Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 33/781/499/13
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач у суді ІІ-ї інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2013 року. Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області Гончар В.М., за
участі особи, притягнутої до
відповідальності ОСОБА_3, розглянув у
відкритому судовому засіданні у м.
Кіровоград адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 30 жовтня 2013 року,
якою:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Дніпропетровська, українець,
громадянин України, одружений, не
працює, проживає АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього
накладено адміністративне стягнення у
виді позбавлення права керування
транспортними засобами строком на 1
рік та стягнено на користь держави
судовий збір у розмірі 34 грн. 41 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 29.09.2013 року
о 09.30 год., по вул. Г. Сталінграда в м.
Кіровограді, ОСОБА_3 керував
автомобілем ВАЗ 21043 д.н. НОМЕР_2 з явними
ознаками алкогольного сп'яніння, від
проходження медичного огляду за
допомогою спеціального приладу
«Драгер» та проходження медичного
огляду в КП «Кіровоградському
обласному наркологічному диспансері»
на стан алкогольного сп'яніння
відмовився в присутності двох свідків,
чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху
України, за що передбачена
відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 не
оспорюючи фактичні обставини справи і
кваліфікацію правопорушення, просить
скасувати постанову районного суду в
частині накладення адміністративного
стягнення у виді позбавлення права
керування транспортними засобами
строком на 1 рік, постановити нову
постанову, якою накласти на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі, що передбачений ч.1 ст.
130 КУпАП. 1

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що судом з порушенням вимог ст. 33 КУпАП
йому призначено занадто суворе
покарання. Так, суд не взяв до уваги, що
він використовує автомобіль щоденно в
роботі і є єдиним засобом для
існування, протягом року вперше
притягується до адміністративної
відповідальності, вину визнав та щиро
розкаявся. За таких обставин, суд
приймаючи оскаржуване рішення не
дослідив всіх обставин справи, як того
вимагають положення ст. 245 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 вимоги
поданої апеляції підтримав повністю і
просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази, перевіривши апеляційні
доводи вважаю, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, за таких
обставин.

При розгляді справи судом першої
інстанції правильно встановлено
фактичні обставини справи про вчинення
ОСОБА_3 адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130
КупАП.

Даний висновок суду об'єктивно
підтверджується матеріалами справи,
зокрема: - протоколом про
адміністративне правопорушення серія
АБ2 № 893152 від 29.09.2013 року; - поясненнями
самого ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відмову ОСОБА_3 від
проходження у встановленому законом
порядку огляду на стан алкогольного
сп'яніння ( а.с. 2-5).

Згідно диспозиції статті 130 КУпАП
санкціонується як керування
транспортними засобами особами в стані
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або під впливом лікарських
препаратів, що знижують їх увагу та
швидкість реакції, а також і відмова
особи, яка керує транспортним засобом,
від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або щодо вживання
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції.

Перевіривши матеріали
адміністративної справи апеляційний
суд прийшов до висновку, що протокол
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 . складений відповідно
до ст. 256 КУпАП, в ході провадження по
справі дотримано вимог ст. 245 КУпАП, а
судовий розгляд справи проведено у
відповідності до ст. 280 КУпАП.

Суд, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП,
враховуючи особу правопорушника, який
неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності, в
тому числі і за порушення ПДР України,
його вини, майновий стан, обставин, що
пом'якшують та обтяжують
відповідальність, застосував до
ОСОБА_3 адміністративне стягнення в
межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, яке, як
вважає апеляційний суд, за своїм видом
і мірою є справедливим, необхідним і
достатнім для його виховання в дусі
додержання законів України, поваги до
правил співжиття, а також запобіганню
вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи зазначене доводи ОСОБА_3
щодо скасування постанови суду в
частині призначеного виду
адміністративного стягнення за
обставин, викладених в апеляційній
скарзі, є не обґрунтованими, будь-якими
доказами не підтверджені, і самі по
собі не можуть взятись апеляційним
судом як підстава для скасування
постанови суду в частині призначеного
виду адміністративного стягнення.

За зазначених обставин і з огляду на те,
що ОСОБА_3 свідомо скоїв небезпечне
правопорушення для оточуючих, зокрема
для пішоходів, його апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 30
жовтня 2013 року, щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили
негайно після її винесення, є
остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя