Справа № 33-257/11 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Доповідач: Данко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2011 року Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляцією ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 березня 2011 року,

встановив:

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 березня 2011 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, одружений /має дитину ІНФОРМАЦІЯ_3/, не працюючий

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що 07 лютого 2011 року, о 22 год. 30 хв., на перехресті вулиць Левандівська-Повітряна у м. Львові керуючи автомобілем "ВАЗ 21150", номерний знак 343 69 ТС, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 з рішенням судді не погодився і подав апеляцію, в якій просить постанову судді від 07 лютого 2011 року змінити в частині призначення покарання та накласти на нього стягнення не повязане з позбавленням права керування транспортними засобами. Свої вимоги мотивує тим, що суддя, розглядаючи справу по суті не було всебічно встановлено обставини справи: не враховано його пояснення; в судове засідання не були викликані та допитані свідки ОСОБА_3А та ОСОБА_4, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення; У протоколі працівниками ДАІ зазначено, що він відмовився давати пояснення і підписувати протокол, що не відповідає дійсності; В протоколі зазначено, що він відмовився від проходження медосвідування, що знову не відповідає дійсності. Після затримання, йому було запропоновано, здати аналіз сечі, однак, внаслідок стресу при затриманні, він просто не зміг це зробити фізично, тому він просив медпрацівників взяти у нього кров для перевірки, однак отримав відмову. Таким чином у нього, не було взято ані крові, ані сечі, то на якій підставі було зроблено висновок, що він знаходився в стані наркотичного спяніння; наркотичних засобів він не вживає, та на обліку у наркологічному диспансері не перебуває; не враховано, що він одружений, працює, має на вихованні 9-ти річну дитину, що йому транспортний засіб необхідний для обслуговування сім"ї та на роботі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що обдумавши свою поведінку він зрозумів, що діяв неправильно, коли залишив наркологічний диспансер, не дочекавшись виникнення бажання природної потреби. Просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, бо це єдине джерело доходу його сім"ї.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляцію слід задовольнити, виходячи з наступного.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суддя не врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом'якшують відповідальність, і без достатніх підстав та обґрунтування застосував найбільш суворий вид стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, чинної на момент скоєння правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з постанови судді, ОСОБА_2 визнаний винним у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за ухилення від проходження огляду на стан спяніння.

Так, санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено, що за правопорушення, вчинене ОСОБА_2 наступає відповідальність у виді штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами. Однак суддя, обираючи ОСОБА_2, який вперше вчинив адміністративне правопорушення, покарання, не мотивував чому він обрав більш суворе покарання.

При визначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_2 апеляційний суд бере до уваги наступне: характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом"якшують відповідальність, а саме те, що він має на утриманні малолітню дитину, позбавлення права керування транспортними засобами обмежує його трудову діяльність та позбавляє його сім"ю джерела доходу.

Тому застосоване до ОСОБА_2 стягнення слід змінити на штраф в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_2 нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.8,294 КУпАП, суд

постановив:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 березня 2011 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити.

Накладене на ОСОБА_2 стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік змінити на штраф у розмірі дві тисячі гривень.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя:

Оригінал постанови.