П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/7582/13-п

09 серпня 2013 року м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Косюк А. П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянство України, місце роботи: не працює,

проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2013 року органом внутрішніх справ було виявлено, що ОСОБА_1 ухилялася від виконання передбачених законодавством обовязків по вихованню своєї прийомної неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який самовільно покинув домівку. Зазначені дії кваліфіковані за ч.1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоїнні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП не визнала, та пояснила, що дійсно її дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, сам вийшов з будинку де вони спільно мешкають на прогулянку.

Відповідно до загального визначення адміністративного правопорушення у ст.9 КУпАП обовязковою ознакою складу правопорушення, у тому числі передбачених ч.1 ст. 184 КУпАП, є вчинення особою певної дії або її бездіяльність, які згідно зі ст.256 КУпАП мають бути конкретно визначені у протоколі.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно статті 150 Сімейного кодексу України, визначаються такі обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

1. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов'язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Виходячи з обов`язків та відповідальності по вихованню, навчанню і розвитку дитини, які покладаються на батьків та осіб приравнених до них згідно законодавства України, самовільний вихід з домівки неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 не відноситься к відповідальності чи обов`язкам батьків чи осіб приравнених до них відносно виховання їх неповнолітніх дітей згідно законодавства України, також Конституцією України гарантується свобода пересування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. А у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Однак, на порушення вказаних вимог закону протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 не містить конкретних даних про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення та інших відомостей, необхідних для вирішення справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанову суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: ОСОБА_3