Справа№2007/744/12 Провадження №3/2007/198/12
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2012 р. суддя Великобурлуцького районного суду Малюкін Ю.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Вовчанської МДПІ у Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП ОСОБА_1, яка народилася 30.09.1964 р. в с. Хатнє Великобурлуцького р-ну Харківської обл., проживаючої в с.м.т. Приколотне по вул. Жовтнева-22/17 Великобурлуцького р-ну Харківської обл., працюючої в.о. головного бухгалтера ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ»,

встановив:

Вовчанська МДПІ направила в суд матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП в.о. головного бухгалтера ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» (протокол серія KP №016656) за те, що та начебто допустила ведення податкового обліку з порушенням, а саме: заниження податку на прибуток за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2012 р. на суму 2320049 грн. та податку на додану вартість на суму 81799 грн. за рахунок продажу послуг за цінами нижче собівартості та придбання ТМЦ у контрагентів, угоди яких визнано нікчемними, тим самим порушила вимоги п. 1.31,1.32, ст.1, ст.З, ст.4, п.5.1, п.п.5.2.1., п.5.2, п.п.5.3.9, п.5.3 с.5 Закону України від 22.05.1997 р. №233/97 «Про оподаткування прибутку підприємст», п.п.14.1.36, п.п.14.1.41, п.п.14.1.134 п. 14.1 ст.14, п.138.1 ст.138, п.138.6-138.9, п.п.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138, п.п.153,2.6 п.153.2 ст.153, ст.198 «Податкового Кодексу України» від

02.12.2010р. №2755-IV, ст.ст.3,4, 7, Закону України від 03.04.1997 р. №168 97-ВР «Про податок на додану вартість».

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнаючи себе винною пояснила наступне:

Відповідно до Наказу про особовий склад № 161 з 22.06.2011 року вона виконувала обовязки головного бухгалтера ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» з

22.06.2011р. по 31.07.2011 р..

У той же час, порушення, вказані в Протоколі про адміністративне правопорушення, були виявлені Вовчанською МДПІ за результатами проведення планової виїзної перевірки з питань дотримання підприємством вимог податкового законодавства та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року.

Більш того, в Протоколі незаконно вказано на те, що від надання пояснень я відмовилася, оскільки мене не повідомили про час та місце розгляд' адміністративного матеріалу.

За результатами проведення вказаної планової виїзної перевірки (Акт № 94/22-30142319 від 23.04.2012р.) Вовчанською МДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення від 15.05.2011р. № НОМЕР_1 від 10.05.2012р., яким встановлено порушення ст.ст. З, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання заявника з податку на додану вартість - за основним платежем у розмірі 81 799,00 грн., за штрафними санкціями - 40 900,00 грн.; № НОМЕР_2 від 10.05.2012р., яким встановлено порушення ст. 7 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у звязку з чим нараховано суму грошового зобовязання заявнику за платежем: пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, у розмірі 43 922,59 грн. № НОМЕР_3 від 10.05.2012р., яким встановлено порушення п.1.31., п.1.32 ст. 1, ст.3, ст. 4, п.5.2.1. п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.36, пп.14.1.41, пп. 14.1.134. п.14.1 ст. 14, п.138.1, п. 138.4, 138.6-138.9. п.п. 138.10.2-138.10.4, п.138.11 ст. 138. пп.153.2.6. ст. 153 ПКУ, п.123.1. ст. 123, п.6 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання заявнику по податку на прибуток - за основним платежем у розмірі 2 320 049,00 грн., за штрафними санкціями - 3 574,00 грн.; № НОМЕР_4 від 10.05.2012р., яким встановлено порушення п.1.31., п.1.32 ст. 1, ст.3, ст. 4, п.5.2.1. п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.36, пп.14.1.41, пп.14.1.134, п.14.1 ст. 14, п.138.1, п.138.4, 138.6- 138.9. п.п.138.10.2-138.10.4., п.138.11 ст. 138, пп.153.2.6. ст. 153 ПКУ, п.З підрозділу 4 розділу XX ПКУ, у звязку з чим зменшено суму відємного значення грошового зобовязання заявнику по податку на прибуток - за основним платежем у розмірі 23 340

262,0грн., за штрафними санкціями - 0,00 грн., які у встановленому порядку проходять процедуру адміністративного оскарження (тобто податкові зобовязання є неузгоджені).

