Справа № 784/4186/13 27.09.2013 27.09.2013 27.09.2013
Номер провадження: 33/784/237/13
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 33/784/237/13 Головуючий у 1-й інстанції: Щербина С.В.
Категорія: ст.122 КУпАП Головуючий апеляційного суду: Хомік І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2013 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді: Хоміка І.М.

при секретарі судового засідання: Богданові Б.Ф.

за участі особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності: ОСОБА_1

та його захисника Михайлова Г.В.

розглянув справу за апеляційною скаргою адвоката Михайлова Г.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.08.2013 року, якою :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Згідно постанови суду, 02.08.2013 року відносно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол про те, що 01.08.2013 року о 23:00 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW д.н. НОМЕР_1 по вул. Потьомкінська не виконав вимоги дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», здійснив поворот праворуч на вул. Радянська, де знаходились пішоходи, не надав дорогу пішоходу, чим вимусив пішохода різко змінити напрямок руху, щоб уникнути ДТП, тобто скоїв аварійну ситуацію пішоходу.

В апеляційній скарзі адвокат Михайлов Г.В. в інтересах ОСОБА_1 не оскаржуючи фактичних обставин просить постанову Заводського районного суду м. Миколаєва скасувати та застосувати штраф. Апелянт звертає увагу, що при призначенні адміністративного стягнення судом не було взято до уваги відомості про особу, а саме те, що автомобіль є єдиним джерелом доходу, адже позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Михайлова Г.В. та правопорушника ОСОБА_1, які просили задовольнити апеляцію, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у постанові суду, ґрунтується на доказах, досліджених і належним чином оцінених судом. Його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП., є доведеною, що апелянтом не оспорюється.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні судом стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Однак апелянт вважає, що судом не прийнято до уваги дані про особу правопорушника, а саме те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює і на його утриманні знаходяться дружина та батьки, які перебувають на його утриманні.

Проте, такі доводи апеляції є голослівними і не підтверджується жодними документами. Згідно матеріалів адміністративної справи та даних паспорту ОСОБА_1 не одружений, та ніде не працює. Батько та мати, з пояснень самого правопорушника 1958 та 1960 років народження та не є особами похилого віку і даних, що вони потребують сторонньої допомоги чи то знаходяться на утриманні у правопорушника у матеріалах справи відсутні та не додані до апеляції.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, то ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн., який не сплачено, що знайшло своє підтвердження довідкою органів ДАІ (а.с. 4). Вказане також спростовує доводи апелянтів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення вперше.

Під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 заперечував свою вину в скоєному правопорушенні, зазначаючи, що в цей час перебував в іншому місці, а саме в м. Одесі. В підтвердження своїх слів посилався на двох свідків, які в судовому засіданні підтвердили його показання.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 зізнався, що підмовив свідків дати суду неправдиві пояснення.

Враховуючи наведене, вважаю, що ОСОБА_1 в скоєному правопорушенні не розкаявся, намагався уникнути відповідальності, а теперішні його зізнання та каяття не є щирими, та як зазначалось вище є голослівними, та такими, що переслідують ціль уникнути накладеного судом стягнення.

На підставі викладеного, вважаю, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність накладення на ОСОБА_1 саме такого виду адміністративного стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік, що буде достатнім для його виправлення, тому підстав для задоволення апеляції не вбачаю.

Керуючись ст. ст. 293, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Михайлова Г.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.08.2013 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП України - без зміни.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області І.М. Хомік