Справа № 3-/519/818/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2012 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Степанової С.В.,

при секретарі Горустович К.Ю.,

за участю прокурорів Вайсбурга С.Л., Красовського П.П.,правопорушника ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2, розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Белорусії, що має середню освіту, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 172-4 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, працюючи водієм рятувального відділення 22-її самостійної державної пожежної частини управління Міністерства надзвичайних ситуацій в м. Маріуполі Головного Управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, маючи спеціальне звання старшини служби цивільного захисту, 15.03.2012 року на своєму особистому автомобілі «Кіа Ріо» д/з АН 6139 СЕ приїхав до м. Маріуполя, де в районі приміської автостанції зупинився та прикріпив на кришку автомобіля пластмасовий спеціальний знак автомобілів таксі. Близько 13.40 годин до ОСОБА_1 підійшов ОСОБА_3 і попросив відвезти його до будинку № 1 по проспекту Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя, на що ОСОБА_1 погодився. ОСОБА_3 сів в автомобіль ОСОБА_4, після чого вони поїхали до зазначеного ОСОБА_3 адресою. Приїхавши до будинку № 1 по проспекту Леніна в Жовтневому районі м. Маріуполя, ОСОБА_1 попросив за це плату в сумі 25 гривень. ОСОБА_3 дістав купюру номіналом 50 гривень, щоб розплатитися з ОСОБА_1, однак ОСОБА_1 отримати грошові кошти не встиг з незалежних від нього причин, оскільки до машини підійшли працівники міліції.

ОСОБА_1 є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення, зазначені у пункті 1, частини першої статті 4 Закону України від 07.04.2011, № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції", оскільки відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України, від 24.06.2004, № 1859-IV "Про правові засади цивільного захисту" маючи спеціальне звання старшини служби цивільного захисту є особою молодшого начальницького складу органу цивільного захисту.

За дані дії ОСОБА_1М побажав, але не встиг отримати з незалежних від нього причин від громадянина ОСОБА_3 25 гривен за надання йому послуги таксі, чим порушив вимоги ст. 7 ч.1 п. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», за яке передбачена адміністративна відповідальність за 172-5 ч. 2 КУпАП.

ОСОБА_1 змінив пояснення, які надавав раніше працівникам УБОЗ, де визнавав свою провину у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, в судовому засіданні провину у вчиненні порушення вимоги ст. 7 ч.1 п.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»не визнав. Пояснив, що коли працює водієм рятувального відділення 22-її самостійної державної пожежної частини управління Міністерства надзвичайних ситуацій в м. Маріуполі Головного Управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, має спеціальне звання старшини служби цивільного захисту. Так, він їхав з Агробази, коли не памятає, повз стоянки авто, що знаходиться на автостанції АС-2, по проспекту Леніна в м. Маріуполі, приблизно з 12 до 13 годин, по дорозі його зупинив громадянин, який попросив підвести, куди, він не сказав, в бік Добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту (далі - ДТСААФ). Про оплату за надану послугу він з ним не домовлявся. Проїжджаючи перехрестя проспекту Леніна та проспекту Будівельників, пасажир попросив його поїхати прямо по пр. Леніна, але оскільки йому потрібно було їхати у бік вул. Бахмутській, щоб забрати у бабусі дитину, він повернув ліворуч на проспект Будівельників та зупинився біля супермаркету «Обжора», сказав пасажиру, щоб він виходив. Коли пасажир вийшов, він з нього грошів не брав, його зупинили працівники міліції, з якими він поїхав до Відділу по боротьбі з організованою злочинністю (далі УБОЗ), де йому повідомили, що він не повинен нікого підвозити та що ніяких наслідків після складання протоколу та надання ним пояснень, не буде. Пояснення він написав під диктовку, оскільки не знав, що за вчинення даного правопорушення його можуть звільнити. Через декілька днів він ще приїжджав до УБОЗа, щоб надати копії свідоцтв про народження дітей. Скарг до прокуратури або суду на дії працівників УБОЗ не подавав, оскільки не знав, куди вони подаються. Свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 офіційно не повідомив про даний факт. Додав, що він ніколи не займався наданням послуг таксі та знака служби таксі («шашечки») він ніколи не мав. Заперечував проти пояснень свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які надані суду безпосередньо в судовому засіданні.

Захисник правопорушника вважав, що в діях ОСОБА_1 не маж складу адміністративного проступку передбаченого ст. 172-4 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки дана стаття передбачає діяльність, тобто неодноразові дії, процес, а це був одиничний випадок, крім того гроші не були передані. Також зазначив, що угоди про оплату за послуги не було, вважав, що пасажир ОСОБА_3а. кинув ОСОБА_1 гроші та був підставною особою. Коли до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підішли працівники міліції, поблизу нікого не було, тобто не було понятих. Крім того, вважав, що працівники УБОЗ нічого не вилучали, тобто не складено документу, який підтверджує вилучення знаку служби таксі («шашечки»), а є лише протокол огляду.

Вислухав пояснення правопорушника, його захисника, які вважали необхідним відмовити в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі, думку прокурора, який вважав необхідним притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, заслухавши свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд визнає факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 7 ч. 1 п. 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»доведеним.

Так, із свідчень ОСОБА_3, наданих суду безпосередньо, вбачається, що він їхав з супермаркету ОБІ та на стоянці авто на автостанції АС-2 сів в автомобіль таксі «Кіа Ріо»сірого кольору, який був обладнаний знаком служби таксі («шашечками») та домовився з водієм поїхати до будівлі ДТСААФ. По приїзду до зазначеного місця він спитав у водія, скільки він йому повинен сплатити за послуги таксі, на що водій назвав суму у розмірі 25 гривен. Оскільки у нього не було купюр загальною вартістю 25 гривень, він надав йому одну купюру номіналом 50 гривень. Коли він збирався розрахуватися з водієм, до автомобілю таксі, з боку водія, підішли два працівника міліції та водій в цей же час відмовився отримувати вказану ним суму. Що було потім йому невідомо, оскільки він надав своє дані та пішов. На наступний день писав пояснення щодо даного факту в УБОЗі. В судовому засіданні показав на ОСОБА_1 як на особу водія, який йому надав послуги таксі.

Із свідчень ОСОБА_6 та ОСОБА_7, наданих суду безпосередньо, вбачається, що приблизно у 14-15 березня 2012 року з 14.00 до 15.00 годин вони були запрошені працівниками УБОЗ біля будівлі ДТСААФ у якості понятих при огляді автомобіля «Кіа Ріо»сірого кольору. При огляді авто, при якому були присутні вони, два працівника УБОПа та ОСОБА_1, на якого вказали в судовому засіданні, на задньому місці сидіння авто знаходився знак служби таксі («шашечка»).

Оцінюючи докази відповідно до ст. 252 КУпАП, суд вважає, що пояснення ОСОБА_1, в яких він не визнавав своєї провини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 172-4 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, спростовуються також наступними матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 15.03.2012 року, в якому ОСОБА_1 особисто написав пояснення, в яких визнав свою провину;

- протоколом огляду від 15.03.2012 року, автомобіля «Кіа Ріо»сірого кольору, яким управляв ОСОБА_1, в якому зазначено що на задньому місці сидіння авто знаходиться знак служби таксі («шашечка»), яка вилучається та буде зберігатися в УБОЗ ГУ МВС України в Донецькій області;

- рапортом оперуповноваженого УБОЗ ГУ МВС ОСОБА_8 від 15.03.2012 року. Яким він повідомив начальника УБОЗ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_9 про виявлений факт порушення обмежень, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

- письмовими поясненнями правопорушника, наданими ним безпосередньо після вчинення правопорушення, в яких ОСОБА_1 провину визнав повністю;

- Витягом з наказу від 25.02.2005 року про призначення ОСОБА_1 на посаду водія рятувального відділення 22-її самостійної державної пожежної частини управління Міністерства надзвичайних ситуацій в м. Маріуполі Головного Управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області;

- функціональними обовязками та службовою характеристикою, в яких зазначено, що ОСОБА_1 має спеціальне звання старшини служби цивільного захисту та іншими матеріалами справи.

Також, суд вважає, що зміна правопорушником своїх пояснень та невизнання провини у вчиненні порушення вимоги ст. 7 ч.1 п.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»є спробою ухилитися від подальших наслідків визнання його винним у скоєнні даного правопорушення, оскільки відповідно до ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з відповідних посад у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. Так, ОСОБА_1 хоча свою провину не визнав, але вперше скоїв правопорушення, яке не потягло за собою тяжких наслідків, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. його середня заробітна плата складає 1900 гривень, тому суд вважає,

можливим накласти на ОСОБА_1 мінімальне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 172-4 КУпАП.

Автомобильний знак служби таксі («шашечка»), який знаходиться в УБОЗ ГУ МВС України в Донецькій області, підлягає конфіскації як знаряддя вчинення адміністративного правопорушення та знищення.

Оскільки ОСОБА_1 отримати грошові кошти у розмірі 25 гривень не встиг з незалежних від нього причин, тому суд вважає що додаткове стягнення, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 172-4 КУпАП не підлягає призначенню у даному випадку.

На підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», керуючись ст. 33, ч. 1 ст. 172-4, ст. ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) гривень.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанову про адміністративне стягнення може бути скасовано або змінено за протестом прокурора.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження (опротестування).

Суддя С.В. Степанова