Стосовно визначення порушення ст.ст. З, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість» із зазначенням, що підприємство у період, що перевірявся здійснювало господарські операції з ТОВ «ТАГОС», ЗАТ «Мобілсервіс», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «Промбуд-монтажінвест», ТОВ «ХБСП МЕГАБУД ЛТД», ТОВ «Хімтрейд», за рахунок чого має місце завищення податкового кредиту на суму 34 541,00 грн. та не враховані результати попередньої перевірки в сумі 50 600,00 грн., з такою позицією не згодна виходячи з: за вказаними нормами чітко не викладено зміст порушення підприємством вимог податкового законодавства: не зазначено конкретні пункти та статті законодавчих актів, що порушені ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» (ст. З, 4, 7 ЗУ «Про податок на додану вартість»).

Законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків (у даному випадку - ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ»), не покладено обовязку перевірки дотримання контрагентом, який надає послугу (здійснює поставку, виконує роботу), вимог законодавства та відповідності здійснення таким контрагентом своєї господарської діяльності, чи порядку укладення, виконання та додержання господарських операцій третіми особами.

Вовчанською МДШ не зазначено ж жодного порушення підприємством вимог чинного законодавства, які б мали наслідком визнання господарських операцій між підприємством та його контрагентами нікчемними.

Більш того, жодна норма законодавства України не зобовязує підприємство відсліджувати ланку проведення операцій з товаром (від вироблення товару третьою особою, придбання контрагентом та подальшої пропозиції кінцевому споживачеві), та досліджувати законність отримання контрагентом товарів (послуг), які в подальшому отримує підприємство.

Згідно ж ст. З ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до абз.2 п.2.1. ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обігу, затвердженого Наказом МФУ № 88 від 24.05.95р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Підпунктом 1.6. ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що товари - це матеріальні та нематеріальні активи, що використовуються у будь-яких операціях. Пунктом 1.31. вищезазначеного закону вказано, що продаж товарів - це будь- які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів; продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг).

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу.

Однак, не дивлячись на визнання перевіряючими правочинів, укладених між підприємством та його контрагентами, нікчемними, в акті не зазначено на підставі якої саме норми Цивільного кодексу України зазначені правочини є нікчемними.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

До цього ж часу ні однією судовою інстанцією правочини між ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» та контрагентами: ТОВ «ТАГОС», ЗАТ «Мобілсервіс», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «Промбуд-монтажінвест», ТОВ «ХБСП МЕГАБУД ЛТД», ТОВ «Хімтрейд», не визнані недійсними. А відтак, відповідно до ст. 204 ЦК України та згідно з позицією ВСУ, викладеною в Узагальненнях «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008р. - законодавцем закріплено презумпцію правомірності правочину. Правомірність є конституційною ознакою правочину, як юридичного факту.

Згідно ж ч.2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним лише, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до 4.1-2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи вимоги Цивільного кодексу України, основним критерієм для того, аби вважати правочин нікчемним, є його недійсність, встановлена законом, а не актом податкової перевірки, на підставі якого Вовчанська МДПІ дійшла висновку про нікчемність правочину.

Більш того, законодавство України не містить норми права, яка б у випадку визнання правочину між третьою особою та контрагентом нікчемним, надавала б право у звязку з цим фактом визнавати правочин між контрагентом та Покупцем (споживачем) нікчемним.

Укладені ж між ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» та його контрагентами правочини (договори) повністю відповідають вимогам норм діючого законодавства, у тому числі ст. 203 ЦК України, оскільки були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме: придбання лакофарбових матеріалів; надання послуг з технічного обслуговування т/з підприємства; постачання промислового устаткування та запчастин; постачання клею промислового; отримання послуг з ремонту та наладки електрощитової РВО; ремонту та наладки пресового відділення; виконання робіт по заміні теплоізоляції сталевих економайзерів котлів ДКВР - 10 - 13/250 та ДКВР - 20 - 13/250, ремонту футерування котла ДКВР-20-13/250.

В силу ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.; договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Слід відмітити, що в межах господарських договорів з контрагентами усі товари були надані ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ», а роботи виконані належним чином.

Так, факт передачі товарів покупцеві підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Щодо надання послуг, то такий факт підтверджується відповідними актами прийому-здачі робіт встановленої форми, підписаними уповноваженими представниками обох сторін. Сам же придбаний товар використовувався у господарській діяльності підприємства для покращення основних фондів, що також підтверджується відповідними виробничими звітами.

