Номер провадження: 33/1590/546/12
Номер справи місцевого суду: 1524/3-966/12
Головуючий у першій інстанції Ільяшук
Доповідач Олініченко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2012 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Олініченко В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.07.2012 р. та матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно нього,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.07.2012 р.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, приватний підприємець, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.185-10 ч. 1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 170 грн. за те, що 24.06.2012 р., о 15 годині 15 хвилин, в районі і/п № 66 в напрямку с. Стара Андріяшівка (Молдова) с. Новокрасне (Україна) на відстані 500 м від лінії державного кордону прикордонним нарядом „Прикордонний патруль від окремого відділу прикордонної служби типу „С Південного регіонального управління ДПС України виявлено громадянина України ОСОБА_1, який перебував у контрольованому прикордонному районі без документів, що посвідчують особу, та під час затримання вчинив злісну непокору законним вимогам прикордонної посадової особи ДПС України, а саме не виконав вимоги предявити документи, висловлювався на адресу працівників ДПС нецензурними словами, намагався зникнути з місця вчинення правопорушення.

В апеляції ОСОБА_1 просить постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.07.2012 р. скасувати, посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки суд необєктивно розглянув усі обставини по справі, не прийняв до уваги всі докази, не врахував, що він є інвалідом ІІ групи та не міг фізично здійснювати будь-яку непокору, крім того, апелянт стверджує, що він не повинен був реєструватись та повідомляти прикордонників про мету перебування в прикордонному контрольованому районі, адже на той час він не виконував ніяких сільськогосподарських робіт. Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що по цих обставинах його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1, який підтримав вимоги апеляції, допитавши свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, вважаю, що апеляція підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як видно зі змісту постанови суду, а саме обставин правопорушення, встановлених судом, суд не встановив, в чому полягали законні вимоги прикордонників та в чому полягала не просто непокора, а злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. Не вказані ці обставини і в протоколі про адміністративне правопорушення, на що не звернув уваги суд, приймаючи його до провадження.

Законна вимога прикордонника до громадина предявити документи не є складовою частиною обєктивної сторони правопорушення за ст. 185-10 КУпАП, так як при відсутності документів її не можливо виконати і стосується ця вимога обєктивної сторони ст. 202 КУпАП. Чи мали місце інші законні вимоги прикордонників, які стосуються обставин правопорушення за ст. 185-10 КУпАП суд не встановив.

При прийнятті рішення суд послався на пояснення прикордонника ОСОБА_4, прикордонника ОСОБА_5, їх письмові рапорти, схему місцевості затримання правопорушника та протокол про адміністративне правопорушення.

Однак, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 свою вину в судовому засіданні не визнав, суд в порушення вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП, частково пославшись не на самі докази, а на їх джерела, не дав оцінку доказам, в тому числі тим, які надав сам ОСОБА_1 та його поясненням, не взяв до уваги зміст нормативно-правових актів, які регулюють діяльність прикордонників та поведінку громадян в прикордонному контрольованому районі, що потягло за собою прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, посилання суду на протокол про адміністративне правопорушення, як на доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ст. 185-10 КУпАП є безпідставним, так як ОСОБА_1 обставини, як вони викладені в протоколі, не визнав, протокол не підписав.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що вже декілька років займається фермерством - орендує земельну ділянку, розташовану в прикордонному контрольованому районі. Його та членів його родини, які допомагають у веденні фермерського господарства, добре особисто знають прикордонники, які не вимагали від нього офіційного узгодження на право перебування на його полях. 24.06.2012 р. він приїхав на свою земельну ділянку з братом, де брат встановив насос для перекачки води зі скважини до ставка, а потім поїхав. Він же спостерігав за роботою насосу, залишивши рядом свій автомобіль „УАЗ, н.з. 92587 ОЕ, в якому знаходились і його документи. Через деякий час він вирішив оглянути свої поля, в тому числі поле, засіяне соняшником, для чого, будучи одягнутим тільки в шорти (стояла спекотна погода), пішки пішов по дорозі навколо поля. Пройшовши 150-200 м, до нього підїхали прикордонники, які запитали хто він, що тут робить та попросили предявити документи. На їх запитання він пояснив, що є фермером, знаходиться на полі, яке орендує, а його документи знаходяться в автомобілі. Проте прикордонник на його пояснення ніяк не зреагував, сказав, що чує як помпа качає воду в озері та став говорити по телефону. Тим часом він вирішив сам принести документи. Коли пройшов метрів 10, почув постріл та відчув біль справа в спині, після чого злякався та пішов далі, зателефонувавши попутно брату та повідомивши, що в нього стріляли. При цьому його прикордонники не переслідували та не затримували, до його автомобілю так і не підійшли і документи не перевірили. Коли приїхав брат, то спочатку підїхав до прикордонників, а потім до нього. Тільки коли він з братом приїхав додому, (попутно розповівши батькові, який також знаходився на полі, про пригоду), щоб переодягнутися для поїздки в лікарню, до двору підїхали прикордонники.

