Справа №717/2281/13-п
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2013 року суддя Кельменецького районного суду Чернівецької області Телешман О.В. розглянувши справу, що надійшла з територіальної державної інспекції з питань праці в Чернівецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 188-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, начальника Кельменецького міжрайонного управління водного господарства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за те, що протягом 2011-2013 року, працюючи Кельменецького міжрайонного управління водного господарства не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів, чим порушив ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», зокрема на підприємстві не було дотримано норматив працевлаштування інвалідів.

ОСОБА_1 пояснив, що він не визнає вину повністю. Він не відмовляв в прийомі на роботу інвалідів та останні із заявами про працевлаштування не зверталися. Звіти про зайнятість і працевлаштування інвалідів подавалися у відповідні фонди, тому він не повинен сам шукати інвалідів для працевлаштування.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що дану справу слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи відсутні, докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1, маючи можливість працевлаштувати інваліда, відмовив в такому працевлаштуванні або не подав в установленому порядку звіти у відповідні фонди про наявність вакантних місць, на які б могли бути працевлаштовані інваліди.

Крім того, відповідно до положень статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою. Відповідно до ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку про те, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком пошуку інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 вжив всіх належних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за відсутність вакансій для працевлаштування, не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. (викладене узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 16.04.2013 року реєстровий № 31073076).

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.247, 280,283,284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.188-1 КУпАП закрити за відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора. Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд.

С У Д Д Я