В силу Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом МФУ № 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Усі первинні документи щодо взаємовідносин з контрагентами підприємства є наявні, сформовані у відповідності до вимог діючого законодавства та ділового обороту, та були надані перевіряючим для перевірки в межах проведення планової виїзної документальної перевірки, але безпідставно не прийняті до уваги.

Згідно п. 1.7. Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Підпункт 7.4.1. вказаної норми зазначає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.4.5. п. 7.4. статті 7 ЗУ не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), які не підтверджені податковими накладними.

У той же час, керуючись статтею 201 ПКУ, контрагентами були надані усі необхідні належним чином оформлені податкові накладні, які включені підприємством до реєстру отриманих податкових накладних

Згідно п.7.5.1. ст.7 вказаного Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Крім того, відповідно до ст. 198 ПКУ право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Враховуючи, що усі податкові накладні, які надавались контрагентами підприємства, сформовані у відповідності до вимог законодавства України, усі первинні документи є наявні та були надані перевіряючим, у ДПС відсутні підстави визначати порушення ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» ст.ст. З, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст. 198 ПКУ, тим паче без чіткого зазначення норми /виду/ порушення.

Таким чином, керуючись положеннями Закону України «Про податок на додану вартість» та нормами Податкового кодексу України ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» цілком обґрунтовано та правомірно були віднесені суми податку на додану вартість, визначені за господарськими операціями з контрагентами: ТОВ «ТАГОС», ЗАТ «Мобілсервіс», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «ХБСП МЕГАБУД ЛТД», ТОВ «Хімтрейд», до податкового кредиту, та, відповідно, визначення суми завищення податкового кредиту у розмірі 31 199 грн. є безпідставним та нічим не обґрунтованим.

Щодо зазначення на не врахування результатів попередньої перевірки в сумі 50 600,00 грн. пояснюю, що 17.02.2011 року Вовчанською МДПІ за результатами проведення попередньої виїзної планової перевірки було складено Акт № 95/23-30142319, яким визначено порушення: «п.5.1. ст..5, п.п.8.7.1. п.8.7. ст..8 Закону України від 22.05.1997р. «Про оподаткування прибутку підприємств» за рахунок завищення скоригованих валових витрат на 2 098 376,00 грн.; п.п.7.4.1. та п.п.7.4.5. п.7.4. ст..7 ЗУ «Про податок на додану вартість», підприємством занижено податок на додану вартість в сумі 121 987,00 грн.; п.п.7.4.1. та п.п.7.4.5. ст..7 ЗУ «Про податок на додану вартість», підприємством завищено відємне значення по ПДВ (рядок 26) Декларації з ПДВ на 457 701,00грн., за рахунок завищення податкового кредиту 333 957,00 грн., та за рахунок завищення податкового кредиту за вересень 2010 р. на суму 50 600,00 грн.».

Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПАУ від 22 грудня 2010 р. N 984, Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

В силу 58.1. ПКУ у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення- рішення; Податкове повідомлення-рішення містить підставу такого нарахування (зменшення) податкового зобовязання, зменшення відємного значення обєкта оподаткування.

Сам же по собі акт перевірки та його висновки не має і не може мати для платника платників будь-яких наслідків, оскільки є службовим документом. Цей документ не впливає на права та обовязки субєкта господарювання, що перевіряється, та не встановлює ніяких вимог чи обовязкових правил поведінки для платника податків, оскільки фактично призначений керівнику податкового органу, який на його підставі повинен прийняти відповідне рішення, і вже прийняте рішення, яке містить конкретні приписи для платника податків може бути останнім оскаржене в адміністративному чи судовому порядку.

Так, на підставі даних вказаного акту Вовчанською МДПІ було винесене податкове повідомлення-рішення: від 14.03.2011р. № 1/0, із зазначенням порушень п.п.7.4.1., пп.7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким визначено суму податкового зобовязання заявника з податку на додану вартість - за основним платежем у розмірі 121 987,00 грн., за штрафними санкціями -

30497,0грн., всього 152 484,00 грн.

Вищевказане податкове рішення № 1/0 було скасоване Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2011р. , яка вступила в силу 22 лютого 2012 року, та відповідно до статті 124 Конституції України є обовязковою для виконання Вовчанською МДПІ.

Враховуючи зміст норми ст. 58 ПКУ, та ту обставину, що з інших порушень податкові повідомлення-рішення не виносились - факт невідповідності з цих питань не встановлений, зобовязання не є узгодженими.

Таким чином, відсутні законні підстави посилатися на раніше виявлене порушення та неврахування результатів попередньої перевірки в сумі 50 600,00 грн., за яким судом скасовано податкове повідомлення-рішення.

Щодо визначення порушень: п.1.31., п.1.32 ст. 1, ст.3, ст. 4, п.5.2.1. п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.36, пп.14.1.41, пп.14.1.134, п.14.1 ст. 14, п.138.1, п.138.4, 138.6-138.9. п.п.138.10.2-138.10.4., п. 138.11 ст. 138, пп.153.2.6. ст. 153 ПКУ, п.123.1. ст. 123, п.6 підрозділу 10 розділу XX ПКУ, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання заявнику по податку на прибуток - за основним платежем у розмірі 2 320 049,00 грн., за штрафними санкціями - З 574,00 грн., та порушення: п.1.31., п.1.32 ст. 1, ст.3, ст. 4, п.5.2.1. п.5.2., п.п.5.3.9 п.5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.14.1.36, пп.14.1.41, пп.14.1.134, п.14.1 ст. 14, п.138.1, п.138.4, 138.6-138.9. п.п.138.10.2-138.10.4., п.138.11 ст. 138, пп.153.2.6. ст. 153 ПКУ, п.3 підрозділу 4 розділу XX ПКУ, у звязку з чим зменшено суму відємного значення грошового зобовязання заявнику по податку на прибуток - за основним платежем у розмірі 23 340 262,00 грн., за штрафними санкціями - 0,00 грн. зазначаю наступне.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки № 94/22-30142319 від 23.04.2012р. про результати планової виїзної перевірки, визначені наступні порушення: визнані

нікчемними господарські операції з ТОВ «ТАГОС», ЗАТ «Мобілсервіс», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «Промбуд-монтажінвест», ТОВ «ХБСП МЕГАБУД ЛТД», ТОВ

Хімтрейд»; визначено завищення суми відємного значення обєкта оподаткування зобов'язання заявнику по податку на прибуток - за основним платежем у розмірі 23 340

262,0грн.; визначено перевищення витрат над плановою собівартістю.

Щодо визнання нікчемними правочинів з посиланням на: «...контрагентами документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин з ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» у звязку з тим, що постачальники (треті особи - контрагенти вказаних субєктів господарювання), по яких прописані акти відсутності фактів реального вчинення господарських операцій чи акти нікчемності правочинів, то відповідно і господарські операції з їх продажу покупцям фактично не відбувались, а отже є нікчемними» зазначаємо, що перевіряючими проводився виключно аналіз господарської діяльності контрагентів з третіми особами, а не з заявником, та вказані порушення в межах здійснення господарських операцій за такими господарськими операціями.

Як вже зазначалось, законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків (у даному випадку - ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ»), не покладено обовязку перевірки дотримання контрагентом, який надає послугу (здійснює поставку, виконує роботу), вимог законодавства та відповідності здійснення таким контрагентом своєї господарської діяльності, чи порядку укладення, виконання та додержання господарських операцій третіми особами.

Більш того, жодна норма законодавства України не зобовязує підприємство відслужувати ланку проведення операцій з товаром (від вироблення товару третьою особою, придбання контрагентом та подальшої пропозиції кінцевому споживачеві), та досліджувати законність отримання контрагентом товарів (послуг), які в подальшому отримує підприємство.

Укладені ж між Підприємством та його контрагентами правочини (договори) повністю відповідають вимогам норм діючого законодавства, у тому числі ст. 203 ЦК України, оскільки були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а саме: придбання лакофарбових матеріалів; надання послуг з технічного обслуговування т/з підприємства; постачання промислового устаткування та запчастин; постачання клею промислового; отримання послуг з ремонту та наладки електрощитової РВО; ремонту та наладки пресового відділення; виконання робіт по заміні теплоізоляції сталевих економайзерів котлів ДКВР - 10 - 13/250 та ДКВР - 20 - 13/250, ремонту футерування котла ДКВР-20-13/250.

В межах господарських договорів з контрагентами усі товари були надані ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ», а роботи виконані належним чином. Факт передачі товарів покупцеві підтверджується відповідними видатковими накладними, та щодо надання послуг - актами прийому-здачі робіт встановленої форми, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Сам же придбаний товар використовувався у господарській діяльності підприємства для покращення основних фондів, що також підтверджується відповідними виробничими звітами.

Згідно п. 138.2. ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат...

