ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1601/7998/2012

17.09.2012 року, суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює: Кременчуцька міська дезінфекційна станція головний лікар, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності

за ч.1 ст.41 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012 року в м. Кременчуці при перевірці Кременчуцької міської дезінфекційної станції по вул. 40 років Жовтня, 62 були встановлені порушення вимог законодавства про працю, а саме: порушено ст.116 КЗпП України якою встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Так, наказом від 02.04.2012 року №22-к була звільнена 02.04.2012 року за власним бажанням по ст.38 КЗпП України медсестра евакуатор ОСОБА_3. Згідно табеля обліку використання робочого часу працівник відпрацював в день звільнення 6,3 години. Відповідно до розрахункових відомостей сума до виплати становить 1311,73 грн., виплата проведена 13.04.2012 року разом із виплати заробітної плати за першу половину квітня (платіжне доручення №97 від 13.04.2012 року).

Порушено ст.21 Закону України «Про відпустки» та ч.4 ст.115 КЗпП України щодо виплати заробітної плати за весь час відпустки не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Так, сторожу ОСОБА_4 надана щорічна відпустка тривалістю 24 календарних днів з 16.03.2012 року (наказ від 01.03.2012 року №45-вдп). Заробітна плата за час щорічної відпустки на час перевірки не виплачена.

При обчисленні середньої заробітної плати для нарахування грошової компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_3 мало місце порушення вимог пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, а саме:

- «Нарахування виплат за час щорічної відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки». Під час обчислення середньої заробітної плати слід ураховувати положення п.2 Порядку, яким передбачено, що час упродовж якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виплачується з розрахункового періоду. До часу, який вилучається із розрахункового періоду належить, зокрема, час, упродовж якого працівники перебували у відпустці без збереження заробітної плати згідно із ст.25 та ст.26 Закону України «Про відпустки». Середньоденна заробітна плата обчислюється діленням сумарного заробітку за 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року, зменшену на кількість святкових і неробочих днів, установлених законодавством (ст.73 КЗпП України), а також на кількість календарних днів перебування працівника у відпустці без збереження заробітної плати. Так, сумарний заробіток ОСОБА_3 поділений на 355 днів, при цьому кількість календарних днів не зменшена на кількість календарних днів перебування працівника у відпустці без збереження заробітної плати: з 13.02.2012 року по 17.02.2012 року та з 20.02.2012 року по 24.02.2012 року (10 днів).

Порушено вимоги ст.108 КЗпП України, відповідно до якої робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20% тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Так, відповідно до графіку роботи та табеля обліку використання робочого часу за березень 2012 року сторож ОСОБА_5 працювала за сумісництвом 83,5 години, в тому числі в нічний час 6 годин. В табеля обліку робочого часу години роботи в нічний час за сумісництвом не зазначені, внаслідок чого не проведено оплату, про що свідчить особовий рахунок працівника за березень 2012 року.

На проведена індексація заробітної плати, чим порушено ст.33 Закону України «Про оплату праці», ОСОБА_5 України «Про індексацію грошових доходів населення» та вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про порядок проведення індексації грошових доходів населення». Індексація нараховується та виплачується водночас з нарахуванням та виплатою заробітної плати за місяць, доходи за який згідно з Порядком підлягають індексації. Так, відповідно до розрахункових відомостей працівникам, яким встановлено 1 тарифний розряд та оклад на рівні мінімальної заробітної плати (сторож ОСОБА_6 та інші), нарахування заробітної плати в квітні вересні 2011 року проведено із розрахунку 960 грн. (за відпрацьований повний місяць). За даних умов мала нараховуватись індексація заробітної плати в серпні вересні 2011 року, приріст індексу споживчих цін для індексації становить 1,2. Індексація заробітної плати в серпні вересні 2011 року не проводилась, про що свідчать розрахункові відомості.

Порушено ст.121 КЗпП України, вимоги Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 13.03.1998 року №59 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 року №362) щодо порядку забезпечення коштами на поточні витрати. Пунктом 5 Інструкції встановлено, що підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Так, згідно наказу від 14.03.2012 року №6-вд головний лікар ОСОБА_2П.Ю водій ОСОБА_7А.Ю дезінфектор ОСОБА_8 перебували у відрядженні 15.03.2012 року у м. Полтава, коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом) працівники забезпечені не були. Відшкодування витрат на відрядження проведено 27.03.2012 року у сумі 90 грн. (платіжне доручення №87 від 27.03.2012 року).

Кременчуцькою міськдезстанцією видано наказ від 18.11.2011 року №39 «Про реалізацію рішення наради у Прем»єр міністра України азарова М.Я. від 10.11.2011 року» за підписом виконуючого обовязки Головного лікаря ОСОБА_9, яким всіх працівників закладу попереджено про звільнення по п.1 ст.40 КЗпП України з 18.01.2012 року. З наказом працівники ознайомлені під підпис, дата ознайомлення не зазначена.

У відповідності до вимог ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України під час скорочення чисельності чи штату працівників через зміни в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається в першу чергу працівникам з вищою кваліфікацією і продуктивністю праці. За умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч.2 ст.42 КЗпП України.

Проте, при звільненні працівників 02.03.2012 року по п.1 ст.40 КЗпП України (дезінфектор ОСОБА_10, ОСОБА_11Є.) установою будь які документи, які б засвідчували переважне право залишення на роботі інших працівників, враховуючи вимоги ч.1 ст.42 КЗпП України (тобто залишення на роботі працівників з вищим рівнем кваліфікації) або ч.2 ст.42 КЗпП України, не надані, чим порушено вимоги ст.49-2 КЗпП України.

На час попередження працівників вакантні посади, в тому числі дезінфектора, в установі відсутні. Поряд з тим, є вакантна посада прибиральника службових приміщень. При цьому підтвердження про запропонування іншої роботи працівникам, що звільнені за скороченням, при перевірці не надано, чим не дотримано вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Підтвердження про видачу звільненим працівникам копії наказу про звільнення з роботи в день звільнення (дезінфектор ОСОБА_10, ОСОБА_11 та іншим) при перевірці не надано, чим порушено вимоги ч.2 ст.47 КЗпП України.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила до суду свого представника ОСОБА_12, яка зазначила, що на даний час всі порушення усунені.

Також, вина ОСОБА_2 доведена письмовими матеріалами справи: актом перевірки №16-03-17/14 від 27.04.2012 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2.

Відповідно до ч.2 ст.38 КпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду, стягнення можу бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

На момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КпАП України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КпАП України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КпАП України відносно ОСОБА_2 закрити в звязку із закінченням строків, передбачених ч.2 ст.38 КпАП України.

Керуючись ч.1 ст.41, ч.2 ст.38 , п.7 ч.1 ст.247, 283, 284 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КпАП України.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.41 КпАП України відносно ОСОБА_2 закрити в звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.2 ст.38 КпАП України.

Постанова може бути оскаржена або на неї може бути внесено протест прокурора до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Суддя: