АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
14 червня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю ОСОБА_1, його апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючого в ПП ОСОБА_2В., проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху України.
______________________________________________________________________
Справа № 33/490/474/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3
Категорія: ч. 1 ст. 130КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_4
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 28 травня 2012 року подав апеляційну скаргу, тобто після закінчення, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП, десятиденного строку на оскарження постанови суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення або помякшити накладене на нього адміністративне стягнення.Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для оскарження постанови.
У клопотанні про поновлення строку ОСОБА_1 посилається на те, що строк на апеляційне оскарження постанови суду ним був пропущений з поважної причини, а саме, у звязку з тим, що при розгляді справи в районному суді він не був присутній, оскільки не отримував будь-якого повідомлення про місце, дату та час розгляду справи. При цьому, копія постанови суду апелянту не направлялась і він її отримав лише 16 травня 2012 року.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова районного суду є незаконною та необґрунтованою, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 уточнив вимоги апеляційної скарги та просив суд змінити вид накладеного на нього постановою районного суду адміністративного стягнення з позбавлення права керування транспортними засобами на штраф.
Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи уточненої апеляційної скарги та заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах уточненої апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови суду, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та уточнена апеляційна скарга підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Дані вимоги закону при розгляді справи судом першої інстанції не дотримані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як направлення апелянту, так і отримання ним судового виклику.Разом з тим, районний суд справу розглянув у відсутність ОСОБА_1, чим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Докази направлення апелянту копії постанови судув трьохденний строк, передбачений ст. 285 КУпАП, в матеріалах справи також відсутні.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду і розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Даний висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 256 КУпАП; рапортом працівника ДАІ; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Крім того, в письмових поясненнях ОСОБА_1 власноручно зазначив, що працівниками ДАІ йому було запропоновано пройти медичне освідчення від якого він відмовився, оскільки це займе певний час.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Однак, аналізом оскаржуваної постанови встановлено, що районний суд взагалі не мотивував своє рішення щодо призначення апелянту адміністративного стягнення та не зазначив на підставі яких даних він прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а відтак вчинене ним правопорушення не містить ознак систематичності.
Також, судом не було обговорено і питання про накладення на апелянта передбаченого законом менш суворого адміністративного стягнення.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції констатує відсутність обставин, що у відповідності до ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність апелянта за адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість помякшення ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накладення його у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, ста пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За таких обставин, уточнена апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині розміру накладеного адміністративного стягнення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
п о с т а н о в и в :
клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1, уточнену ним в судовому засіданні апеляційного суду 14 червня 2012 року, задовольнити.
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2012 року відносно ОСОБА_1 змінити в частині накладеного адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 2550 гривень.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_4