АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2013 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, за участю потерпілого ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою відносно

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року відносно ОСОБА_4 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постановою районного суду встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_4, останній 20 листопада 2012 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки ГАЗ 2705, державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. ОСОБА_5 та вул. Енергетичної в м. Дніпропетровську, при подачі сигналу світлофора, що забороняє рух, не зупинився перед світлофором, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, де скоїв зіткнення з автомобілем марки Деу Ланос, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався на дозволяючий сигнал світлофора; внаслідок ДТП завдана матеріальна шкода, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження,

Провадження № 33/774/58/13 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7

Категорія: ст. 124 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_8

при цьому водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 8.7.3. (е), 8.10. Правил дорожнього руху України. Однак, суд першої інстанції з мотивів, викладених в постанові, прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_4 відсутня обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у звязку з чим суд виніс вказане рішення у справі.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою представник потерпілого ОСОБА_1 ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_3 зазначила, що постанова районного суду є незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, а викладені в постанові висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженням апелянта, вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в повному обсязі підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали в повному обсязі подану апеляційну скаргу, підтвердили викладені в ній доводи та просили апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, потерпілий ОСОБА_1, в підтвердження факту заподіяння йому тілесних ушкоджень, надав апеляційному суду для долучення до матеріалів справи ксерокопію висновку судово-медичної експертизи, а також зазначив, що в разі задоволення його апеляційної скарги, просить накласти на ОСОБА_4 адміністративне стягнення на розсуд суду, але з урахуванням всіх конкретних обставин справи.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова районного суду скасуванню з винесенням нової постанови з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобовязаний повно, всебічно та обєктивно зясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, аналізом матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не зясував обставини щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, закриваючи провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що водій ОСОБА_4, виконуючи вимоги п. 16.8. Правил дорожнього руху України, закінчував проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора і на момент зіткнення передня частина автомобіля під його керуванням вже знаходилась за межами перехрестя, а відтак, при встановленні судом факту порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. п. 14.6. (а), 16.5., 16.9. Правил дорожнього руху України, дії водія ОСОБА_4 не знаходяться в причинному звязку з ДТП, яка сталася.

Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що взагалі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки вказані висновки суду не підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи, при цьому при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в оскаржуваній постанові не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Як встановлено апеляційним переглядом, водію ОСОБА_4 інкримінується порушення, в тому числі, вимог п. п. 8.7.3. (е), 8.10. Правил дорожнього руху України, котре виразилося в тому, що він при поданні сигналу світлофора, який забороняє рух, не зупинився перед світлофором і виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Однак, аналізом змісту постанови суду першої інстанції, зокрема, в частині мотивів, з яких суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, судом апеляційної інстанції встановлено, що районним судом взагалі не досліджувалося питання відповідності дій водія ОСОБА_4 вищезазначеним вимогам Правил дорожнього руху України.

Так, місцевим судом не було надано належної оцінки письмовим поясненням водія ОСОБА_4, в яких він зазначає, що підїхавши до перехрестя вул. Будівельників та вул. ОСОБА_5 він зупинився на червоний сигнал світлофора і розпочав рух після того, як йому загорівся зелений сигнал. Більше того, підїжджаючи до перехрестя з вул. Енергетична, він побачив, що йому горить зелений сигнал світлофору і він, не змінюючи швидкості продовжив рух далі.

Таким чином, в своїх поясненнях ОСОБА_4 наполягає саме на факті початку проїзду та самого перетинання перехрестя виключно на зелений сигнал світлофора.

Разом з тим, факт порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3., 1.5., 8.7.3. (е), 8.10. Правил дорожнього руху України, в повному підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення; висновком, зробленим посадовою особою ДАІ, за результатами розгляду матеріалів ДТП; протоколом огляду місця ДТП; схемою місця ДТП, підписаною уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень, в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після їх зіткнення, пошкодження, які отримали автомобілі в результаті ДТП; протоколами огляду транспортних засобів.

Крім того, з пояснень потерпілого ОСОБА_1, наданих в судовому засіданні місцевого суду, котрі є аналогічними за своїм змістом з поясненнями, наданими потерпілим в письмовому вигляді під час оформлення матеріалів за фактом ДТП, вбачається, що останній, підїхавши до перехрестя вул. ОСОБА_5 та вул. Енергетична, маючи намір повернути ліворуч, зупинився в крайній лівій смузі для руху, за вантажним автомобілем. Коли додаткова стрілка світлофора загорілася зеленим світлом, вантажний автомобіль почав здійснювати поворот ліворуч і за ним поїхав ОСОБА_1, але після того, як останній випередив на перехресті вантажний автомобіль і практично доїхав до вул. Енергетична, з його автомобілем допустив зіткнення автомобіль марки ГАЗ.

Як вбачається з письмових пояснень свідка ОСОБА_9, він на автомобілі марки Мазда 6 рухався по вул. Енергетичній у напрямку вул. ОСОБА_5, перед перехрестям з вул. Героїв Сталінграда свідок побачив, що світлофор почав блимати зеленим кольором і так як перехрестя є дуже широким, ОСОБА_9 зупинився на світлофорі. В цей час почався рух по вул. Героїв Сталінграда в прямому напрямку, а автомобілі в лівому ряді стояли, оскільки для руху в їх напрямку наявна спеціальна секція світлофора (стрілка). Коли вказана секція світлофора загорілася зеленим світлом, автомобілі почали рух ліворуч на вул. Енергетична і в їх числі був автомобіль марки Деу, який майже закінчував проїзд перехрестя, але з ним допустив зіткнення автомобіль марки ГАЗ, котрий рухався по вул. Героїв Сталінграда зі сторони вул. Будівельників, в напрямку вул. Перемоги. Також, свідок зазначив, що перед автомобілем марки Деу першим почав виконувати маневр повороту ліворуч вантажний автомобіль.

Вищезазначені пояснення свідка ОСОБА_9 є логічними, послідовними, детально відображають обставини ДТП і в повному обсязі узгоджуються з поясненнями потерпілого та з даними які випливають з документів, які наявні в матеріалах справи.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення уповноваженою особою Державтоінспекції МВС факту порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3., 1.5., 8.7.3. (е), 8.10. Правил дорожнього руху України, а також місця зіткнення транспортних засобів, яким безпосередньо є перехрестя, а висновок суду першої інстанції стосовно того, що зіткнення відбулося за межами перехрестя є безумовно надуманим та таким, що не відповідає дійсності.

Також, з урахуванням вищевикладеного є неспроможною версія водія ОСОБА_4 стосовно фактичних обставин ДТП.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що саме порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3., 1.5., 8.7.3. (е), 8.10. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з ДТП, що сталася.

Таким чином, апеляційним переглядом встановлено, що 20 листопада 2012 року, приблизно о 14 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки ГАЗ 2705, державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. ОСОБА_5 та вул. Енергетичної в м. Дніпропетровську, при поданні сигналу світлофора, що забороняє рух, не зупинився перед світлофором, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки Деу Ланос, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався на дозволяючий сигнал світлофора; внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а потерпілий ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю доведена, а його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП, як порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а відтак, постанова районного суду підлягає скасуванню, з винесенням нової постанови, якою ОСОБА_4 необхідно визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вирішуючи питання про вид та розмір адміністративного стягнення, яке необхідно накласти на ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції враховує характер вчиненого останнім правопорушення, котре з урахуванням вимог Правил дорожнього руху України, які були порушенні ОСОБА_4 є грубим порушенням порядку користування правом керування транспортним засобом, особу правопорушника, ступінь вини ОСОБА_4, яка на переконання апеляційного суду виражається в формі необережності, оскільки ОСОБА_4, будучи особою, яка має тривалий стаж керування транспортними засобами, що слідує з того, що посвідчення водія йому було видане ще в 1996 році, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення.

Крім того, суд апеляційної інстанції констатує відсутність обставин, що помякшують відповідальність правопорушника, а також враховує той факт, що внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження легкого ступеню, що підтверджується відповідним висновком.

Таким чином, з урахуванням того, що накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки інше, менш сурове адміністративне стягнення, не буде сприяти вихованню ОСОБА_4 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 30, 33, 124, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану в інтересах потерпілого ОСОБА_1, задовольнити.

Скасувати постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2012 року, якою відносно ОСОБА_4 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_8