№ провадження 33/490/705/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія: Головуючий у 2-й інстанції - Румянцев П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцев П.О. у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську за участю особи, яка подала апеляційну скаргу, розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 квітня 2012 року, якою

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої на посаді завідуючого комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад№259 Дніпропетровської міської ради, яка народилася у с. Озерне Веселівського району Запорізької області, паспорт серія АМ № 648937 виданого Індустріальним РВДМУУМВС України у Дніпропетровській області 27 грудня 2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 присвоєний Лівобережною МДПІ м. Дніпропетровська, видана картка 06 березня 2003 року; проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу у розмір двох тисяч пятсот пятдесят гривень без конфіскації незаконно одержаної вигоди матеріального характеру,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Воронюк Л.Я. визнано винною у тому, що вона, будучи завідуючою КЗО Дошкільний навчальний заклад№259, використовуючи своє службове становище, та повязані з цим можливості, незаконно одержала від ОСОБА_3 неправомірну вигоду у сумі 1500 гривень за прийняття позитивного рішення щодо зарахування дитини останнього до дошкільного закладу освіти, керівником якого вона є, чим порушила спеціальні обмеження направленні на попередження корупції, передбачені ч. 1 ст. 6 ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою судді, ОСОБА_4 подав свою апеляційну скаргу, у якій порушується питання про поновлення строку на оскарження постанови та її скасування.

На переконання апелянта, нею строк на оскарження постанови був пропущений з поважної причини, оскільки вона раніше до відповідальності не притягалася і зазначені обставини значно погіршили її стан здоровя, а тому вона не змогла у відведений законом строк вчасно звернутися до відповідного фахівця та підготувати свою апеляційну скаргу.

По сутті самої апеляційної скарги вказала, що підчас перегляду справи суддею належним чином не було перевірено усі обставини які мають суттєве значення для вирішення справи по сутті, а наявні суперечності усунені не були. Так, не дано належної оцінки свідченням ОСОБА_3, який спочатку вказав, що у нього вимагали 5000 гривень, потім у матеріалах справи фігурує сума у 5700 гривень, а у своєму повідомлені ОСОБА_3Б вказав 1500 гривень. Також не вирішено питання стосовно субєктивної сторони вчинено, тобто залишилося не доведеним, що дійсно дії особи, відносно якої складено протокол, були направленні на отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, з використання своїх службових повноважень. Крім цього, зазначає, що раніше наданні нею зізнавальні пояснення вона надавала у стані емоційного стресу та під дією стенокардичного болю.

У судове засідання апеляційного суду прокурор викликаний належним чином не зявився про час та місце повідомлений належним чином, про причину своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладання перегляду справи від нього не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, зясувавши думку апелянта, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга й клопотання про поновлення строку підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 294 КУпАП, строк на оскарження постанови складає десять днів з моменту винесення постанови, подана апеляційна скарга з пропуском строку на оскарження - повертається особі яка її подала, якщо нею не заявлено клопотання про поновлення строку або у її задоволенні відмовлено. Строк на оскарження постанови поновлюється виключно суддею апеляційного суду при наявності відповідного клопотання та з поважних причин.

У відповідності до наданих разом з клопотанням медичної довідки та виписок з історії хвороби, вбачається, що дійсно ОСОБА_4 у квітні 2012 року перебувала на лікуванні у кардіологічному відділенні міської лікарні №9, жодних даних, що свідчать про сумнівність приведених доводів клопотання у матеріалах справи не має, а тому вважаю, що строк на оскарження постанови пропущений з поважної причини.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд зобовязаний повно та всебічно зясувати усі обставини справи, зокрема: чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що помякшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. Поряд з цим, свої висновки про винуватість особи суддя робить з дослідження доказів наявних у матеріалах справи, з урахуванням принципу презумпції невинуватості.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, передбачено відповідальність, за використання службового повноваження та повязаних з цим можливостей особою, субєктом корупційного правопорушення, з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Поряд з цим, необхідно виходити також з загальних вимог ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції, згідно до яких у ст. 1 надано визначення корупції. Отже, під корупцією розуміється використання особою, субєктом корупційного правопорушення, наданих їй службових повноважень та повязаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, тобто субєктивною стороною зазначеного правопорушення є виключно умисні дії (прямий умисел) направлені на отримання неправомірної вигоди для себе або інших осіб, використовуючи службові повноваження.

