АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Деркач Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, -

в с т а н о в и в :

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

При обставинах, зазначених в постанові суду першої інстанції,ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння і на вимогу працівника ДАІ в присутності двох свідків відмовився пройти відповідний огляд на стан спяніння, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, просить скасувати постанову суду першої інстанції та призначити йому покарання не повязане з позбавленням права керування.

______________________________________________________________________

Справа № 33/490/398/12 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у другій інстанції: ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова районного суду єнеобґрунтованою в частині виду накладеного адміністративного стягнення. Так, при накладенні на апелянта адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд не врахувавте, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, без оформлення працює таксистом і є єдиним хто забезпечує сімю.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив, а оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає можливим розглянути справу без участі особи, яка подала апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції,вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 увчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, єобґрунтованим, повністю узгодженим із наявними в матеріалах справи доказами та апелянтом не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Зі змісту ст. 33 КУпАП вбачається, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Апеляційним переглядом встановлено, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 судом першої інстанції накладено у відповідності з вимогами ст. ст. 30, 33 КУпАП та в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи характер вчиненого апелянтом адміністративного правопорушення, котре є грубим правопорушенням, лише ті обставини, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, а на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, не можуть бути безумовною підставою для зміни йому адміністративного стягнення на штраф.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними доводи апелянта стосовно того, що він працює таксистом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на місце його роботи.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в апеляційній скарзі вагомих доводів, які б давали апеляційному суду підстави помякшити відповідальність апелянта, тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2012 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області /підпис/ ОСОБА_3

Копія постанови згідно з оригіналом.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3