Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №33-655/12 Головуючий в 1 інст. Громова І.Б.
Категорія ч.1 ст.41 КУпАП Доповідач в 2 інст. ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2012 року місто Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області Алейніков Г.І., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляцією ОСОБА_2 на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2012 року, якою на

ОСОБА_2

накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн, за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Згідно з постановою суду, у відношенні ОСОБА_2 11 жовтня 2012 року складено протокол про адміністративне правопорушення №08-02-0007/0620 про те, що за результатами проведеної територіальною державною інспекцією праці в Запорізькій області перевірки ДП Інституту олійних культур Елітне, було встановлено, що ОСОБА_2 під час виконання посадових обовязків, маючи організаційно-розпорядчі функції, допустив порушення трудового законодавства, а саме: 07 вересня 2012 року в.о. директора ДП Інституту олійних культур ЕлітнеОСОБА_3 відсторонений від виконання посадових обовязків, із залишенням повної заробітної плати.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляцією про скасування вищевказаної постанови суду, та клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив про те, що його не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду адміністративного матеріалу, та крім того він з 29 жовтня 2012 року по 14 листопада 2012 року перебував на лікарняному, а з 03 листопада 2012 року взагалі перебував на денному стаціонарі. Постанову суду він отримав лише 26 листопада 2012 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи викладені в клопотанні ОСОБА_2, вважаю, що останнє підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Доводи апелянта щодо причин пропуску цього строку заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, тому пропущений строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає поновленню.

В апеляції ОСОБА_2 просить вищезазначену постанову суду скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтовує неналежним його сповіщенням про день та час розгляду справи в суді, у звязку з чим він не міг в повному обсязі реалізувати своє право на захист, передбачене Конституцією України. Крім того зазначає про те, що в його діях відсутній склад зазначеного правопорушення, оскільки він діяв в рамках закону, та судом, під час розгляду справи, порушені вимоги ст.280 КУпАП.

Вислухавши ОСОБА_2, який підтримав апеляцію та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляції, вважаю, що останнє підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що судом використані всі можливі способи для належного сповіщення ОСОБА_2 про місце і час розгляду справи.

Тому є обґрунтованими доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляції, про те, що суд, розглянувши справу без його участі, не дотримався вимог ст.268 КУпАП, через що він був позбавлений можливості в повній мірі реалізувати свої процесуальні права.

У звязку з викладеним постанова суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції скасувавши постанову, має право закрити провадження по справі чи прийняти нову постанову.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він діяв відповідно до п.6.5 Статуту інституту олійних культур НААН, де зазначено, що директор здійснює оперативне управління науковою установою, також організовує і здійснює керівництво науково-дослідною і господарською діяльністю наукової установи та загальне керівництво підпорядкованими їй науковими установами і самостійними дослідними господарствами, а тому в його діях відсутній склад правопорушення зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, складеного у відношенні нього, та постанові суду від 09 листопада 2012 року.

Згідно з вимогами ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені у протоколі №4 засідання вченої ради Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України від 07 вересня 2012 року (а.с.7-8) підстави відсторонення ОСОБА_3 від виконання посадових обовязків директора ДП ДГ ЕлітнеІОК НААН, тобто відсторонення від роботи, не відносяться до підстав зазначених у вищезазначеній статті.

Крім вказаного, вина ОСОБА_2 у скоєнні ним правопорушення підтверджується відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення №08-02-0007/0620 від 11 жовтня 2012 року (а.с.1-2); акті перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №08-02-0007/0989 (а.с.3-5); наказі в.о.директора ІОК НААН ОСОБА_2 №01-03/21 від 07 вересня 2012 року (а.с.6); протоколі №4 засідання вченої ради ІОК НААН України від 07 вересня 2012 року (а.с.7-8), тощо.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 в апеляції про те, що даного правопорушення він не скоював, повністю спростовуються вищезазначеними доказами.

При накладенні адміністративного стягнення, суд, відповідно до вимог ст.33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше не притягався до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшуються та обтяжують відповідальність, суд не встановив, та приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_2 стягнення у вигляді мінімального штрафу в дохід держави, передбаченого санкцією ч.1 ст.41 КУпАП, та вважає, що дане адміністративне стягнення є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

З урахуванням викладеного, та керуючись ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2012 року у відношенні останнього, та апеляцію ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09 листопада 2012 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, скасувати.

Визнати винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 510 грн., тобто 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі несплати штрафу у 15 денний строк (ч.1 ст.307 КУпАП), у порядку примусового виконання постанови, стягується з правопорушника подвійний розмір штрафу (ст.308 КУпАП).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду

Запорізької області ОСОБА_1