ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2012 р. Справа № 3/1416/2313/2012

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Семерей М.Ф., розглянувши матеріали, які надійшли з ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва , про притягнення до адміністративної відповідальностіпо ст. 163-1 ч.1 КпроАП України,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, працюючої головним бухгалтером ТОВ «ЮГМАШ», мешкає за адресою: АДРЕСА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17.08.2012 року при проведенні перевірки ТОВ «ЮГМАШ», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Авангардна,34-А, був виявлений факт ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: заниження податку на прибуток всього в сумі 13569 грн., в тому числі за півріччя 2009 року в сумі 4035 грн., в тому числі за ІІ квартал 2009 року в сумі 4035 грн., за ІІІ квартал 2009 року в сумі 8569 грн., в тому числі за ІІІ квартал 2009 року в сумі 4534 грн., за 2009 рік в сумі 13569 грн., в тому числі за ІV квартал 2009 року в сумі 5000 грн.; занижено ПДВ на загальну суму 10855 грн., в тому числі за травень 2009 року в сумі 3228 грн., за липень 2009 року на суму 617 грн., за вересень 2009 року на суму 3010 грн., за листопад 2009 року на суму 3400 грн., за грудень 2009 року на суму 600 грн., згідно акту перевірки від 27.07.2012 року та станом на 27.07.2012 року, допущене головним бухгалтером ОСОБА_1, чим порушено вимоги п.п.1,2 ст. 215, п. 1,5 ст.203, ст.. 16 ЦК України, п.п. 5.1 ст. 5, п.5.2.1 п.5.2 ст. 5, п. 5.3.9 п.5.3 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.7.4.1, п.7.4.5 п.7.4 ст.7, п. 7.2.6 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлена про місце та час розгляду адміністративних матеріалів, до суду не зявилася, причини неявки не повідомила.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме протокол про адміністративне правопорушення, акт перевірки від 27.08.2012 року, на підставі викладеного суд приходить до наступного.

ТОВ «ЮГМАШ» у період з 01.04.2009 року по 31.03.2012 року перебувало у фінансово-господарських відносинах з ТОВ «ФАБУЛА-Н» та ТОВ «ГЛИЦИНИЯ».

На підставі направлення від 16.07.2012 року № 356/22-200, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЮГМАШ». Згідно висновків акту перевірки від 27.07.2012 року перевіркою встановлено відсутність факту реального продажу будівельних матеріалів ТОВ «ЮГМАШ» від ТОВ «ФАБУЛА-Н» у травні 2009 року на суму ПДВ 3228 грн., валових витрат на суму 16140 грн., у липні 2009 року на суму ПДВ 616,74 грн., валових витрат на суму 3083,70 грн., а також встановлено відсутність факту реального продажу запчастин та будівельних робіт від ТОВ «ГЛИЦИНИЯ» у вересні 2009 року на суму ПДВ 3010 грн., валових витрат на суму 15050 грн., у листопаді 2009 року на суму ПДВ 3400 грн., валових витрат на суму 17000 грн., у грудні 2009 року на суму ПДВ 600,20 грн., валових витрат на суму 3001 грн. Акт перевірки містить посилання на те, що операції відповідно до п.п.1,2 ст.215, п.п.1,5 ст. 203 ЦК України є безтоварними і в силу ст.. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що повязані з їх недійсністю. Крім того, за результатами проведеної перевірки встановлені порушення п.п. 5.1 ст. 5, п.5.2.1 п.5.2 ст. 5, п. 5.3.9 п.5.3 ст.5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.7.4.1, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до вимог п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. 5.2.1. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно п. 5.3.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу валових витрат суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або її частина пов'язаним фізичним особам не визнаються валовими витратами, така сума (або її частина) є базою для нарахування внесків на соціальні заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пунктом 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено положення про податковий кредит, право на його нарахування.

Згідно п. 7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Для банківських установ при одержані ними права власності на заставлене майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ЮГМАШ» надав ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва первинні документи, що підтверджують факт поставки підприємству товарів та робіт від ТОВ «ГЛИЦИНИЯ» та ТОВ «ФАБУЛА-Н», які були відображені в акті перевірки та наявність яких податковим органом не заперечувались, а саме: договір підряду, довідки про вартість виконаних робіт, видаткові та податкові накладні, тощо.

Згідно п.п. 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх утримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), які не підтвердженні податковими накладними.

Згідно п. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну.

Зазначені в декларації дані відповідають даним Реєстру отриманих та виданих податкових накладних платника податку. Податкові накладні, що були отримані від підприємств-контрагентів містили всі необхідні реквізити і були надані для відображення в акті перевірки. На час здійснення господарських операцій контрагенти були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булверс проти Болгарії» визначено, що компанії не можуть відповідати за дії контрагентів за несвоєчасне виконання своїх обовязків по наданню звітності по ПДВ. Суд відмітив, що компанія-заявник не мала повноважень відслідковувати, контролювати й забезпечувати виконання постачальником його обовязку по складанню й наданню звітності по ПДВ, а також обовязку по сплаті ПДВ.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.163-1 ч.1 КпроАП України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КпроАП України, суддя-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 по ст.. 163-1 ч.1 КпроАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпроАП України.

Постанова може бути оскаржена в Апеляційний суд Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва або опротестована впродовж десяти діб з моменту її винесення.

Суддя: