П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 524/10236/13-п

11.12.2013 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, працює: ТОВ «Торгова компанія» «Влів» - директор, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності

за ч.1 ст.41 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2013 року при перевірці ТОВ «Торгова компанія» «Влів» встановлені порушення вимог законодавства про працю, а саме: порушено вимоги ч.1 ст.83 КЗпП України якою визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Так, в заявах на звільнення за власним бажанням маляра ОСОБА_3 від 17.08.2013 року та електрозварника на автоматичних на півавтоматичних машинах ОСОБА_4 від 14.07.2013 року дата звільнення не зазначена. Наказом №334-К від 30.09.2013 року ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України з 30.09.2013 року, наказом №293-К від 28.08.2013 року ОСОБА_4 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України 28.08.2013 року (після закінчення двотижневого строку попередження працівниками власника про день звільнення та без подання працівниками нових заяв про звільнення), тобто не дотримано порядок звільнення.

Порушено вимоги ч.1 ст.39 КЗпП України якою визначено, що строковий трудовий договір підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених ч.1 ст.38 КЗпП України. Наказом №305-К від 06.09.2013 року майстра цеху ОСОБА_5 звільнено з 06.09.2013 року у звязку з достроковим припиненням термінового трудового договору з ініціативи працівника згідно ст.39 КЗпП України, що не відповідає вимогам заяви на звільнення майстра цеху ТОВ «ТК «Влів» ОСОБА_5 від 06.09.2013 року, в якій зазначено: «прошу расторгнуть со мной срочный договор с 06.09.2013 года в связи с невыполнением собственником условий трудового договора невыплатой заработной платы». При цьому, документи, які б підтверджували факт хвороби або інвалідності, які перешкоджають працівнику виконанню роботи за договором при перевірці не надано, відповідно до довідки ТОВ «ТК «Влів» заборгованість на день звільнення перед ОСОБА_5 становила 3487,53 грн. за період з 07.09.2013 року.

Порушено вимоги ст.57 КЗпП України якою визначено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. На підприємстві не визначено працівникам виробництва графіками змінності час початку і закінчення щоденної роботи (зміни), підтвердження при перевірці не надано.

Порушено вимоги ст.75 КЗпП України якою визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. На підприємстві не надається працівникам щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. Наприклад, майстер цеху ОСОБА_6 працює на підприємстві з 03.04.2012 року (наказ про прийом на роботу №107-К від 03.04.2012 року), згідно особової картки форми П-2 працівнику не надавалася щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік (підтвердження при перевірці не надано), електрозварник ОСОБА_7 працює на підприємстві з 14.09.2011 року (наказ про прийом на роботу №189-К від 14.09.2011 року), згідно особової картки форми П-2 працівнику надано частину щорічної основної відпустки з 10.07.2013 року по 23.07.2013 року 14 календарних днів(за період роботи з 14.09.2011 року по 13.03.2012 року), щорічна основна відпустка тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік працівнику не надавалася (підтвердження при перевірці не надано). В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ст.76 КЗпП України, якою визначено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам:

1. за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці;

2. за особливий характер праці

Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно правовими актами України.

Підприємством не надаються щорічні додаткові відпустки працівникам за роботу зі шкідливими умовами праці та за особливий характер праці. Відповідно до постанови КМУ від 17.11.1997 року «Про затвердження Списків виборців, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» №1290 та Переліку робочих місць, яким підтверджено право на пільги і компенсації (додаток №1 до Наказу №95 від 26.11.2008 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці») електрозварники ручного зварювання мають право на щорічну додаткову відпустку терміном 8 календарних днів; водії автомобілів, у т.ч. спеціальних (крім пожежних), вантажністю від 1,5 до 3 тонн мають право на додаткову відпустку терміном 4 календарних дні, вантажністю 3 тонни і більше 7 календарних днів. При цьому, електрозварнику ОСОБА_7 (працює на підприємстві з 14.09.2011 року(наказ про прийом на роботу №189-К від 14.09.2011 року)), згідно особової картки форми П-2 підприємством не надана щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими умовами праці; водію експедитору автомобіля «Газель» вантажністю до 3 тонн ОСОБА_8 (працює на підприємстві з 05.10.2010 року (наказ про прийом на роботу №164-К від 05.10.2010 року)), згідно особової картки форми П-2 не надана щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ч.3 ст.80 КЗпП України якою визначено, що у разі перенесення щорічної відпустки, новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Так, згідно графіка відпусток працівників на 2013 рік слюсарю ОСОБА_9 передбачена відпустка в серпні 2013 року, різальнику металу на ножицях і пресах ОСОБА_10 в липні 2013 року. Відпустка працівникам не надана. Письмові заяви працівників та накази про перенесення відпусток при перевірці не надані.

