ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЯМ УКРАЇНИ

19.10.2012 р. Справа № 3/1416/2311/2012

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Семерей М.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли з ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва , про притягнення до адміністративної відповідальностіпо ст. 163-1 ч.1 КпроАП України,

ОСОБА_1, громадянки України, працюючої головним бухгалтером ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс», -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17.08.2012 року при проведенні перевірки ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, головним бухгалтером якого є ОСОБА_1, було виявлено факт ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року, а саме: заниження податку на додану вартість в сумі 3833 грн. та податку на прибуток в сумі 4791 грн., згідно акту перевірки від 13.08.2012 року, чим порушено вимоги п.п. 5.1 ст. 5, п.5.2.1 п.5.2 ст. 5, п. 5.3.9 п.5.3 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.7.4.1, п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п. 7.2.6 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

ОСОБА_1 в судовому засіданні факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення заперечувала, пояснивши суду, що вказані в деклараціях ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» з ПДВ за ІІІ квартал 2010 року дані чітко відповідають даним Реєстру отриманих та виданих податкових накладних платників податку, податкова накладна, що була отримана від ТОВ «ДЕ-ЛОНГА», з яким підприємство у період з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року перебувало у фінансово-господарських відносинах, мала всі необхідні реквізити і була надана для відображення в акті перевірки. На час здійснення господарських операцій продавця товарів і послуг - ТОВ «ДЕ-ЛОНГА» - було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ. Крім того, актом перевірки підтверджується факт перерахування ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» грошових коштів за придбані роботи з ремонту технологічного обладнання на адресу контрагента - ТОВ «ДЕ-ЛОНГА». Для ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» настала подія, що є підставою для формування податкового кредиту з ПДВ, тобто вони сплатили податок у ціні виконаної роботи своєму субпідряднику ТОВ «ДЕ-ЛОНГА», уповноважив останнього, який був платником цього податку у періоді, в якому мали місце правовідносини, на перерахування відповідних сум податку до бюджету. За наступні дії контрагента підприємство не повинно відповідати, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, акт перевірки від 13. 08.2012 року, на підставі викладеного суд приходить до наступного.

ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» у період з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року перебувало у фінансово-господарських відносинах з ТОВ «ДЕ-ЛОНГА».

На підставі направлення від 07.08.2012 року № 415/22-200, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс». Згідно висновків акту перевірки від 13.08.2012 року перевіркою встановлено відсутність реальності поставок робіт з ремонту та монтажу технологічного обладнання ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» від постачальника ТОВ «ДЕ-ЛОНГА» у період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року на суму 23000 грн. (в тому числі ПДВ 3833 грн.), та невідповідність первинних документів нормам законодавства свідчать про укладення угод без мети настання реальних наслідків. Акт перевірки містить посилання на те, що операції відповідно до п.п.1,2 ст.215, п.п.1,5 ст. 203 ЦК України є безтоварними і в силу ст.. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю. Крім того, за результатами проведеної перевірки встановлені порушення п.п. 5.1 ст. 5, п.5.2.1 п.5.2 ст. 5, п. 5.3.9 п.5.3 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.7.4.1, п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п. 7.2.6 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до вимог п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. 5.2.1. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно п. 5.3.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено положення про податковий кредит, право на його нарахування.

Згідно п. 7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Для банківських установ при одержані ними права власності на заставлене майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень правопорушника, ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» надав ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва первинні документи, що підтверджують факт реальної поставки підприємству товарів та робіт від ТОВ «ДЕ-ЛОНГА», які були відображені в акті перевірки та наявність яких податковим органом не заперечувались, а саме: договір техпослуг, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, платіжні документи, тощо.

Згідно п.п. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх утримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), які не підтвердженні податковими накладними.

Згідно п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну.

Зазначені в декларації ПНВП «Маркетинг Компресор Сервіс» з ПДВ за ІІІ квартал 2010 року дані чітко відповідають даним Реєстру отриманих та виданих податкових накладних платника податку. Податкова накладна, що була отримана від ТОВ «ДЕ-ЛОНГА», містила всі необхідні реквізити і була надана для відображення в акті перевірки. На час здійснення господарських операцій ТОВ «ДЕ-ЛОНГА» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мало свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булверс проти Болгарії» визначено, що компанії не можуть відповідати за дії контрагентів за несвоєчасне виконання своїх обовязків по наданню звітності по ПДВ. Суд відмітив, що компанія-заявник не мала повноважень відслідковувати, контролювати й забезпечувати виконання постачальником його обовязку по складанню й наданню звітності по ПДВ, а також обовязку по сплаті ПДВ.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.163-1 ч.1 КпроАП України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КпроАП України, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 по ст. 163-1 ч.1 КпроАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпроАП України.

Постанова може бути оскаржена в Апеляційний суд Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва або опротестована впродовж десяти діб з моменту її винесення.

Суддя: