П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 524/3543/13-п

16.05.2013 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, працює: ТОВ «ТК «Влів» - директор, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності

за ч.1 ст.41 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 року в м. Кременчуці при перевірці ТОВ "ТК "Влів", що знадиться по вул. Київській, 64А встановлені порушення вимог законодавства про працю, а саме: порушено вимоги ч.1 ст.38 КЗпП України, якою визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Так, в заявах на звільнення за власним бажанням контролера ВТК ОСОБА_3 від 14.03.2013 р. та інженера відділу технічного контролю ОСОБА_4 від 04.02.2013 р. дата звільнення не зазначена. Наказом № 106/1К від 14.03.2013 р. ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням згідно статті 38 КЗпПУ з 14.03.2013 р., наказом № 45-К від 04.02.2013 р. ОСОБА_4 звільнено за власним бажанням згідно статті 38 КЗпПУ з 04.02.2013 р., чим порушено права працівників, щодо відізвання раніше поданої заяви про звільнення, до закінчення двотижневого строку попередження.

Порушено вимоги ч.1 ст.47 КЗпП України якою визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову крижку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Так, наказом № 146/1 від 29.05.2012 р. слюсаря механоскладальних робіт ОСОБА_5 звільнено за прогул з 25.05.2012 р. (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) по п. 4 ст. 40 КЗпПУ; наказом № 103-К від 29.03.2012 року електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах ОСОБА_6 звільнено за прогул з 20.02.2012 р. (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) по п. 4 ст. 40 КЗпПУ. При цьому, у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до неї та у особових картках форми П-2 відсутні підписи працівників про одержання трудових книжок (трудові книжки знаходяться на підприємстві), поштові повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адміністрацією підприємства в день звільнення не надіслані, розрахунок, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, не проведені (під час перевірки підтвердження не надано). В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ст.75 КЗпП України, якою визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. Інваліди 1 і 2 групи мають право на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів, а інваліди 3 групи - 26 календарних днів. На підприємстві не надається інвалідам 2 групи щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам З групи - 26 календарних днів. Так, згідно наказу № 332-К від 20.11.2012 р. двірнику ОСОБА_8, інваліду 2 групи загального захворювання (довідка МСЕ № 0343956 від 25.10.2007 р.) надано щорічну основну відпустку з 03.12.2012 р. по 18.12.2012 р. терміном 16 календарних дні (за період з 03.10.2011 р. по 02.12.2012 р). Двірнику ОСОБА_9, інваліду 3 групи (довідка МСЕ 0257832 від 18.03.2008 р.) працює з 01.09.2010 р. (наказ № 150/2- К від 01.09.2010 р.), не надавалася щорічна основна відпустка за відпрацьований робочий рік (підтвердження при перевірці не надано).

Порушено вимоги ст.76 КЗпП України, якою визначено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:

- за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;

- за особливий характер праці;

Підприємством не надаються щорічні додаткові відпустки працівникам за роботу із шкідливими умовами праці та за особливий характер праці. Відповідно до постанови КМУ від 17.11.1997 р. Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці № 1290 та Переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільги і компенсації (додаток №1) електрозварники ручного зварювання мають право на додаткову відпустку терміном 8 календарних днів, слюсарі механоскладальних робіт - на 2 дні. При цьому, за 2012 р. та січень - березень 2013 р. електрозварникам ручного зварювання (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ін.), слюсарям механоскладальних робіт (ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ін.) підприємством не надані щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими умовами праці та за особливий характер праці (підтвердження при перевірці не надано).

Порушено вимоги ч.3 ст.80 КЗпП України, якою визначено, що у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Порушується порядок перенесення щорічної відпустки працівника. Так, згідно графіка відпусток працівників на 2013 р. майстру цеху ОСОБА_15 передбачена відпустка в березні 2013 р., заступнику директора з якості ОСОБА_16 - в лютому 2013 р., слюсарю ОСОБА_17 в лютому 2013 р. Відпустка працівникам не надана. Письмова заява та наказ про перенесення відпустки при перевірці не надано.

Порушено вимоги ч.5 ст.80 КЗпП України, якою визначено: забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці. На підприємстві існують випадки ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і умовами чи з особливим характером праці. Наприклад, двірник ОСОБА_9 працює на підприємстві з 01.09.2010 р. (наказ № 150/2- К від 01.09.2010 р.), при цьому працівнику з 01.09.2010 р. по 31.03.2013 р. згідно особової картки форми П- 2 не надавалася щорічна основна відпустка за відпрацьований робочий час (підтвердження при перевірці не надано). Електрозварнику ОСОБА_10 (має право на щорічну додаткову відпустку терміном 8 календарних дні) згідно наказу № 254-К від 05.09.2012 р. надано щорічну основну відпустку з 17.09.2012 р. по 30.09.2012 р. терміном 14 календарних днів (за період з 12.06.2010 р. по 11.01.2011 р), при цьому підтвердження щодо надання працівнику відпустки за 2011-2012 рр. повної тривалості під час перевірки не надано. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ст.83 КЗпП України, якою визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. При звільненні працівникам не виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні додаткової відпустки. Відповідно до постанови КМУ від 17.11.1997 р. Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці № 1290 та Переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільги і компенсації (додаток №1) електрозварники ручного зварювання мають право на додаткову відпустку терміном 8 календарних днів. Так, ОСОБА_18 працював з 29.11.2012 по 06.02.2013 р. (звільнений по п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул згідно наказу № 90 - К від 01.03.2013 р.) електрозварником ручного зварювання, ОСОБА_19 працював з 19.12.2012 р. по 18.03.2013 р. (звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 110-К від 18.03.2013 р.) електрозварником ручного зварювання. При цьому, підприємством не проведено нарахування та виплату працівникам грошової компенсації при звільненні за всі не використані ними дні додаткової відпустки, про що свідчать розрахунково платіжна відомість №НЗП-000011 за березень 2013 року. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ч.2 ст.84 КЗпП України та ст.26 Закону України Про відпустки, якими визначено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Тривалість відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами становить більше 15 календарних днів на рік. Наприклад, наказом № 84/1-К від 25.02.2013 р. слюсарю механоскладальних робіт надано відпустку за сімейними обставинами без збереження заробітної плати з 25.02.2013 р. по 18.03.2013 року (22 календарних днів).

Порушено вимоги ч.1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці', якими визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата працівникам не виплачується за виконану ними роботу. Наприклад, згідно штатного розпису, введеного в дію з 01.02.2013 р., зварювальнику на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 р. встановлено посадовий оклад 1650 грн.. Згідно табеля обліку використання робочого часу за березень 2013 р. та розрахунково - платіжної відомості за березень 2013 р. № НЗП - 000011 зварювальниками на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 р. ОСОБА_20 та ОСОБА_21 фактично відпрацьовано по 40 годин. Заробітна плата нарахована працівникам менше ніж за фактично відпрацьований час. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ст.96 КЗпП України та ч.3 ст.6 Закону України Про оплату праці, якими визначено, що тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Так, наприклад, відповідно до штатного розпису підприємства, введеного в дію з 01.02.2013 року, посадові оклади працівників становлять: слюсаря - електрика 5 р.- 1170 грн., токаря 4 р. - 1420 грн. При встановленні окладів і нарахуванні заробітної плати не враховані міжпосадові (міжкваліфікаційні) співвідношення.

Порушено вимоги ч.2 ст.97 КЗпП України та ч.1 ст.15 Закону України Про оплату праці, в частині яких визначено, що умови оплати праці визначаються у колективному договорі. Умови оплати праці не визначені у колективному договорі. Так, штатний розклад працівників, що діє станом на 01.02.2013 р., не є додатком до колективного договору.

Порушено вимоги ч.5 ст.97 КЗпП України та ч.3 ст.15 Закону України Про оплату праці, якими визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Оплата праці працівників не здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі повинні здійснюватися підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Так, за даними підприємства на розрахунковий рахунок та в касу протягом листопада 2012 р. - квітня 2013 р. (станом на 11.04.2013 р.) надійшло 10756,7 тис. грн., із них використано: на оплату податків та інших обовязкових платежів 1426, 8 тис. грн.., інших виплат 7762, 1 тис. грн.., з них: розрахунки з постачальниками 7407,5 тис. грн.., господарчі потреби, відрядження 329 тис. грн.., аліменти 10 тис. грн.., лікарняні 15, 6 тис. грн.., на виплату заробітної плати використано 1546 тис. грн. (14%).

Порушено вимоги ст.100 КЗиП України, якою визначено, що на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоровя встановлюється підвищена оплата праці. На підприємстві не проводиться підвищена оплата праці працівникам на роботах із шкідливими умовами праці. Так, за результатами атестації робочих місць та відповідно до Переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільги і компенсації (додаток № 1, затверджений наказом директора від 26.11.2008 р. № 95) електрозварникам ручного зварювання, слюсарям механоскладальних робіт, водію вантажного автомобіля передбачено доплату за роботу із шкідливими умовах праці у розмірі 4 % тарифної ставки. При цьому, на підприємстві не проводиться нарахування та виплата доплати вищезазначеній категорії працівників (підтвердження при перевірці не надано).

Порушено вимоги ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України Про оплату праці, якими визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На підприємстві не проводиться виплата заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, відповідно до розрахунково - платіжних відомостей та відомостей на виплату грошей з 01.06.2012 р. по 31.03.2013 р. заробітна плата працівникам здійснювалася один раз на місяць. Крім цього, заробітна плата працівникам виплачується з порушенням термінів виплати. Наприклад, частину заробітної плату за січень 2013 р. виплачено з 07.03.2013 р. по 12.03.2013 (відомість на виплату грошей № ВЗП-000004 за січень 2013 р.), частину заробітної плати за лютий та березень 2013 р. виплачено в квітні 2013 р. (шляхом перерахування коштів :за карткові рахунки працівників через ПАТ Приватбанк за лютий 2013 р. - 05.04.2013 р. в сумі 66016,26, за березень 2013р. 05.04.2013 року в сумі 39466,09; 08.04.2013 р. - в сумі 1798,94 грн., 09.04.2013 р. - в сумі 5646,48 грн. та ін.). За даними підприємства (додаток до акту) станом на 11.04.2013 р. на підприємстві не виплачено заробітну плату за березень 2013 р. сумі 130,1 тис. грн., в т. ч. заборгованість перед звільненими працівниками - 6,0 тис. грн. (за поточний та минулі роки).

Порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, якою визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. На підприємстві не проводиться в день звільнення працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації. Так, наказом № 106/1 -К від 14.03.2013 р. звільнений контролер ВТК ОСОБА_3 з 14.03.2013 р., наказом № 110- К від 18.03.2013 р. звільнений зварювальник на автоматичних та напівавтоматичних машинах ОСОБА_19 з 18.03.2013 року. При цьому, не проведено працівникам виплату всіх належних сум в день звільнення. Виплату проведено шляхом перерахування коштів на ПАТ «Приват Банк» ОСОБА_3 08.04.2013 року (платіжні доручення від 08.04.2013 року №5783 на сувму 1069, 80 грн. та №5785 на суму 957,99 грн.); ОСОБА_19 09.04.2013 р. (платіжні доручення від 09.04.2013 р. №5797 на суму 532, 12 грн. та №5799 на суму 426,69 грн.).

Порушено вимоги п.2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якою визначено, що із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці (типова відомча форма № П-2). Так, згідно наказу № 43-К від 04.02.2013 р. прийнято ОСОБА_22 на посаду інженера з охорони праці з 04.02.2013 р по 01.03.2013 р., згідно наказу № 46-К від 04.02.2013 р. прийнято ОСОБА_23 на посаду слюсаря з 04.02.2013 р., при цьому в особових картках форми П-2 підписи працівників про ознайомлення з записами, занесеними до трудових книжок, відсутні.

ОСОБА_2 вину визнав.

Також, вина ОСОБА_2 доведена письмовими матеріалами справи: актом перевірки №16-03-38/49 від 11.04.2013 року.

В звязку з вищевикладеним, суд, вивчивши матеріали і обставини справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу ОСОБА_2, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, працює, вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст.283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.41 КпАП України, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. в прибуток держави.

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії постанови.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з ОСОБА_2 підлягає стягненню подвійний штраф в розмірі 1020 грн..

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення прокурором може бути внесено подання упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строків подання апеляційної скарги та внесення подання або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя: Сировєтнік Т.І.