Порушено вимоги ч.5 ст.80 КЗпП України якою визначено: забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці. На підприємстві існують випадки ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу зі шкідливими умовами чи з особливим характером праці. Наприклад, водій експедитор автомобіля «Газель» вантажністю до 3 тонн ОСОБА_8 (має право на щорічну додаткову за особливий характер праці) працює на підприємстві з 05.10.2010 року (наказ про прийом на роботу №164-К від 05.10.2010 року), згідно особової картки форми П-2 працівнику не надано підприємством щорічну відпустку повної тривалості протягом двох років підряд, ОСОБА_8 було надано частину щорічної основної відпустки терміном 15 календарних днів з 16.07.2012 року по 30.07.2012 року (за період роботи з 05.10.2010 року по 04.05.2011 року). Електрозварник ОСОБА_7 (має право на щорічну додаткову відпустку за роботу із шкідливими умовами праці) працює на підприємстві з 14.09.2011 року (наказ про прийом на роботу №189-К від 14.09.2011 року), згідно особової картки форми П-2 працівнику не надано підприємством щорічну відпустку повної тривалості протягом двох років підряд, ОСОБА_11 було надано частину щорічної основної відпустки терміном 14 календарних днів з 10.07.2013 року по 23.07.2013 року (за період роботи з 14.09.2011 року по 13.03.2012 року). В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ст.96 КЗпП України та ч.3 ст.6 Закону України «Про оплату праці» якими визначено, що тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників залежно від їх кваліфікації та розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Так, наприклад, відповідно до штатного розпису підприємства, введеного в дію з 01.04.2013 року, посадові оклади працівників становлять: секретаря 1900 грн., бухгалтера 1520 грн., водія автотранспортних засобів 1160 грн., комірника 1370 грн.. При встановленні окладів і нарахуванні заробітної плати не враховані міжпосадові (міжкваліфікаційні) співвідношення.

Порушено вимоги ч.1 та ч.2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» якими визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На підприємстві не проводиться виплата заробітної плати не менше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, відповідно до платіжних доручень та відомостей розподілу заробітної плати з 01.04.2013 року по 30.09.2013 року виплата заробітної плати працівникам здійснювалася частинами з порушенням термінів виплати. Наприклад, заробітна плата за серпень та липень 2013 року виплачувалась працівникам частинами у жовтні 2013 року шляхом перерахування коштів на їх розрахункові рахунки в КБ «ПриватБанк», про що свідчать відомості розподілу заробітної плати та платіжні доручення №6473 від 10.10.2013 року на загальну суму 38321,91 грн., №6472 від 10.10.2013 року на суму 549,54 грн., №6450 від 07.10.2013 року на загальну суму 13023,89 грн., №6445 від 04.10.2013 року на загальну суму 23296,99 грн., №6388 від 01.10.2013 року на загальну суму 46585,87 грн. та ін.. За даними підприємства станом на 11.10.2013 року на підприємстві значиться заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 326,5 тис. грн.., з них за вересень 2013 року 227,3 тис. грн.., заборгованість перед звільненими працівниками 4,3 тис. грн..

Порушено вимоги ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки» якими визначено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. На підприємстві не проводиться виплата заробітної плати за весь час щорічної відпустки, не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до наказу №329-К від 25.09.2013 року слюсарю механоскладальних робіт ОСОБА_12 надано частину щорічної основної відпустки на 14 календарних днів з 30.09.2013 року до 13.10.2013 року. Виплату нарахованої заробітної плати за три дні до початку щорічної відпустки працівнику не проведено, при перевірці підтвердження не надано. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України якою визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Не проводиться в день звільнення працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації. Так, наказом №305-К від 06.09.2013 року звільнено майстра цеху ОСОБА_5 з 06.09.2013 року у звязку з достроковим припиненням термінового трудового договору з ініціативи працівника згідно ст.39 КЗпП України. Виплату належних працівникові сум при звільненні проведено лише 01.10.2013 року шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок працівника КБ «ПриватБанк», про що свідчать відомості розподілу заробітної плати та платіжні доручення №6387 від 01.10.2013 року на суму 868,23 грн., №6388 від 01.10.2013 року на суму 1868,23 грн. та №6389 від 01.10.2013 року на суму 751,07 грн.. Відповідно до табеля обліку використання робочого часу за вересень 2013 року в день звільнення 06.09.2013 року ОСОБА_5 відпрацьовано 8 годин. Наказом №258-К від 08.08.2013 року звільнено слюсаря механоскладальних робіт ОСОБА_13 з 08.08.2013 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, останнім робочим днем вважати 08.08.2013 року) згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Виплату належних працівникові сум при звільненні проведено лише 01.10.2013 року та 07.10.2013 року шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок працівника КБ «ПриватБанк», про що свідчать відомість розподілу заробітної плати та платіжне доручення №6387 від 01.10.2013 року на суму 979,64 грн. та відомість розподілу заробітної плати та платіжне доручення №6450 від 07.10.2013 року на суму 614,56 грн.. Відповідно до табеля обліку використання робочого часу за серпень 2013 року в день звільнення 08.08.2013 року ОСОБА_13 відпрацьовано 8 годин. В наявності випадки і по інших працівниках.

Порушено вимоги ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» якою визначено, що роботодавець зобовязаний забезпечити достовірний облік виконаної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На підприємстві не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи та достовірний бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Наприклад, пунктом 5.2 розділу 5 «Робочий час та його використання» Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ТОВ «ТК «Влів», затверджених наказом №2 від 05.01.2013 року визначено час початку і закінчення роботи для працівників виробництва: перша зміна початок роботи 07.00 год., перерва на обід 11.00 год. 11 год. 30 хв., кінець роботи 15 год. 30 хв.. Друга зміна початок роботи 15 год. 30 хв., перерва на обід 19 год. 30 хв. 20.00 год., кінець роботи 24.00 год.. Наказом №226 від 22.08.2013 року «Про підпорядкованість робітників виробництва ІТР» в звязку з переходом на двохзмінний режим роботи підприємства визначено: провести підпорядкування працівників виробництва, закріпити за майстрами цехів на виробництві бригади та майстрів з 27.08.2013 року майстру цеху №2 ОСОБА_14 бригаду заготівельників (друга зміна): ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, при цьому згідно табеля обліку використання робочого часу за серпень 2013 року по вищезазначених працівниках не відображено роботу у нічний час, відповідно до розрахункової відомості за серпень 2013 року вищезазначеним працівникам не проведено нарахування та оплату за роботу у нічний час у підвищеному розмірі, підтвердження при перевірці не надано.

Порушено вимоги п.2.1 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якою визначено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською та російською мовами. Не проводиться запис (заповнення) до трудових книжок у відповідних розділах російською мовою. Так, на підприємстві 02.09.2013 року заповнена трудова книжка ОСОБА_20 (АФ №655134), 29.07.2013 року ОСОБА_21 (АХ №634938), при цьому на час проведення перевірки не зроблено записи до трудових книжок працівників у відповідних розділах російською мовою (сторінки 33 трудових книжок працівників).

Порушено вимоги п.2.5 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якою визначено, що із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобовязаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці (типова відомча форма П-2). В окремих випадках працівники не ознайомлені під розписку в особових картках (типова відомча форма П-2) із кожним записом, що заноситься до трудових книжок, на підставі наказів про переведення. Наприклад, наказом №301-1-К від 31.08.2013 року переведено ОСОБА_22 різальника металу на ножицях та пресах на постійну роботу 02.09.2013 року з окладом згідно штатного розпису, при цьому в особовій картці форми П-2 відсутній підпис працівника про ознайомлення з записом, занесеним до трудової книжки.

ОСОБА_2 вину визнав.

Вина ОСОБА_2 доведена дослідженими письмовими матеріалами справ, а саме: актом перевірки №16-03-38/200 від 18.10.2013 року.

В звязку з вищевикладеним, вивчивши матеріали і обставини справи, враховуючи характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, особу ОСОБА_2, вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст.40-1, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.41 КпАП України, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. в прибуток держави.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в прибуток держави в сумі 34 грн. 41 коп..

Штраф підлягає добровільній сплаті протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії постанови.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу з ОСОБА_2 підлягає стягненню подвійний штраф в розмірі 1020 грн..

Постанова може бути оскаржена прокурором, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

На постанову по справі про адміністративне правопорушення прокурором може бути внесено подання упродовж десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строків подання апеляційної скарги та внесення подання або розгляду справи Апеляційним судом, якщо постанову не скасовано.

Постанова може бути предявлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя: Сировєтнік Т.І.