Апеляційний суд Житомирської області
Справа №33/0690/66/2011 Суддя 1 інстанції Побережний В.Й.
Категорія: 122 ч. З КУпАП
Постанова

Іменем України

22 лютого 2011 року. м. Житомир.

Суддя апеляційного суду Житомирської області Ткач С.О., розглянув скаргу ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 27 січня 2011 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

встановив:

Постановою судді Кравчук Р.І. визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122 ч. З Кодексу України про адміністративні правопорушення і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 гривень.

Як вказано в постанові, ОСОБА_1 10 грудня 2010 року о 14 год. 10 хв. на 188 кілометрі автошляху Київ-Чоп, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався зі швидкістю 121 км/год., при встановленій на даній ділянці максимальній швидкості 70 км/год..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, справу закрити.

Мотивує тим, що працівник ДПС порушив вимоги п. 18.10 наказу № 111 „Про затвердження Інструкції з питань діяльності підрозділів ДПС Державтоінспекції МВС від 27 березня 2009 року, що забороняє працівникам ДПС використовувати технічні засоби і прилади, які не пройшли повірку або мають свідоцтво про повірку, термін дії якого минув. Не маючи державний сертифікат відповідності на прибор Російського виробництва „Визир, яким вимірював швидкість, працівник ДПС оформив протокол не вказавши у протоколі номер приладу. Крім того, суддя при накладенні стягнення не врахував допущені інспектором ДПС порушення, виніс незаконну постанову і призначив адміністративний штраф, який практично сплатити не можливо.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи № 3- 221/11 Корольовського районного суду вважаю, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 12.9 „б Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 (в населених пунктах, в залежності від категорії дороги, виду транспортного засобу) та на ділянці дороги, де встановлені знаки „обмеження максимальної швидкості та „зона обмеження максимальної швидкості, швидкість визначену відповідним дорожнім знаком.

Однак ОСОБА_1 керуючи автомобілем у вказаний в протоколі час, порушив вимоги Правил. При обмеженні швидкості руху автомобілів дорожнім

знаком, обмеження максимальної швидкості руху з позначкою „70, він керував автомобілем рухаючись з швидкістю 121 км/год. ( а. с. 7).

Даний факт крім фотознімків відображений у протоколі про адміністративне правопорушення серії АМ1 № 117085 від 10 грудня 2010 у якому вказано, що дійсна швидкість руху автомобіля НОМЕР_2 о 14 год. 10 хв. 44 сек. зафіксована на помітці 121 км/год., що перевищує дозволену швидкість на 51 км/год., прибором „Візир № 0812370, який повірений на період з 22 лютого 2010 року по 02 березня 2011 року (а. с. 1, 7).

Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки - вимірювача швидкості радіолокаційний відеозаписуючий „Визир № 0812370, стверджує його придатність до застосування до 02 березня 2011 року (а. с. 11).

В адміністративному протоколі ОСОБА_1 не заперечив факт перевищення швидкості і вказав, що йому не надали сертифікат відповідності вимірювального приладу та свідоцтво про його повірку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що був відсутній сертифікат перевірки приладу „Визир, а в адміністративному протоколі інспектор ДПС не вказав номер приладу спростовуються вище наведеним. У даному випадку інспектор ДПС використав технічні засоби, які пройшли повірку, що засвідчила придатність його до застосування, вказавши у протоколі його номер і термін дії.

Факт вчиненого правопорушення ствердили своїми поясненнями свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а. с. 4-6).

Тому, висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. З КУпАП, є правильний.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутні обставини, які помякшують відповідальність за адміністративне правопорушення, його намагання уникнути відповідальності шляхом звинувачення інспектора ДПС у безпідставному оформленні адміністративних матеріалів і звинувачення судді в незаконності винесеної постанови про накладення стягнення прихожу до висновку, що стягнення накладене у межах, установлених адміністративним кодексом, відповідає тяжкості правопорушення і особі порушника.

За наведених обставин, з мотивів вказаних ОСОБА_1 не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування постанови судді.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 27 січня 2011 року щодо нього - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: