Справа №461/7271/13-п
провадження №3/461/1986/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2013 року м. Львів

суддя Галицького районного суду м. Львова Романюк В.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Львівської митниці, про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, пенсіонера, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

за ст.471 Митного Кодексу України,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 14.05.2013 року о 16 год. 25 хв., прямуючи з України в ОСОБА_2 автомобілем марки "Opel ASTRA", р.н. MIZJ632, через митний пост "Смільниця" Львівської митниці, по смузі руху спрощеного контролю "зелений коридор" порушив встановлений порядок проходження митного контролю по цій смузі. Під час проведення митного огляду транспортного засобу було виявлено валюту, а саме: 26405,00 євро та 200 доларів США, а всього загальна вартість безпосередніх предметів правопорушення становить 171 707,28 грн., які підлягають обов'язковому декларуванню та оподаткуванню при переміщенні через митний кордон України.

Під час розгляду справи представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності, просив суворо не карати ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, представника митниці, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Згідно ст.462 МК України, яка регулює основні та додаткові адміністративні стягнення, попередження та штраф можуть застосовуватися тільки як основні адміністративні стягнення за порушення митних правил.

Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у п.3 ст.461 МК України, може застосовуватися як основне і як додаткове адміністративне стягнення.

За одне і те саме порушення митних правил може накладатися тільки основне або основне і додаткове адміністративне стягнення. Якщо статтею, якою встановлюється адміністративна відповідальність за порушення митних правил, передбачається основне і додаткове адміністративне стягнення, застосування лише додаткового адміністративного стягнення без основного не допускається, крім випадку, передбаченого ч.3 ст. 467 МК України.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Крім того, згідно з ст.9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "З захисту прав і основних свобод людини", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід'ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов'язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи на повагу власності.

Згідно зі Статтею 1 Протоколу N 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин конфіскація є втручанням в право особи на повагу власності і, відповідно, має бути застосована ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з захисту прав людини.

Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Об'єктивна сторона правопорушення, яке вичинив правопорушник полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в "зеленому коридорі", тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена ст. 471 МК України.

Згідно зі ст.471 МК України, за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання, Європейський Суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов'язок вживати заходи в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь-яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз і вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування грошових коштів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, у відповідності з рішенням ЄСПЛ, слід визнати що застосування конфіскації в даному випадку відповідатиме загальним інтересам.

Далі слід з'ясувати чи буде, в разі застосування конфіскації, досягнута розумна співрозмірність між засобами, використаними судом для забезпечення загального інтересу, і захистом права особи на повагу власності або, іншими словами, чи не буде покладено на нього індивідуальний надмірний тягар.

Правопорушник свою вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся.

Правопорушення полягало в недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які він вивозив.

Слід зауважити, що вивезення готівкової іноземної валюти з України не є незаконним, згідно з діючим законодавством України.

Крім того, сума, яка може бути законно вивезена, чи фізично переміщена через український митний кордон, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (10000 євро), яка може бути вивезена без письмового декларування.

Більш того, правопорушник є фізичною особою - нерезидентом та має право вивозити з України готівку в сумі, що перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови письмового декларування митному органу в повному обсязі, тобто без наявності документів, що підтверджують зняття готівки з рахунків у банках (фінансових установ), включно на ту суму, що перевищує в еквіваленті 10000 євро.

Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про те, що зазначені грошові кошти отримані незаконним шляхом, або призначені для використання в незаконній діяльності, ніщо не дозволяє припустити, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків.

Грошові кошти, які перевозив правопорушник, вивезення даної суми з України допускається, за умови її декларування митному органу.

Таким чином єдине протиправне діяння, яке вчинив правопорушник полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Далі ЄСПЛ зазначив, що для визнання втручання держави співрозмірним воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів, ухилення від сплати податків), яке фактично встановлене не було.

Сума, яка за рішенням суду має бути конфіскована, є для правопорушника значною, і має бути повернута.

З іншого боку, шкода, яка могла бути заподіяна державі Україна, була незначна, оскільки правопорушник не ухилявся від сплати мита чи інших зборів і не заподіяв іншої майнової шкоди державі.

Якби грошові кошти, що перевозив правопорушник не були виявлені, українська влада лише не отримала б інформацію про те, що ці грошові кошти були вивезені з України. Таким чином конфіскація, в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою, оскільки державі не завдано ніяких збитків в результаті недекларування грошових коштів.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ, приходжу до висновку про те, що застосування конфіскації, в якості додаткового адміністративного стягнення, в даному випадку є порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції, тобто є неспіврозмірним, оскільки покладає на правопорушника "індивідуальний надмірний тягар".

Враховуючи обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, малозначимість та невисоку суспільну небезпеку, особу правопорушника, незначний рівень завданої шкоди, переміщення особистих коштів, а тому вважаю можливим призначити адміністративне стягнення у виді штрафу, без призначення при цьому додаткового покарання - конфіскації, яке вказане в санкції ст. 471 МК України.

Керуючись ст.ст. 22, 38, 248, 249, 251, 283-285 КУпАП, ст.ст. 459, 461, 462, 487, 527, 528 МК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

Вилучену, відповідно до протоколу про порушення митних правил №1287/20911/13 від 14.05.2013 року іноземну валюту, а саме: 22 шт. купюр номіналом 500 євро: Х2, Х1, Х8, Х3, Х9, Х3, Х5, Х6, Х1, V7, Х9, Х8, Х9, Х2, Х6, Х5, Х9, Х2, S1, N8, X9, N6; 3 шт. купюр номіналом 200 євро: X8, X4, N8; 48 шт. купюр номіналом 100 євро: S1, S8, S3, N7, S5, S9, S5, X8, X6, S7, S9, S8, S7, S3, X8, X6, X3, X4, X4, S1, S6, S7, S8, S9, S6, S5, S5, S6, U9, X5, S2, X7, S8, S8, X7, X8, N3, N1, S9, S2, X1, S5, S3, S9, N5, S8, S6, N6; 1 шт. купюри номанілом 5 євро: P5; 1 шт. купюри номіналом 100 доларів США: HB15754270І; 2 шт. купюр номіналом 50 доларів США: IC23040105A, IL75820457A - повернути ОСОБА_1.

Постанова судді у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова, особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, прокурором або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Ф. Романюк