Усі первинні документи щодо взаємовідносин з контрагентами підприємства є наявні, сформовані у відповідності до вимог діючого законодавства та ділового обороту, та були надані перевіряючим для перевірки, але безпідставно не прийняті до уваги.

Відповідно до п.5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. 5.2.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії.

Для визначення обєкта оподаткування у період дії положень Податкового кодексу України, підприємство керується вимогами ст. 138 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що Вовчанською МДПІ безпідставно не прийнято до уваги та при визнанні угод нікчемними не врахували, що починаючи з періоду дії положень Податкового кодексу України, підприємство зобовязане включати до складу витрат не всіх витрат, які отримувало від контрагентів, оскільки стаття 139 ПКУ визначає перелік витрат, які не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Таким чином, враховуючи що визнання нікчемними господарських операцій між ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» та контрагентами не знаходить свого доказового та законодавчого обґрунтування, керуючись положеннями Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та в подальшому нормами ПКУ, підприємство правомірно включило до складу валових витрат (витрат) суми витрат, сформованих за результатами здійснення господарських операцій з контрагентами: ТОВ «ТАГОС», ЗАТ «Мобілсервіс», ТОВ «Маштехімпорт», ТОВ «Промбуд-монтажінвест», ТОВ «ХБСП МЕГАБУД ЛТД», ТОВ «Хімтрейд», та відобразило їх (повністю/частково) у рядку 04.1. (в подальшому у рядку 05.1) Декларацій з податку на прибуток за відповідні періоди.

Щодо визначення порушення по завищенню суми обєкта оподаткування у розмірі 23 340 262,00 грн. із зазначенням, що: «порушення виникло за рахунок завищення витрат, відображених у рядку 06.6 Декларації «відємне значення обєкта оподаткування попереднього звітного періоду»... на суму 21 086 626,00 грн. в результаті не відображення підприємством по зазначеному рядку результатів камеральних перевірок, за наслідками яких було відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2 та 2-3 квартали 2011р. на суму 21 086 626,00 грн. в кожному кварталі», зазначаємо, що:, податкові рішення № НОМЕР_5 від 21.11.2011р. (на суму 21 086 626грн.) та № НОМЕР_6 від 25.11.2011р. (на суму 21 086 626грн.), які були винесені за результатами проведення вказаних камеральних перевірок, оскаржені Підприємством в судовому порядку.

Так, 10 квітня 2012 року Харківським окружним адміністративним судом було винесено Постанову про задоволення позовних вимог підприємства, визнано протиправними та незаконними податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 21.11.2011р. та № НОМЕР_6 від 25.11.2011р.

Відповідно до п.п. 4.4 п. 4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків № 985, у разі надходження до органу державної податкової служби ухвали суду про порушення провадження по справі за позовом платника податків, сума грошового зобовязання, нарахована у картці особистого рахунка платника податків, підлягає виведенню з цієї картки до окремого реєстру, де вона міститься до набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, станом на сьогоднішню дату, а більш того, на дату проведення перевірки, вищевказані податкові повідомлення-рішення не є узгодженими, відповідно, відсутні підстави посилатися на них як на виявлені порушення, тим паче повторні порушення.

Слід також зазначити, що основна сума відємного значення обєкта оподаткування, а саме: 21 086 626,00 грн., була сформована ще до початку 2010 року (2008-2009 р.р. яка становила близько 24 млн. грн..), коли спостерігалася нестабільність економіки і підприємство несло значні збитки за рахунок курсових різниць. За період 2008-2009 років та 9міс.2010 року, який перевірявся органом ДПІ, претензій щодо обсягу, порядку формування та віднесення суми відємного значення обєкта оподаткування не було, податкові рішення з цього приводу не виносились.

В подальшому ж, наростаючим підсумком станом на 31.12.2011 року у результаті ведення господарської діяльності підприємством сума відємного значення обєкта оподаткування правомірно становила вже 23 340 262,00 грн.

Таким чином, законодавчо необґрунтовано та безпідставно підприємству втретє визначено суму відємного значення обєкта оподаткування попереднього звітного періоду (2008-2009 р.р.) у розмірі 21 086 626,00 грн., та в подальшому безпідставно та нічим не обґрунтовано знято суму відємного значення обєкта оподаткування в розмірі 23 340 262,00 грн.

Щодо визначення перевищення витрат над плановою собівартістю, пояснюю, що підприємством не завищені витрати над плановою собівартістю, оскільки:

-у період з 01.10.10 до 31.03.11 підприємство вело податковий облік на підставі Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та бухгалтерський облік на підставі Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, згідно ст.4 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципі нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів.

При цьому, доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів, тоді як в силу положень ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», валові доходи та витрати нараховувались за принципом першої події.

Відповідно до п. 4.1. ст.4 вказаного Закону валовий дохід - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами; (п.5.1. ст.5) Валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, законодавство України не передбачає можливість зрівнювання показників, які мають різні підходи формування доходів та витрат, тоді як Вовчанська МДПІ безпідставно їх зрівнює.

Крім того, нарахування амортизації в бухгалтерському та в податковому обліках також значно відрізнялися один від одного.

Так, в податковому обліку у відповідності до ст.8 Закону, основні фонди поділялися на 4 групи, на кожну групу встановлювалися норми амортизації у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду.

У бухгалтерському ж обліку, відповідно до Положення (стандарту) бух.обліку 7 «Основні засоби»: нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації. ..Амортизація основних засобів (крім інших необоротних матеріальних активів) нараховується із застосуванням таких методів: прямолінійного, за яким річна сума амортизації

визначається діленням вартості, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів.

У свою чергу, заявник при нарахуванні амортизації основаних засобів застосовує прямолінійний метод.

Так, за рахунок різниці в методах розрахунку амортизації між витратами, сформованими в бухгалтерському обліку, та нарахованою амортизацією в податковому обліку виникає перевищення бухгалтерської амортизації над податковою на 1 367 232 грн. за 4 кв.2010 року, та 2 212 972 грн. за 1 кв.2011 року.

З викладеного вбачається, що при здійсненні розрахунку повної собівартості над ціною Вовчанською МДП законодавчо необґрунтовано було використано виключно дані бухгалтерського обліку, що у свою чергу підтверджує невірність (помилковість) проведених розрахунків та недостовірність відображених результатів щодо визначення суми занищення податку на прибуток підприємством.

Більш того, як вбачається з даних акту перевірки перевіряючі: «З метою формування повної собівартості реалізованих послуг по переробці давальницької сировини проаналізовані показники рахунку 92 «Адміністративні витрати»».

Між тим, згідно «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій», яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від ЗО листопада 1999 р. N 291, для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг призначено Рахунок 90 «Собівартість реалізації». За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування...».

Крім того, відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженому Наказом Мінфіну України від 31 грудня 1999 р. N 318 вказується: «Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати... Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством».

Також слід зазначити, що в жодному документі, орган ДПС не вказує на підставі яких норм чинного законодавства проводився розрахунок планової собівартості, які формули та дані використовувались затверджені використовувались.

Таким чином, в порушення діючих норм при формуванні повної собівартості реалізованих послуг по переробці давальницької сировини Вовчанською МДПІ безпідставно взяті показники рахунку 92 «Адміністративні витрати», а не рахунку 90 «Собівартість реалізації», що призвело до проведення помилкових, безпідставних та необґрунтованих розрахунків.

-у період з 01.04.11 до 31.12.11 підприємство вело податковий облік на підставі вимог Податкового кодексу України, а бухгалтерський облік - згідно ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Так, п.2 ст.3 вказаного Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Податковий облік собівартості наданих послуг здійснюється з паралельним використанням бухгалтерського рахунку 90 «Собівартість реалізованих послуг», з урахуванням коригувань.

Між тим, перевірячими безпідставно використовувалися лише дані бухгалтерського рахунку - 91 «Загальновиробничі витрати» (стор 51 акту), а в Додатку 6 до акті перевірки взагалі використані дані рахунку 23 «Виробництво».

Таким чином, зазначені обставини підтверджують, що розрахунок планової собівартості зроблений органом ДПС невірно, з використанням не усіх даних.

В силу ст. 138 ПКУ собівартість наданої послуги складається з витрат, безпосередньо повязаних із наданнях такої послуги, зокрема: - прямих матеріальних витрат, до складу яких входить вартість сировини і основних матеріалів, що створюють основу наданої послуги, вартість придбаних напівфабрикатів і комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, що можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат; - Прямих витрат на оплату праці, до складу яких включаються заробітна плата та інші виплати працівникам, які зайняті у наданні послуг, що можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних із наданням послуг;

-вартості придбаних послуг, безпосередньо повязаних із наданням послуг;- загальновиробничих витрат, які включаються в собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - інших прямих витрат, у тому числі: витрат на придбання електричної енергії (включаючи реактивну). До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, що можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний обєкт витрат.

Усі витрати, що включаються до собівартості реалізації, підлягають декларуванню за вищенаведеною структурою витрат та відповідно до рядків додатку СВ податкової декларації з податку на прибуток.

Таким чином, витрати на утримання виробничих основних засобів, витрати на допоміжне виробництво (наприклад, пару та води) включаються в додаток СВ до декларації з податку на прибуток за відповідними елементами витрат (матеріали, заробітна плата, амортизація тощо).

Для визначення собівартості наданих послуг, що підлягає включенню до декларації з податку на прибуток, сума фінансового результату, сформованого на рахунку 90 «Собівартість реалізованих послуг» (що відображається у формі 2 «Звіт про фінансові результати») за звітний квартал, коригується відповідно до переліку коригувань, що впливають на податкову собівартість готової продукції, а саме: а) Різниця між податковою та бухгалтерською амортизаціями, що виникла в результаті (перелік не є вичерпним): різних сум переоцінки основних засобів; різних строків корисного використання основних засобів; 10% ліміту на ремонти основних засобів (розрахункова одиниця для цілей податкового обліку), що в бухгалтерському обліку призводять до збільшення майбутніх економічних вигід, тобто підлягають капіталізації (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція); необхідності здійснення капіталізації витрат, повязаних із ремонтом основних засобів, у тому числі орендованих, у розмірі, що перевищує 10% ліміт (розрахункова одиниця для цілей податкового обліку), в разі якщо в бухгалтерському обліку такі витрати визнаються витратами поточного періоду; неоднакових вартісних критеріїв малоцінних необоротних матеріальних активів; б) Нараховані резерви; в) Закупки у фізичних осіб - підприємців, що перебувають на спрощеній системі оподаткування; г) Інші витрати, що не визнаються витратами для цілей податкового обліку (постійні різниці); д) Сума витрат, задекларована як витрати на ремонт відповідно до ст. 146.12 ПКУ, не може бути повторно врахована при формуванні показників собівартості.

Зі свого боку зазначаю, що підприємство має безперервний цикл виробництва, але згідно графіку проводиться профілактичний/ капітальний ремонт. Строк ремонту знаходиться в межах календарного місяця та припадає орієнтовно на серпень місяць. У цей період підприємство несе значні витрати, майже не отримуючи доходів.

Такі, загальновиробничі витрати, накопичені в період зупинки виробництва в цілому по підприємству або по окремих підрозділах, обліковуються таким чином: згідно з Інструкцією про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (затверджено наказом Міністерства фінансів України № 291 від 30.11.1999 р.), витрати, пов'язані з підготовчими до виробництва роботами в сезонних галузях промисловості, класифікуються як витрати майбутніх періодів; пунктом 404 Методичних рекомендацій з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості (затверджено наказом Мінпрополітіки № 373 від 09.07.2007 р.), передбачено, що на період сезонних перерв у роботі всі витрати на обслуговування виробництва відносяться до витрат майбутніх періодів.

Витрати майбутніх періодів розподіляються між наступними періодами виробництва на систематичній основі. Такі витрати враховуються в податковому обліку як «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» (рядок 05.1 додатку СВ до декларації з податку на прибуток) у наступних періодах.

Між тим, орган ДПС, не обґрунтовуючи свою позицію законодавчо, безпідставно визначає та відносить такі витрати виключно до періоду, в якому вони були сформовані.

Що ж до вказівки на порушення п.153.2.6 ст.153 ПКУ, то витрати, понесені у зв'язку з продажем/обміном товарів, виконанням робіт, наданням послуг пов'язаним з таким платником податку особам або за операціями з давальницькою сировиною, визнаються в розмірі, що не перевищує доходи, отримані від такого продажу/обміну.

З метою порівняння витрат з доходами, до уваги приймається повна планова собівартість виробництва, визначена на підставі витрат на одиницю калькулювання собівартості товару, і розраховується за формулою: ПС = ВС + Ва + Вз + Вф. де ПС - планова собівартість; ВС - виробнича собівартість продовольчого товару; Ва - адміністративні витрати; Вз - витрати зі збуту товару; Вф - фінансові витрати. Дані показники приймаються за даними виключно податкового обліку. З метою порівняння ПС не включає витрати разового характеру (крім випадків, коли такі витрати є прямими витратами виробництва).