Із матеріалів справи вбачається, що дійсно 21 березня 2012 року до прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська звернувся з заявою ОСОБА_3 (а.с. 5), у якій він зазначив, що від нього ОСОБА_2 вимагає 1500 гривен, за зарахування його дитини до дошкільно-освітньої установи, керівником якої вона є. Після чого, ОСОБА_3 були данні пояснення по сутті (а.с. 6) у яких він також вказав, що 19 березня 2012 року між ним та керівником дошкільного закладу №259 ОСОБА_2 відбулася розмова у ході якої вона погодилася прийняти його доньку лише за умови, що він дасть їй 1500 гривень, того ж дня о 10 годині 30 хвилин працівниками прокуратури були оглянуті власні грошові кошти ОСОБА_3 у розмірі 1500 гривень номіналом по 100 гривень, вказані кошти були описані та обробленні спеціальним засобом Промінь-1у присутності двох понятих, які у своїх поясненнях (а.с.16-17) вказали, що ОСОБА_3 було надано звукозапис, з якого вбачалось, що ОСОБА_2 у нього вимагали 5000 гривень. Згідно до протоколу про огляду (а.с. 18) та пояснень ОСОБА_3 та свідків (а.с. 26-28) 21 березня 2012 року у робочому кабінеті ОСОБА_2 на її письмовому столі були виявленні грошові кошти у розмірі 1500 гривень, банкнотами номінал по 100 гривень, які були описанні і обробленні спеціальною фарбою, жодних світлень фарби, якою були оброблені купюри, на долонях ОСОБА_2 не виявлено. Після затримання ОСОБА_2, ОСОБА_3 дав пояснення, в яких вказав, що у нього була попередня домовленість з ОСОБА_2 та, що йому необхідно передати їй 5700 гривень, за зарахування його малолітньої дитини до дошкільного закладу, після чого він їй сказав, що зазначену суму він їй передати не може, оскільки у нього є тільки 1500 гривень. Допитана, після затримання, ОСОБА_4 вказала, що дійсно до неї звернувся ОСОБА_3 з проханням зарахувати його малолітню доньку до дошкільного закладу на що вона погодилася обмовившись лише, що ним повинні бути наданні відповідні медичні документи та заява, будь-яких грошових коштів вона не вимагала. На прохання ОСОБА_3 допомогти дитячому закладу пояснила, що їх установою був придбаний басейн і якщо можливо, то якусь частину вартості цього басейну сплатити, на що він погодився, і вона передала йому видаткову накладну, а при наступній зустрічі він прийшов до її кабінету поклав їй на стіл грошові кошти та попросив її самостійно внести їх на відповідний рахунок, як оплату за придбаний їх установою басейн, до переданих їй коштів вона не торкалася і не мала наміру їх присвоїти.

У судове засіданні апеляційного суду зявилася ОСОБА_4 та вказала, що вона, ні у кого ні яких грошей не вимагала, а її дії не були направленні на отримання неправомірної вигоди. Від матеріальної допомоги ОСОБА_5 не відмовилася через дуже погане фінансування державним бюджетом закладів дошкільної освіти, але ці кошти мала намір направити виключно на потреби установи, керівником якої вона є.

З аналізу приведених доводів та наявних по справі доказів викликають сумніві та обставина, що ОСОБА_2, мала намір направлений на отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, таким чином вимагала від ОСОБА_5, за зарахування його доньки до дошкільного навчального закладу, - 1500 гривень. Оскільки наявні у матеріалах справи пояснення особи, яка заявляла про правопорушення, непослідовні і у деяких випадках суперечливі. Так, спочатку ОСОБА_3 у своїй заяві, з якою звернувся до прокурора, зазначив, що у нього вимагають 1500 гривень, після затримання ОСОБА_2, - змінив свої свідчення вказавши, що вона у нього вимагала 5700 гривень, а у представленому нібито ним звукозапису вона вимагала 5000 гривень.

Крім цього також, залишається не вирішеним та сумнівним доведення субєктивної сторони вчиненого, оскільки виявленні у кабінеті ОСОБА_2 грошові кошти остання не привласнювала на її руках відсутні будь-які фрагменти спеціальної фарби, якою були обробленні залишенні на її столі банкноти, що у черговий раз свідчить про відсутність у діях ОСОБА_2 умислу направленого на отримання неправомірної вигоди для себе, використовуючи свої службові повноваження.

Отже, з аналізу наявних матеріалів справи випливає, що ті докази які містяться у справі у своїй сукупності не доводять провину ОСОБА_2, а доводи викладені у апеляційній скарзі нічим не спростовуються.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та керуючись презумпцією невинуватості суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неспроможність наявних доказів по справі та про не доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що справа була розглянута з порушенням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, не зясовано усі обставини які підлягають обовязковому зясуванню, а тому постанова судді районного суду підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю через відсутність складу адміністративного проступку, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 252, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження постанови та її апеляційну скаргу - задовольнити.

Постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 6 квітня 2012 року, якою визнано винною ОСОБА_2 у вчинені корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, - скасувати, із закриттям провадження по справі через відсутність складу адміністративного проступку, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_6