№ провадження 33/490/417/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 172-2 КУпАП Головуючий у 2-й інстанції - Румянцев П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2012 року суддя апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцев П.О. у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську за участю особи, яка подала скаргу, та її адвоката ОСОБА_2, прокурора Романенко Є.С., розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2012 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючу заступником начальника Дніпродзержинської ВК №34 з соціально-виховної та психологічної роботи з засудженими, паспорт серія АС № 904856 виданого Орджонікідзевського МВУМВС України у Дніпропетровській області 27 листопада 2003 року, податковий ідентифікаційний номер НОМЕР_1 присвоєний Орджонікідзевською обєднаною ДПІ 07 січня 1997 року, проживаючу і зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,

визнано винною у вчинені корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі вісімдесяти пяти гривень з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної винагороди пятсот гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_3 було визнано винною у тому, що вона, будучи заступником начальника Дніпродзержинської ВК №34 з соціально-виховної та психологічної роботи з засудженими, тобто субєктом корупційного правопорушення, вчинила дії направленні на отримання неправомірної вигоди у розмірі дві тисячі пятсот гривень.

Корупційні діяння ОСОБА_3 виразилася у тому, що вона надала усну вказівку підлеглій ОСОБА_4 отримати від представника релігійної організації Нове поколінняОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 2500 гривень за підписання угоди про проведення спільної діяльності релігійної громади з Дніпродзержинською ВК №34, чим допустила порушення ч. 1 ст. 6 ЗУ Про засади запобігання і протидії корупції.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій порушує питання про скасування постанови районного суду.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка була притягнута до відповідальності, її адвоката, заперечення прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засідання, як і у апеляційній скарзі ОСОБА_3 та її адвокат своє прохання мотивували тим, що отриманні кошти повинні були бути направленні на купівлю лінолеуму. Жодних намірів направлених на отримання неправомірної вигоди ОСОБА_3 не мала, а ОСОБА_4 не повинна була вимагати у ОСОБА_5 грошові кошти, а лише умовити його допомогти бібліотеці виправної колонії. Крім цього, адвокат зазначив, що ОСОБА_5 є представником християнської організації, яка не здійснює господарської діяльності, а тому отриманні його підзахисною грошові кошти не можуть визнаватися неправомірною вигодою (обєктом правопорушення).

Проте з приведеними доводами захисту погодитися не можливо.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, відповідальність встановлена за отримання неправомірної вигоди субєктом корупційних діянь з використанням ним своїх службових повноважень.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 звернувся до управління СБУ у Дніпропетровській області (а.с. 9) через те, що у нього працівники ВК №34 вимагали грошові кошти у розмір 2500 гривень. Органом досудового слідства були оглянуті та ідентифіковані грошові кошти у розмірі 500 та 2000 гривень (а.с. 12-13, 18-19), які були передані ОСОБА_5 для подальшого їх передання службовим особам. У ході особистого огляду службових осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було виявлено у них грошові кошти, які вони отримали від ОСОБА_5 Підчас допиту затриманих обоє дали наступні пояснення, згідно яких отриманні ними кошти є благодійною допомогою, яку ОСОБА_5 надав виправної колонії для купівлі лінолеуму, а відсутність заяви про надання благодійної допомоги вони пояснили тим, що не встигли її отримати через поспіх останнього. Однак у своїх поясненнях ОСОБА_5 (а.с. 10-11, 51-52) зазначає, що працівники виправної колонії неодноразово вимагали у нього різні суми грошових коштів, а саме на передодні Нового року- 5000 гривень, начебто для встановлення новорічної ялинки в установі, а на його відмову повідомили, що установа, представником якої він є, буде мати проблеми з продовженням їх співпраці, але з метою уникнення цих проблем йому необхідно передати через ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2500 гривень. В свою чергу пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погоджуються з поясненнями ОСОБА_5 в частині способу та механізмі передання отримання неправомірної вигоди.

До доводів захисту викладених у судовому засіданні відношусь критично, вважаю їх способом уникнення від відповідальності за вчинене, оскільки особі притягнутій до відповідальності була відома процедура отримання благодійної допомоги, але вона у її порушення, отримавши зазначені кошти, не вжила жодних заходів для оформлення цих коштів, як благодійну допомогу. Доводи адвоката у частині того, що вилученні у ОСОБА_3 грошові кошти отриманні від християнської організації не можуть бути обєктом правопорушення не обґрунтовані та безпідставні.

Отже, підчас перегляду справи було встановлено, що доводи якими вмотивована апеляційна скарга свого підтвердження не знайшли і повністю спростовуються висновками суду викладених у постанові та наявними у матеріалах справи доказами. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що справа суддею районного суду розглянута з дотриманням вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, а вичинене правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП. При обранні виду та міри адміністративного стягнення судом були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП і призначене стягнення яке повністю відповідає суспільній небезпеці вчиненого, і є достатнім та справедливим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 252, 294КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 березня 2012 року залишити без задоволення, а постанову районного суду без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

апеляційного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_6