Справа № 0308/3037/2012
Провадження №33/0390/79/2012 Суддя в 1
інстанції: Барчук В.М. Категорія:172-7
КУпАП Доповідач: Опейда В. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2012 року          місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Волинської області

ОСОБА_1,

з участю прокурора
Шевчука В.М.,

особи притягнутої до відповідальності
ОСОБА_2,

захисника

ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Луцького міськрайонного
суду від 06 березня 2012 року про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина
України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3,
розлученого, працюючого начальником
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області за вчинення ним
корупційного правопорушення,
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

У відповідності до
постанови суду ОСОБА_2 визнаний винним
у тому, що він, перебуваючи на посаді
начальника інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області, згідно наказу
голови Держархбудінспекції України
від 03.06.2011 року №210. Згідно наказу №25
від 19.07.2011 року ОСОБА_2 будучи особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави, призначив на посаду головного
спеціаліста сектора дозвільних
процедур та ліцензування інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області ОСОБА_4,
яка на той час була його дружиною.
Вказані обставини підлягали
врегулюванню відповідно до ст. 14 Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції», оскільки між
близькими особами ОСОБА_2 - начальником
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області та ОСОБА_4 головним
спеціалістом сектора дозвільних
процедур та ліцензування інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області,
створило конфлікт інтересів між їх
особистими інтересами та службовими
повноваженнями. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1
ст.14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»
зобов’язаний був вжити заходів щодо
недопущення можливості виникнення
конфлікту інтересів та невідкладно
повідомити безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів.

Не погоджуючись з рішенням суду
ОСОБА_2 в поданій ним апеляції просить
скасувати постанову суду, а
провадження у справі щодо нього
закрити у зв’язку з малозначністю
вчиненого ним адміністративного
правопорушення. Зазначає, що заяву про
розірвання шлюбу було подано 09.07.2011
року і розірвано 10.08.2011 р., хоча фактичні
шлюбні відносини припинились значно
раніше. З колишньою дружиною він
припинив вести спільний бюджет та
матеріально не підтримували один
одного. Можливості окремо проживати
немає. Не можуть бути взяті до уваги ті
обставини те, що він з ОСОБА_4 службовим
автомобілем їздять на роботу і додому,
спільно оплачують комунальні послуги,
купують і готують їжу. Повідомлення ним
безпосереднього керівника про
конфлікт інтересів носило формальний
характер. Сам же конфлікт інтересів
фактично тривав три тижні. Після
вказаного пройшов значний проміжок
часу і ним будь-яких протиправних дій
вчинено не було. За місцем праці він
характеризується позитивно, а тому
враховуючи зазначені обставини вважає,
що справа може бути закрита у зв’язку з
малозначимістю вчиненого
правопорушення.

В запереченні на апеляцію, прокурор
вважає, що доводи апелянта спрямовані
на уникнення від відповідальності та
накладеного стягнення. Окрім цього,
підтвердженням свого бачення вважає
подані декларації ОСОБА_2Й та ОСОБА_4 де
вони показали один одного як члена
сім’ї та відобразили відповідні
доходи. Просив апеляцію залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши доводи апелянта і його
захисника, які подану апеляцію
підтримали і просили її задовольнити,
міркування прокурора який заперечив
апеляцію, вивчивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляції, суд
вважає, що апеляція не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 172-7 КУпАП, ч.1,2 ст.9 п.1, 2
ч.1 ст.14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції»,
відповідає фактичним обставинам
справи та підтверджується матеріалами
справи.

У відповідності до протоколу про
адміністративне правопорушення № 2 від
17.02.2012 року, який складений прокурором
міста Луцька встановлено, що згідно
наказу №25 від 19.07.2012 року ОСОБА_2 будучи
начальником інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Волинській області призначив на посаду
головного спеціаліста сектору
дозвільних процедур та ліцензування
ІДАБК ОСОБА_4, яка була його дружиною.

З матеріалів справи про
адміністративне правопорушення
вбачається, що наказом № 2 «ТО» від 03
червня 2011 року виданого головою
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України ОСОБА_2Й призначений
на посаду начальника інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області, тобто
він є суб’єктом правопорушення
передбаченого ст. 172 –7 КУпАП -
порушення вимог щодо повідомлення про
конфлікт інтересів, та ст. 9 ч.1, 2, ст.14 п.1,
2 ч.1 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 будучи начальником інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Волинській області
призначив на посаду головного
спеціаліста сектору дозвільних
процедур та ліцензування ІДАБК ОСОБА_4,
не повідомивши голову Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України про те, що перебуває в шлюбі з
нею і є чоловіком останньої.

Крім цього, у відповідності до
наявного в матеріалах справи
попередження (а.с.39) датованого 03.06.2011
року вбачається, що ОСОБА_2 був
ознайомлений з положеннями Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» та встановленими
обмеженнями.

Відповідно до положень зазначеного
закону, особи зазначені у ньому, до яких
відноситься і ОСОБА_2 зобов’язані
уживати заходів щодо недопущення
будь-якої можливості виникнення
конфлікту інтересів та повідомляти
невідкладно безпосереднього керівника
про наявність конфлікту інтересів.

Конфлікт інтересів - це суперечність
між особистими інтересами особи та її
службовими повноваженнями, наявність
якої може вплинути на об’єктивність
або неупередженість прийняття рішень,
а також на вчинення чи не вчинення дій
під час виконання наданих їй службових
повноважень.

Таким чином, доводи апелянта про те,
що він хоч і проживав з колишньою
дружиною в одній квартирі, однак
фактичні шлюбні відносини з нею
припинились значно раніше і фактично
не було конфлікту інтересів, а бо ж він
тривав невеликий проміжок часу є
необґрунтованими. Оскільки, ОСОБА_2
будучи обізнаним з спеціальними
обмеженнями, встановленими Закону
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» призначив ОСОБА_4 на
посаду головного спеціаліста сектору
дозвільних процедур та ліцензування
ІДАБК, чим допустив конфлікт інтересів
і при цьому про наведене у встановлений
термін не повідомив безпосереднього
керівника.

ОСОБА_2, який є суб’єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, всупереч інтересам
служби і держави, в порушення вимог ст. 9
ч.1, 2, ст.14 п.1, 2 ч.1 Закону України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», призначив посаду головного
спеціаліста інспекції ОСОБА_4, яка була
його дружиною та не повідомив
безпосереднього керівника про
наявність конфлікту інтересів, що
виник між його особистими інтересами
та службовими повноваженнями. Таким
чином він вчинив адміністративне
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 172-7 КУпАП та п.1, 2 ч.1
ст. 14 Закону України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Разом з тим, в апеляційній скарзі
містяться суперечності щодо наявності
в діях ОСОБА_2 складу адміністративного
правопорушення. Так, вказавши, що дане
адміністративне правопорушення не
призвело до негативних наслідків, а
тому суд повинен був визнати його
малозначимим та звільнити ОСОБА_2 від
адміністративної відповідальності й
обмежитись усним зауваженням
відповідно до положень ст. 22 КУпАП,
апелянт таким чином визнав, що
правопорушення мало місце.

Слід зазначити, що застосування ст. 22
КУпАП є правом суду, а не обов’язком.
При вирішенні питання про накладення
стягнення суд врахував характер
вчиненого правопорушення, дані про
особу порушника, ступінь вини, майновий
стан, обставини, що пом’якшують та
обтяжують відповідальність, а тому на
законних підставах наклав мінімальне
стягнення, яке передбачене ст. 172-7
КУпАП.

Постанова суду є законною та
належним чином вмотивованою, в ній
вказано які докази судом взято до уваги
і покладено в основу рішення.

Як вбачається з протоколу судового
засідання та постанови суду розгляд
даної справи судом було проведено з
дотриманням вимог закону, будь-яких
порушень, які б потягнули за собою
скасування рішення судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2Й
залишити без задоволення, а постанову
Луцького міськрайонного суду від 06
березня 2012 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Дана постанова набирає
законної сили негайно після її
винесення, є остаточною й оскарженню не
підлягає.

Суддя