При цьому ОСОБА_1 категорично заперечував факт нецензурної лайки з його сторони на адресу прикордонників, стверджуючи, що для цього не було підстав, а пояснення прикордонників в цій частині, як і в частині того, що вони йому кричали та попереджували про застосування зброї, переслідували його, та наздогнали тільки вдома не відповідають дійсності. Підтвердив, що дійсно, почувши від нього, що документів при ньому немає, так як в шортах він не може носити паспорт, який знаходиться в автомобілі, прикордонники не запропонували йому пройти до автомобіля, а запропонували проїхати з ними на заставу для складання протоколу в звязку з відсутністю документів. Він же розуміючи, що документи тут, на полі, вирішив сам принести їх.

Свідок ОСОБА_3 - батько ОСОБА_1, що в цей день - 24.06.2012 р. на своєму автомобілі ВАЗ 2107 також був на полі неподалік від озера, бачив, що біля озера стоїть автомобіль ОСОБА_1, який спостерігав за роботою насосу перекачували воду в озеро. Він знає, що за кожним їх рухом спостерігали прикордонники як це відбувається завжди. Через якийсь час, коли він знаходився на краю поля, до нього підїхали сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і повідомили, що в ОСОБА_1 стріляли прикордонники. Після їх відїзду він сам особисто підїхав до прикордонників та запитав з якої причини вони стріляли в сина, на що ті повідомили, що виконували наказ стріляти. При цьому вони сина не переслідували і навіть не намагались це робити. І його, і його синів добре знають в обличчя всі прикордонники, які спостерігають за ними при виконанні робіт на полі постійно. Для встановлення особи сина їм не потрібні були документи. Чим були викликані такі дії прикордонників в цей момент не розуміє.

Свідок ОСОБА_2 також вказав, що приблизно з 10-00 год. до 14-00 год. 24.06.2012 р. він був з братом на полі, куди приїхали кожен на своєму автомобілі. Він приїхав, щоб допомогти брату встановити помпу (насос) для перекачки води, так як брат за станом здоровя не може це зробити самостійно. Після встановлення наносу спостерігали за перекачкою води, а потім біля 14-00 годин він залишив брата, а сам поїхав додому. Згодом йому зателефонував брат та повідомив, що в нього стріляли. Рухаючись по польовій дорозі він побачив автомобіль прикордонників, зупинився та запитав в звязку з чим стріляли, що сталося. Проте зрозумілої відповіді не почув, прикордонник постійно розмовляв по телефону. Брата застав уже біля ставка біля його автомобіля та дізнався, що мала місце не просто стрілянина, а стріляли у брата, після чого вирішили їхати до лікарні, попутно заїхавши до нього додому, щоб брат переодягнувся. В цей час до двору зїхались всі прикордонники. Вказав, що він постійно допомагає брату, їх всіх особисто знають прикордонники і для встановлення особи їм не потрібні документи, не розуміє, чому цього разу прикордонники діяли в такий спосіб.

Відповідно до матеріалів справи (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 14.08.2002 р., договір оренди землі від 23.01.2008 р., та інші), ОСОБА_1 дійсно займається веденням товарного сільськогосподарського виробництва з 2008 р. на орендованій у ОСОБА_8 земельній ділянці 2.85 га, яка розташована біля с. Новокрасне Роздільнянського району - близько від державного кордону України, що підтверджує його пояснення та пояснення свідків про те, що на протязі років вони виконують роботи на полі та їх особисто знають всі прикордонники.

Ця обставина в сукупності з тим, що брати ОСОБА_1 та їх батько знаходились на земельній ділянці 24.06.2012 р. на протязі декількох годин, за ними спостерігали прикордонники, знали хто вони та не предявляли ніяких вимог, має суттєве значення по справі, так як спростовує дані письмового рапорту прикордонника ОСОБА_9 про те, що заступивши в наряд „ОКСТЗ в 9-00 год. він тільки в 15-10 год. 24.06.2012 р. помітив рух однієї особи по полю в районі інженерного показника № 66.

В письмових рапортах прикордонників ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які слово в слово повторюють зміст один одного та аналогічних поясненнях в суді першої інстанції значиться, що прикордонний наряд в зазначеному складі підїхав до невідомої особи, яка знаходилась на польовій дорозі. Коли ОСОБА_10 підійшов до особи та запитав про мету перебування в цьому місці і заявив вимогу предявити документи, то особа у вкрай нецензурній формі стала висловлюватись, ображаючи його, а потім пояснила, що стежить у полі за перекачкою води та не зобовязаний у нижній білизні повсюди носити паспорт з собою. Після цього він запропонував особі прослідувати з ним в відділ прикордонної служби „Степанівка для встановлення особи та складання відповідної документації, але особа стала швидко тікати в бік с. Бузинівка, а він став її переслідувати з окриками і попередженнями про застосування зброї. Не дивлячись на попередження, особа прискорила рух і стала віддалятися від нього. Коли відстань між ними була біля 20 м, оцінюючи свою спроможність наздогнати цю особу та наявність на польовій дорозі автомобіля, до якого прямувала особа, з метою запобігти втечі, зрозумівши, що не зможе наздогнати, він вистрілив в особу (а.с.6-7, 8, 44).

Змістом цих пояснень підтверджуються покази ОСОБА_1 про те, що він пояснював прикордонникам і хто він, і що робить в цій місцевості (перекачував воду), і що документів при ньому немає, так як він тільки в нижній білизні.

Разом з тим, твердження прикордонників, що ОСОБА_1 з самого початку його зупинки на їх адресу висловлювався нецензурною лайкою, вважаю такими, що не відповідають дійсності, так як є нелогічними, такими, що не вписуються в описані події і категорично заперечуються самим ОСОБА_1 Є нелогічним той факт, що спочатку ОСОБА_1 безпричинно нецензурно вилаявся, а потім почав пояснювати хто він, що тут робить і де його документи. В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 страждає якимось психічними розладами, що могло зумовити таку його неадекватну поведінку.

В будь-якому разі нецензурна лайка при обставинах, які описали прикордонники, не має відношення до злісної непокори їм зі сторони ОСОБА_1, так як на цей момент вимога прослідувати в ВПС „Степанівка для складання протоколу в звязку з непредявленням документів (після чого зі слів прикордонників ОСОБА_1 почав втікати), ще не була заявлена.

Пояснення прикордонників про те, що ОСОБА_10 переслідував ОСОБА_1, попереджував про застосування зброї, а зрозумівши, що не зможе наздогнати - вистрілив не можуть відповідати дійсності, є неправдивими, так як мова йде про прикордонний наряд з 2-х молодих, фізично підготовлених військовослужбовців, в розпорядженні яких був автомобіль, а від них намагався втекти в пішому порядку ОСОБА_1, інвалід другої групи в звязку з хворобою серця (переніс на серці декілька складних операцій). Відповідно до виписки з протоколу № 82031 висновку спеціалізованої обласної кардіологічної ЛКК ОСОБА_1Л, оперований в звязку з проникаючим пораненням серця з ушиванням дефекту, при наявності повної блокади пр.н. пучка ГІСА, є непрацездатним та підлягає переогляду в МСЕК. При цьому рекомендовано повністю виключити фізичне навантаження.

Як видно з пояснень свідка ОСОБА_1 саме з причини стану здоровя брата, він поїхав з ним до ставка, щоб встановити насос (помпу), протягнути шланги, так як таку роботу брат виконати не може за станом здоровя.

Відповідно до закону „Про державний кордон України та положення „Про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 р. (п.11) завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виконання завдань повязаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

В ситуації, яка розглядається, виходячи з задач прикордонної служби, вислухавши пояснення ОСОБА_1 про його особу та мету перебування на відповідній території, прикордонники мали не вимагати від ОСОБА_1 прослідувати на заставу для складання протоколу, а прослідувати з ним на невелику відстань до його автомобіля та перевірити документи, якщо мали сумніви в його особі.

Вкрай формальний підхід прикордонників до виконання своїх обовязків, не направлений на виконання поставлених задач, створив умови та спровокував поведінку ОСОБА_1, який, діючи нерозсудливо, сам пішов за документами.

При таких обставинах, коли у ОСОБА_1 були документи і він пояснив прикордонникам, де вони знаходяться вимоги прикордонників прослідувати для складання протоколу були необґрунтованими.

Дії ОСОБА_1, коли він, не запитавши дозволу прикордонників, пішов за документами, формально містить ознаки непокори. Проте ця непокора не містить в собі ознак злісної непокори та була викликана необґрунтованими вимогами прикордонників.

Виходячи з наведеного апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.185-10 КУпАП, в звязку з чим постанова суду першої інстанції як незаконна та необґрунтована підлягає скасування, а провадження по справі закриттю на підставі ст. 247 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 294, 247 ч.1 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляцію ОСОБА_1 задовольнити, постанову судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.07.2012 р. про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.185-10 ч. 1 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити в звязку з відсутністю складу правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11