Номер провадження № 33/785/43/13
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Толкаченко О. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2013 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., розглянувши апеляцію ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2012 року,

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, не працює, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн.

Згідно постанови суду, 29 вересня 2012 року о 00 годин 50 хвилин, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 по вул. Парковой у м. Одесі, з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного спяніння, відмовився в присутності двох понятих. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КпАП Украйни.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2012 року та в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови та закриття провадження по адміністративного справі посилаючись на те, що суд розглянув справу з порушенням норм процесуального та матеріального права та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Свої доводи він мотивує тим, що при розгляді адміністративної справи суд першої інстанції не повідомив його про зміну часу судового засідання і розглянув справу у його відсутності, чим порушив права, передбачені статтею 268 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що інспектор ДАІ не мав право складати протокол про правопорушення на місці зупинки транспорту, а повинен був примусово доставити його в заклад для повного обстеження на стан алкогольного спяніння, як це вимагає п.2 ст. 260 КпАП Украйни. Також, скаржник стверджує, що із двох свідків, які зазначені в адміністративному протоколі, він бачив тільки одного.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зявився, про причини неявки суд не повідомляв.

Вивчивши доводи скарги та матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, у звязку з чим

апеляційна скарга не підлягає розгляду, а підлягає поверненню гр. ОСОБА_1 з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постанова, якою ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2550 грн., винесена 29 жовтня 2012 року.

Згідно з вимогами ст. 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначена постанова може бути оскаржена протягом 10 днів.

Між тим, апеляційна скарга на вказану постанову гр. ОСОБА_1 подав лише 12 грудня 2012 року, тобто після закінчення встановленого законом строку на оскарження.

В клопотанні ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, вказуючи, що пропустив строк на оскарження у звязку з тим, що не був належним чином сповіщений про час та дату розгляду справи. Однак, вважаю ці доводи безпідставними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 29.09.2012 року, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис, співробітником ДАІ було зазначено місце та час розгляду справи, а саме 29 жовтня 2012 року (а.с. 2). Таким чином, ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, а тому його права, передбачені ст. 268 КпАП України, судом першої інстанції не порушені.

Крім того, частиною 1 ст. 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановлено порядку огляду на стан алкогольного спяніння. Саме за скоєння цього правопорушення суд першої інстанції визнав винним гр. ОСОБА_1 та застосував відносно нього адміністративне стягнення у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КпАП України.

Слід зазначити, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 29.09.2012 року, в присутності двох свідків, ОСОБА_1 визнав факт керування автомобілем у стані алкогольного спяніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан спяніння, про що власноруч зробив відповідний запис у графі пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення.

Таким чином, районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КпАП України та наклав на нього передбачене законом адміністративне стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для поновлення строку гр. ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2012 року, у звязку з чим строк на оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню гр. ОСОБА_1М

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду Одеської області

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити гр. ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2012 року про визнання гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КпАП України.

Апеляційну скаргу гр. ОСОБА_1 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2012 року повернути скаржнику.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2