Апеляційний суд Харківської області
Справа №2018/9717/2012 Суддя 1-ї інстанції Колесник С.А.
Провадження № 33/2090/636/2012 Доповідач: Шабельніков С.К.
Категорія ч. 4 ст. 140 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2012 року м. Харків

Суддя апеляційного суду Харківської області Шабельніков С.К., за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, а також апелянта-представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, подану в інтересах потерпілого ОСОБА_4, на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2012 року,-

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2012 року суддею Київського районного суду м. Харкова за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 140 КУпАП було ухвалено постанову, згідно якої провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 подала апеляцію на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2012 року, в якій просила її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Вислухавши пояснення апелянта-представника ОСОБА_3, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, а також ОСОБА_1 та його представника, які вважали постанову судді від 06 вересня 2012 року законною, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, з дотриманням вимог ст. 294 КУпАП, прихожу до висновку, що апеляція є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи наявність фактичних обставин події, що трапилася 28.12. 2011 року та зафіксована працівниками ДАЇ лише 17.02.2012 року у протоколі серії АХ 1 № 322363 (а.с. 1), не виключається наявність ознак обєктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП, але протокол належало складати своєчасно і стосовно саме посадової особи, яка безпосередньо відповідає за певну ділянку території що обслуговується. Крім того, з огляду на вказане, враховуючи наявні матеріали справи, неналежним є фіксування самої події працівниками ДАЇ, оскільки протокол огляду події відсутній в матеріалах справи, а залучена лише схема без підпису будь-якої відповідальної особи КП «ХТМ». Зазначені обставини та відповідні висновки судді районного суду, що містяться у оскаржуваній постанові ( а.83-84), свідчать про правильність процесуального рішення щодо відсутності в діях саме ОСОБА_1, як першого заступника начальника Київської філії КП «ХТМ», ознак правопорушення, передбаченого ст. 140 ч. 4 КУпАП.

Вищевказане свідчить про необґрунтованість та субєктивність змісту апеляційних доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, щодо незаконності оскаржуваної ними постанови судді від 06 вересня 2012 року про закриття провадження по справі.

Крім того, враховуючи пояснення представника ОСОБА_3, які вона надавала в судовому засіданні під час розгляду апеляції, її незгода з постановою судді обумовлена наявністю наміру у подальшому подати позов до суду в порядку цивільного судочинства для вирішення питання, повязаного з відшкодуванням спричиненої шкоди внаслідок ДТП.

З огляду на викладене та відповідно до ч.3 ст. 40 КУпАП слід врахувати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з урахуванням норм чинного ЦПК України та ЦК України, мають право, яке обмежено лише строком позовної давності у три роки, звернутися з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до суду загальної юрисдикції, який, на підставі чинного законодавства, за клопотанням сторін та інших осіб, які беруть участь у цивільній справі, при дослідженні обставин та доказів, необмежений у процесуальній можливості щодо призначення експертиз, допиту свідків, дослідження інших доказів, на підставі яких має процесуальні повноваження визначити ступінь вини заподіювача шкоди, враховуючи наявні дані у справі про адміністративне правопорушення № 2018/9717/2012.

За таких обставин, апеляційні доводи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо необхідності дослідження нових доказів під час розгляду апеляції в апеляційному суді є необґрунтованими та недоцільними, оскільки така можливість передбачена чинним цивільним та цивільно-процессуальним законодавством України. Більш того, ця можливість ним не втрачається і після розгляду його апеляції, бо за ним, в даному випадку, зберігається конституційне право на судовий захист своїх майнових і немайнових прав та інтересів, а чинне законодавство України не передбачає будь-яких перешкод для реалізації ним права на судовий захист.

Беручи до уваги зазначене, не вбачається правових підстав для скасування оскаржуваної постанови та задоволення апеляції.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 06 вересня 2012 року про закриття провадження по справі про адміністративні правопорушення за ст. 140 ч.4 КУпАП стосовно ОСОБА_1, у звязку зі відсутністю в його діях складу правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає.

Суддя