене свідчить про поважність причин пропущення строку на апеляційне оскарження постанови, відтак вимога про поновлення строку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Диспозицією статті 471 МК України визначено склад адміністративного правопорушення, що полягає в порушенні встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Згідно з умовами ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України, визначеними частиною 1 ст. 374 МК України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є обєктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 зазначеної статті визначено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Частиною 5 статті 366 МК України передбачено, що обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

З урахуванням вказаного, обрання ОСОБА_1 «зеленого коридору» при переміщенні через митний кордон України вантажу «Ламінатна дошка для підлоги» в поліетиленовій упаковці, в кількості 9 пакунків загальною вагою 120,6 кг та «Мармурові плити для підвіконників» в кількості 7 штук загальною вагою 84,7 кг з очевидним перевищенням неоподатковуваної норми переміщення через митний кордон України свідчить про наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України.

Вина ОСОБА_1 в порушенні митних правил, передбаченому ст. 471 МК України підтверджується сукупністю доказів, що знаходяться в матеріалах справи, зокрема протоколом про порушення митних правил № 0522/30514/13 від 24 лютого 2013 р. (а.с. 1-4), Актом проведення зважування від 24.02.2013 р. (а.с. 6), Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 24.02.2013 р. (а.с. 7), поясненнями ОСОБА_1 від 24.02.2013 р. (а.с. 11) та не заперечується ним виходячи з аналізу змісту поданої апеляційної скарги. Наведені докази в їх сукупності, що узгоджуються між собою, встановлюють та достовірно підтверджують факт порушення апелянтом митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, що полягало в порушенні встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор" товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Отже, суддею міськрайонного суду повно та всебічно досліджено всі обставини справи, обґрунтовано констатовано наявність складу порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України в діях ОСОБА_1, адміністративне стягнення накладене в межах санкції вказаної статті, відтак винесена в справі постанова є законною та обґрунтованою, містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних, належних та допустимих доказів обставинам, які мають значення для вірного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, висновків судді не спростовують, не підтверджують однобічності чи неповноти розгляду справи.

Однак апеляційний суд вважає, що у відповідності до ст. 22 КУпАП ОСОБА_1І слід звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням у звязку з малозначністю правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, зокрема з пояснень ОСОБА_1 даних ним представнику митниці під час складання протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 вказує, що заїхавши на митний пункт пропуску державного кордону із Угорщиною, на його запитання у службової особи митного пункту про правила проїзду легкового автомобіля з вантажем, йому була дана вказівка стати в другий ряд. Також вказує на те, що у звязку з тим що подія відбувалася в темну пору доби та його втомленість від поїздки, він не одразу зрозумів, що представник митниці направив його по «зеленому» коридору. Просить врахувати, що наміру на вчинення правопорушення не мав, правопорушення вчинив вперше та вину визнає частково. Суд цих пояснень не врахував не викликав правопорушника на розгляд справи та не заслухав його пояснень.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року №8 «суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП. При цьому слід враховувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.»

Таким чином, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 р. про притягнення його за ст. 471 МК України до адміністративної відповідальності та накладення штрафу.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 р., згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУПАП за малозначністю вчиненого правопорушення обмежившись усним попередженням.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: