АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2012 рокусуддя апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень, -

в с т а н о в и в :

ПостановоюСамарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненніадміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Однак, при цьому постановою суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою,ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП.

__________________________________________________________________

Справа № 33/490/273/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_6

Категорія: ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2посилається на те, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального закону,а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.Районний суд не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно апелянта складений з чисельними порушеннями. ОСОБА_2 зазначив, що винною у вчиненні ДТП є водій ОСОБА_4, яка рухалась на великій швидкості і намагаючись обїхати яму на дорозі, створила аварійну ситуацію апелянту, котрий вже знаходився на перехресті. Залишив ОСОБА_2 місце ДТП оскільки працівники ДАІ тривалий час не приїжджали за викликом, а він є людиною похилого віку і тому не зміг у великий мороз на вулиці довго чекати їх приїзду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав в повному обсязі подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити. ОСОБА_3 зазначив, що апелянт не винен у вчиненні ДТП, оскільки на невеликій швидкості здійснював маневр повороту на перехресті, але в цей момент з автомобілем під його керуванням здійснив зіткнення автомобіль ОСОБА_4 Також, ОСОБА_3 звернув увагу апеляційного суду на чисельні порушення в діях працівників ДАІ, котрі навіть не зявились за викликом до районного суду під час розгляду справи.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, в суді апеляційної інстанції просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову районного суду без змін, оскільки оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи апеляції безпідставні. ОСОБА_4 пояснила, що одразу після зіткнення автомобілів ОСОБА_2 пропонував їй відремонтувати автомобіль, однак вона не погодилась та викликала працівників ДАІ. На теперішній час автомобільРудницької В.В. відремонтований повністю та вона не має до апелянта претензій матеріального характеру.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, а також заперечень потерпілої проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова районного суду скасуванню з винесенням нової постанови, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_2Т.в порушенні п.п. 10.5., 2.10. Правил дорожнього руху України,відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП; протоколом огляду місця ДТП;схемою місця ДТП, підписаною уповноваженою особою, потерпілою ОСОБА_4 та понятими, оскількиКучер П.Т. залишив місце ДТП та іншими фактичними даними.

Крім того, з пояснень свідка ОСОБА_7, наданих при оформленні ДТП, вбачається, що автомобіль марки Волга зеленого кольору, виконуючи на перехресті маневр повороту, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки ДЕУ.

В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів, підтверджених відповідними доказами, які б давали суду апеляційної інстанції підстави ставити під сумнів обставини справи, які випливають з документів, що містяться в матеріалах справи та правильно встановлені судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що винною у вчиненні ДТП є водій ОСОБА_4, яка рухалась на великій швидкості і намагаючись обїхати яму на дорозі, створила аварійну ситуацію апелянту, котрий вже знаходився на перехресті, - є неспроможними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України не передбачено право водія у разі причетності до ДТП залишати місце пригоди з підстави тривалого очікування працівників ДАІ, тому твердження ОСОБА_2 про те, що місце ДТП він залишив оскільки працівники ДАІ тривалий час не приїжджали за викликом, а він є людиною похилого віку і тому не зміг у великий мороз на вулиці довго чекати їх приїзду, - є безпідставними.

Разом з тим, апеляційним переглядом встановлено, що при розгляді справи судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права.

Так, протокол про адміністративне правопорушення від 11 січня 2012 року відносно ОСОБА_2 складено за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_2 мало місце порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, районний суд правильно зазначивши в постанові обставини інкримінованих ОСОБА_2 правопорушень, неправильно кваліфікував його дії та незаконно визнав останнього винним зокрема і у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність особи за порушення, передбачені ч. 1 3 цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки.

З огляду на викладене, враховуючи, що вина апелянта в порушенніПравил дорожнього руху України,що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, повністю доведена, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової постанови, якою ОСОБА_2 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихст. ст. 124, 122-4 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, враховуючи, що з дня вчинення апелянтом адміністративних правопорушень пройшло більше трьох місяців, вважає необхідним закрити провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 38, п. 7 ст. 247, ст.294Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2012 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень, - скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, а провадження в даній справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1