На підприємствах з сезонним характером виробництва, порівняння показників проводиться за результатами маркетингового року, який складає період між 01.07 та 31.06 наступного року, а не календарного місяця.

Крім того, ні Закон ні в ПКУ не визначає, що порівняння витрат з доходами від повязаних осіб проводиться у розрізі місяців та за кожним окремим видом наданих послуг.

У той же час, звітним періодом згідно наведених нормативних актів є квартал, та сама по собі форма податкової декларації з податку на прибуток не передбачає поділу доходів та витрат в розрізі видів наданих послуг.

Зазначені обставини вкотре підтверджують, що розрахунок планової собівартості є необгрунтованим.

Також, відносно визначення порушень п.п.14.1.41,п.п.14.1.134 ст. 14 ПКУ, то взагалі є не зрозумілим у чому саме виражені порушення, оскільки зазначені пункти визначають терміни (поняття), які вживаються в ПКУ: операція з давальницькою сировиною; давальницька сировина.

Таким чином, вважаю, що податкові зобовязання з податку на прибуток ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» у відповідних податкових деклараціях відображаються у повній відповідності до чинного законодавства, сума відємного значення обєкта оподаткування сформована з урахуванням вимог діючого законодавства У країни, а перевищення витрат над плановою собівартістю не знаходить свого доказового підтвердження.

Оскільки при виконанні обовязків головного бухгалтера ТОВ

«Приколотнянський ОЕЗ» у відповідний період, я діяла в межах закону, в моїх діях відсутні ознаки складу правопорушення, визначеного в Протоколі про адміністративне правопорушення від 25.06.2012р.

Вислухавши пояснення притягнутої, вивчивши надані матеріали, прихожу до висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за ч,2 ст. 155-1 КУПаП. а провадження у зазначеній справі підлягає закриттю в звязку із відсутністю події адміністративного

правопорушення.

Встановлено, що перевірка діяльності ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» проводилась за період із 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р. , а згідно наказу №161-К від 21.06.2011 р. ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером зазначеного підприємства з 22.06.2011 по 31.07.2011 р.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути вказані місце, час і суть адміністративного правопорушення. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністартивної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Зазначена особа має право подати свої пояснення і їй розяснюються права і обовязки, передбачені ст.268 КУпАП.

Зазначені вимоги закону особою, яка складала протокол, не виконані. В протоколі відсутні відомості про те, які саме порушення допустила ОСОБА_1 в період виконання обовязків головного бухгалтера, їй не були розяснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від неї не відбиралися пояснення і протоколі відсутній запис про те, що вона можливості вилась від дачі пояснень. Зазначені порушення вимог КУпАП особою, яка протоколом про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП вважаю такими, що суттєво порушили права притягнутої.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до зазначених вимог закону ОСОБА_1 не може нести відповідальність за ті порушення, які начебто мали місце в той період коли вона не виконувала обовязки головного бухгалтера ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ».

Крім того, із листа «Кернел-трейд» №175/1 від 23.02.2011 р. встановлено, що ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» не мав можливості в односторонньому порядку підвищити вартість послуг за договором №56 від 01.10.2006 р. до договором №1- Пр-ПСП від 29.12.2006 р. в звязку із рішенням Антимонопольного комітету України від 21.02.2011 р. №94-р та Меморандуну про погоджену конкурентну поведінку субєктів господарювання на ринку олії між КМ України та провідними компаніями, що діють на олійно-жировому ринку, щодо недопущення зростання цін на олію соняшникову на внутрішньому ринку у певний період часу. В зв'язку із викладеним, вимоги ДПІ щодо підвищення вартості послуг неправомірними.

Аналізуючи досліджені у справі докази у їх сукупності вважаю, що факт заниження в.о. головного бухгалтера ОСОБА_1 податку на прибуток на суму 2320049 грн. та податку на додану вартість на суму 81799 грн. внаслідок порушення ведення податкового обліку не знайшов свого підтвердження.

В зв'язку із викладеним вважаю, що в.о. головного бухгалтера ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 163-1 КУпАП в зв'язку із відсутністю в її діях складу адмінстративного правопорушення, а провадження у зазначеній справі слід закрити.

Керуючись п.1 ст.247,ст.ст.283, 284,294 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП в зв'язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а провадження у зазначеній справі закрити.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в десятиденний термін з дня її винесення до апеляційного суду Харківської області через Великобурлуцький районний суд.

Суддя Ю.П. Малюкін