Справа № 0807/2257/2012
Провадження № 3/807/657/12
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2012 м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого: Ткаченко І. М.,

при секретарі: Лохматовій Г. В.,

з участю прокурора: Смірнов В. Ю.,

адвоката: ОСОБА_1,

розглянувши матеріал, який надійшов з прокуратури м. Енергодар в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

Прізвище, імя, по батькові: ОСОБА_2,

Рік народження: ІНФОРМАЦІЯ_1,

Місце народження: с. Новодніпровка, Камянка Дніпровського району, Запорізької області,

Освіта: середня,

Громадянство: України,

Сімейний стан: одружений,

Місце роботи: інспектор патрульної служби Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, спеціальне звання старший сержант міліції,

Місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2,

До відповідальності не притягувався,

за ст. 172-2 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу, ОСОБА_2, обіймаючи посаду інспектора патрульної служби групи патрульної служби Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області (наказ № 305 о/с від 01.09.2011), маючи спеціальне звання старший сержант міліції, будучи відповідно до п.п. «д»п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, як посадова особа молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ, уповноважена на виконання функцій держави, порушив встановлені законом обмеження щодо використання службових повноважень, і повязаних з цим можливостей з метою одержання за це неправомірної вигоди у розмірі, що не перевищує пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян при наступних обставинах.

Згідно ст. 5 Закону «Про міліцію», міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Відповідно до п. 1 функціональних обовязків інспектора патрульної служби групи патрульної служби Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2 зобовязаний здійснювати заходи щодо попередження та припинення злочинів і адміністративних правопорушень.

Приблизно о 19 годині 17 червня 2012 року, під час несення служби та виконання службових обовязків з охорони громадського порядку, перебуваючи в межах м. Енергодар, в лісосмузі в районі Енергодарського міського кладовища, інспектор патрульної служби ОСОБА_2 сумісно з інспектором патрульної служби ОСОБА_3 та інспектором патрульної служби ОСОБА_4, затримали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у звязку з підозрою у зберіганні наркотичних засобів. Зазначений факт того ж дня зареєстровано до ЖРЗПЗ Енергодарського МВ ГУМВС у Запорізькій області та розпочато дослідчу перевірку у порядку ст..97 КПК України.

18.06.2012 року, інспектор патрульної служби старший сержант міліції ОСОБА_2, діючи в супереч вимог ст. 5 Закону України «Про міліцію»та інтересам служби, використовуючи свої службові повноваження та повязані з цим можливості з метою одержання за це неправомірної вигоди, а саме грошові кошти, вступив у позаслужбові стосунки з ОСОБА_5, гарантуючи забезпечення уникнення від кримінальної відповідальності за зберігання наркотичних засобів за умови передачі йому незаконної матеріальної винагороди.

Продовжуючи свої неправомірні дії, направлені на одержання незаконної вигоди, інспектор патрульної служби ОСОБА_2 19.06.2012 року, приблизно о 19-30 годині, перебуваючи в межах м. Енергодар, на ділянці автодороги від м. Енергодара до профілакторію ВП «Запорізька ЗаЕС» одержав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 200 доларів США (що за курсом НБУ станом на 19.06.2012 року становить 1598,5 грн.) під приводом свого посередництва у підкупі посадових осіб Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, уповноважених на прийняття процесуальних рішень, з метою забезпечення уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності за зберігання наркотичних засобів.

Того ж дня, 19.06.2012 року, після одержання грошей, інспектор патрульної служби ОСОБА_2 був затриманий працівниками УВБ в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки МВС України. Під час проведення огляду, одержані від ОСОБА_5 в якості неправомірної вигоди грошові кошти у сумі 200 доларів США, вилучені зі службового автомобіля Lanos»державний знак 0837 під управлінням ОСОБА_2

У судовому засіданні правопорушник провину свою не визнав та пояснив, що дійсно, на передодні затримання він, знаходячись на чергуванні затримав ОСОБА_5, при обшуку якого було знайдено наркотичні засоби. Через день, до нього почав дзвонити ОСОБА_5 з проханням допомогти уникнути кримінальної відповідальності. Розяснивши, що вирішення цього питання не входить до його компетенції, ОСОБА_2 погодився на зустріч. Після чергової зустрічі, відмовившись отримати гроші, він, разом із співробітниками, були затримані працівниками внутрішньої безпеки, та при огляді автомобілю було знайдено 200 доларів США. Стверджує, що ніяких грошей він не брав, ці гроші йому підкинули працівники внутрішньої безпеки.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суду пояснили, що вони працювали разом з ОСОБА_2 в одному патрулі. ОСОБА_5 був затриманий їхнім патрулем, та при огляді автомобілю у останнього були знайдені наркотичні засоби. ОСОБА_5 дійсно телефонував ОСОБА_2, навіть приїжджав до їхнього автомобілю для бесіди, а змісту розговору вони не чули. При здійсненні патруля їх автомобіль був затриманий працівниками внутрішньої безпеки, та при обшуку автомобілю було знайдено 200 доларів США. Звідки взялися гроші пояснити не можуть, вважають, що їх підкинули працівники внутрішньої безпеки, оскільки під час руху автомобілю їх в салоні не було. ОСОБА_3 не може пояснити походження спеціальної хімічної речовини на його руках, оскільки гроші в руках не тримав.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що дійсно був затриманий працівниками міліції та при обшуку в автомобілі були знайдені наркотичні засоби, які вважає йому підкинули працівники міліції. З метою уникнення кримінальної відповідальності, він звернувся до ОСОБА_2 за допомогою. ОСОБА_2 пообіцяв йому допомогти, якщо останній дасть грошей, спочатку просив 5000 доларів США, потім 2500 доларів. Не маючи таких грошей, він вирішив звернутися до внутрішньої безпеки з метою виявлення хабарників. 19 червня 2012 року вони зустрілися з ОСОБА_2 і він передав останньому 200 доларів, домовившись, що інші гроші передасть коли йому нададуть постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що вони були запрошені працівниками міліції в якості понятих, та при огляді міліцейської машина, при відкритті передньої дверці водія випали 200 доларів США.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 суду пояснили, що працюють працівниками внутрішньої безпеки. До них звернувся ОСОБА_5, який зазначив, що з нього працівники Енергодарського МВ УМВС України, а саме ОСОБА_2 вимагає гроші. Вони вжили оперативних заходів, та при затримці патрульного автомобілю були знайдено 200 доларів США.

Вислухавши пояснення, дослідував матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Оцінюючи пояснення свідків, яки суперечать одні іншим, суд прийшов до висновку, що оскільки ці протиріччя не були усунені при складені протоколу, то вони повинні підтверджуватися, чи спростовуватися іншими доказами по справі.

Так дійсно, 19 червня 2012 року, при затримці службового автомобілю під керуванням ОСОБА_2, при відкритті дверці водія з салону автомобіля на поріг автомобілю випали 200 доларів США. Ці обставини зафіксовано при здійсненні відеозапису при огляді автомобілю та виконанні затримання. Але, на відеозапису видно, що під час затримання працівників міліції, всі двері автомобілю були відкриті, і ніяких грошей зафіксовано не було.

Таким чином, у суду виникають сумніви що до наявності грошей в салоні автомобілю під час затримання працівників міліції.

Іншими доказами по справі дані суперечності не підтверджуються та не спростовуються.

Конституційний суд України у справі № 1-31/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 ОСОБА_12 України прийняв Рішення від 20 жовтня 2011р. №12-рп/2011, в якому зазначив: Україна є демократична, правова держава, в якій людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є її головним обовязком (статті 1, 3 ОСОБА_12 України). Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 21, частина перша статті 24 ОСОБА_13 Закону України). ОСОБА_12 України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії; в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 ОСОБА_13 Закону України). Недопустимість обґрунтування обвинувачення особи на доказах, одержаних незаконним шляхом, закріплена в першому реченні частини третьої статті 62 ОСОБА_12 України, а згідно з частиною другою її статті 64 ця гарантія не може бути обмежена. ОСОБА_13 України, гарантуючи права і свободи особи, вимагає від неї певної поведінки щодо інших осіб та держави в цілому, встановлює відповідні вимоги та обмеження. Кожен зобовязаний неухильно додержуватися ОСОБА_12 України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 ОСОБА_13 Закону України). Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях встановлював наявність порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), коли у процесі одержання доказів обмежувалися права і свободи, гарантовані Конвенцією… Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (§ 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, § 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією…

Таким чином, даючи офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62 ОСОБА_12 України, Конституційний Суд України виходить з того, що обвинувачення особи не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких ОСОБА_13 України допускає такі обмеження. Збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 62 ОСОБА_12 України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з вище зазначеного, у суду є сумніви, щодо знаходження грошей в автомобілі на час затримання звинуваченого, а звідусіль, і наявність самого факту передачі грошей ОСОБА_5 ОСОБА_2, усі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Далі, розглядаючи надані докази, а саме висновок спеціалісту, суд вбачає, що згідно висновків спеціаліста № 38 від 22.06.2012 року, спеціальний хімічний засіб люмінофор, на зазначений марлевих тампонах «зі змивом з правої руки ОСОБА_2 В.», «зі змиву з правої руки ОСОБА_3 Г.»та спеціальний хімічний засіб люмінофор, знайдений на двох грошових купюрах «грошові кошти у сумі 200 доларів США, вилучених 19.06.2012 року в м. Енергодар при огляді автомобілю «Ланос»д/з 08-37», мають сумісну родову належність з спеціальним хімічним засобом люмінофором, наданим на дослідження в якості зразка на аркуші паперу формату А4.

Оцінюючи цей висновок спеціаліста, суд вважає, що при прийняті рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, органами прокуратури не була дана належна оцінка, кому саме передавалися кошти, чи була попередня змова, оскільки спеціальний хімічний засіб було знайдено у двох працівників міліції, а точніше в автомобілі, де знаходилися обидва працівника міліції, що свідчить, що кошти вони тримали вдвох. А при цьому, при наявності попередньої змови, дії потрібно було кваліфікувати за ст. 368 частиною 3 КК України, що не може бути мало значимим злочином, та тягне кримінальну відповідальність.

Інших доказів, крім пояснень свідків, оглядом місця події, та висновку спеціалісту, в матеріалах адміністративної справи надано не було, та таким чином не може бути досліджено судом.

Оцінюючи наявність складу правопорушення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»від 07.04.2011:

корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність;

корупція - використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей;

За порушення обмежень щодо одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб встановлена адміністративна відповідальність. Для зазначених складів адміністративних правопорушень характерною є наявність або предмета неправомірної вигоди, або спеціальної мети одержання неправомірної вигоди, або відповідного мотиву.

Так, встановлена адміністративна відповідальність за порушення обмежень, щодо використання службового повноважень та повязаних з цим можливостей з одержанням за це неправомірної вигоди у розмірі, що не перевищує пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або у звязку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб у відповідності до вимог ст. 172-2 КУпАП.

Неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, що їх без законних на те підстав обіцяють, пропонують, надають або одержують безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову без законних на те підстав. Мінімальний розмір такої вигоди повинен не перевищувати пять неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Предметом правопорушення є неправомірна вигода, розмір якої не повинен перевищувати пяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З обєктивної сторони правопорушення характеризується діянням у формі прийняття особою неправомірної вимоги. При цьому виконання або невиконання в інтересах іншої особи будь-яких дій з використанням службового становища не є обовязковою обєктивною ознакою.

Субєктами правопорушення є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обовязків, або особи, спеціально уповноваженні на виконання таких обовязків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, відповідно до Закону (п.1-3 ч. 1 ст. 4 Закону).

Із субєктивної сторони правопорушення характеризується умисною формою вини.

Частиною другою передбачено, що одержання неправомірної вигоди за діяння передбачені в ч. 1 даної статті не повинні перевищувати ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону передбачено обмеження щодо використання службового становища, а саме: забороняється використовувати свої службові повноваження та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у звязку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі: неправомірно сприяти фізичним або юридичним особам у здійсненні ними господарської діяльності, одержанні субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів, пільг, укладанні контрактів (у тому числі на закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти); неправомірно сприяти призначенню на посаду особи; неправомірно втручатися в діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування або посадових осіб; неправомірно надавати перевагу фізичним або юридичним особам у звязку з підготовкою проектів, виданням нормативно-правових актів та прийняттям рішень, затвердженням (погодженням) висновків.

Як вбачається з пояснень правопорушника, пояснень свідків та зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про відмову в порушення кримінальної справи прийнятою слідчим прокуратури, що за змістом не відрізняється від протоколу, ОСОБА_2 були отримані гроші під приводом свого посередництва у підкупі посадових осіб Енергодарського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, уповноважених на прийняття процесуальних рішень, з метою забезпечення уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності за зберігання наркотичних засобів.

У пункті 1 Примітки до статті 364 Кримінального кодексу України міститься поняття службової особи. Так, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном. Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов'язки постійно, тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов'язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Таким чином, суд робить висновок, що ОСОБА_2 не був посадовою особою, до повноважень якого було надано право вирішувати питання про порушення чи у відмові в порушенні кримінальної справи, а також не був уповноважений вирішувати це питання з посадовими особами, на яких за законом покладений цей обовязок.

Данні обставини підтверджуються і функціональними обовязками інспектора патрульної групи патрульної служби Енергодарського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 (а.с.35-36), згідно яких не вбачається право ОСОБА_2 вирішувати питання стосовно порушення чи відмови в порушенні кримінальної справи.

Таким чином, ОСОБА_2 не є посадовою особою, уповноваженою для прийняття рішень у звязку з якими передавалися гроші, та таким чином не є субєктом ст. 172-2 Кодексу про адміністративне правопорушення, що виключає в його діях складу даного правопорушення.

На розсуд суду, ОСОБА_2 шляхом обману, використовуючи повноваження не передбачені своїм службовим становищем, заволодів коштами ОСОБА_5, за що передбачений інший вид кримінального покарання.

Чи, виходячи зі змісту протоколу, намагався передати кошти, а саме хабара, уповноваженій особі на прийняття рішень у відмові в порушенні кримінальної справи, що також передбачає кримінальну відповідальність з ознаками корупції, але не є адміністративним правопорушенням по обмеженню щодо використання службового становища.

Відповідно до вимог ст. 253. Передача матеріалів прокурору, органу досудового слідства або дізнання

«Якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки злочину, він передає матеріали прокурору, органу досудового слідства або дізнання.»

На думку суду, за результатами розгляду справи, в діях правопорушника ОСОБА_2 вбачається наявність кримінального злочину передбаченого ст. 15, ст. 190, та 364 КК України. Однак, враховуючи, що прокурор, до функцій якого віднесено саме нагляд за законністю рішень не вбачає в діях ОСОБА_2 кримінальної відповідальності, у звязку з чим слідчим прокуратури була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, дана постанова була погоджена з прокурором та не скасована ним, саме заступником прокурора був складений протокол про адміністративне правопорушення, суд вважає за недоцільне направити справу прокурору, та розглянути її по суті.

Оцінюючи порядок складення протоколу суд виходив з наступного.

Так, у відповідності до ст. 255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення за корупційні діяння мають право складати посадові особи:

- органів внутрішніх справ;

- органів Служби безпеки України;

- органів державної податкової служби;

- органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов'язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов'язків );

- прокурор або уповноважена ним особа з числа працівників прокуратури.

Вимоги до протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, до уточненні їх відомчими наказами вище зазначених субєктів публічної адміністрації та реєстрації цих наказів в Міністерстві юстиції України є звичайними, що безпосередньо визначені в ст. 256 КУпАП.

Під час складання протоколу порушникові розяснюються його права і обовязки (ст. 268 КУпАП), про що робиться відмітка у протоколі. Протокол про адміністративне правопорушення є головним документом на всіх стадіях провадження, який не тільки закріплює факт правопорушення та є підставою для його розгляду, але й містить всю негативну інформацію про проступок.

Протокол про адміністративне правопорушення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП). Протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення корупційного правопорушення.

Особа, яка склала протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, одночасно з надісланням його до суду надсилає прокурору, органу державної влади, органу місцевого самоврядування, керівникові підприємства, установи чи організації, де працює особа, яка притягається до відповідальності, повідомлення про складення протоколу із зазначенням характеру вчиненого правопорушення та норми закону, яку порушено.

Як вбачається з наданих матеріалів, протокол правопорушником підписаний не був, він не був ознайомлений з своїми обовязками та правами, та як пояснив сам ОСОБА_2, він був позбавлений права на захист, не мав можливості запросити адвоката, чим порушувались його права, оскільки знаходився у лікарні, що підтверджується довідкою з медичного закладу (а.с.82), протокол було складено в одному примірнику, та ОСОБА_2 він не надавався, про що свідчить відсутність розписки ОСОБА_2

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000р. № 13-рп/2000 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_14 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 ОСОБА_12 України, статті 44 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника), положення частини другої статті 3 ОСОБА_12 України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. ОСОБА_12 України гарантує права і свободи людини і громадянина (частина друга статті 22), які не можуть бути обмежені за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками (частина друга статті 24). Права і свободи є основним елементом правового статусу людини і громадянина. Діставши закріплення в ОСОБА_12 України, права і свободи визначають міру можливої поведінки людини і громадянина, відображають певні межі цих прав і свобод, можливість користуватися благами для задоволення своїх інтересів. З метою забезпечення реалізації закріплених прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_12 України встановлює відповідні правові гарантії. Зокрема, в частині першій статті 59 ОСОБА_12 України закріплено право кожного на правову допомогу. Право на правову допомогу - це гарантована ОСОБА_12 України можливість фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги. Положення частини першої статті 59 ОСОБА_12 України гарантує кожному право на вільний вибір захисника своїх прав. Процесуальні положення Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають право фізичної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката (стаття 268). У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, зазначено, що держава повинна гарантувати кожному, чиї права і свободи порушено, ефективний засіб правового захисту, і таке право повинно встановлюватись судовим або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави (стаття 2)…

Таким чином, суд вважає, що мало місце порушення права правопорушника на захист, що є неприпустимим, а докази зібрані в наслідок порушення прав правопорушника потрібно вважати не допустимими, та такими, що були зібраними в порушення діючого законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративна справа підлягає закриттю у звязку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу у відношенні ОСОБА_2 за ст.. 172-2 КпАП України провадженням припинити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя І. М. Ткаченко