АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2011 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляд) кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши адміністративну справу за апеляцією ОСОБА_2 на постанову судці Диканського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2011 року, -

встановила:

Цією постановою

ОСОБА_3, 4 лютого 1974

року народження, уродженець м Харкова, громадянин

України, приватний підприємець, мешканець смт. Диканька Полтавської області, вул. Чкалова, 12, - притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді арешту строком на 3 (три) доби.

Згідно постанови судді Рассадніков А.ГІ. 18 вересня 2011 року о 20-00 год.. знаходячись за місцем свого проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, в ході раптово виниклої сварки між ним та його дружиною ОСОБА_4 висловлювався нецензурною лайкою на її адресу та намагався вчинити бійку, при цьому завдавши дружині тілесних ушкоджень, чим вчинив насильство в сім'ї.

В апеляції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 просить скасувати постанову, оскільки судом неправильно застосовано положення норм КУпАП та інших законодавчих актів, при розгляді справи допущено неповноту встановлення фактичних обставин справи, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення суду, а також суддею було свідомо та грубо порушено як законодавство, так і процедура проведення судового засідання та притягнення до відповідальності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2, який підтримав свою апеляцію і просив постанову судді скасувати як незаконну, а провадження у^ справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, допитавши свідка ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, вважаю, що апеляція не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП. підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення №084885 від 18 вересня 2011 року (а.с.1), письмовою заявою (а.с.2) та поясненням потерпілої ОСОБА_4 (а.с.З). показаннями в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_5

Сам ОСОБА_2 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав частково та пояснив, що дійсно посварився з дружиною і вона викликала працівників міліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сімї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, шо не завдало фізичного болю і не спричинило.

Дослідженню підлягають і відомості, ідо вказують на існування факторів, обставин - моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний, обвинувачень перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов'язків та займатиметься злочинною діяльністю (ч.ч.дЗ п.10 вказаної вище постанови Плену. Верховного Суду України).

Як вбачається з протоколу судового засідання і постанови суду, судом всіх обставин, з якими закон пов'язує застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, досліджено та враховано не було.

Верховний Суд України звернув з вагу судів (п.І вказаної постанови) на те, що при вирішенні питань, повязаних із обранням запобіжного заходу у виді взяття під варту, суди мають додержувати вимог ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основних свободі і ст.14 КПК України, відповідно до яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Подання про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту розпадається за процедурою, встановленою ч.5 ст. 165-2 КПК України, при цьому в судовому засіданні суп ля учасникам розгляду розяснює їх права.

Як видно з протоколу судового засідання, суддя при розгляді подання про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту керувався нормами ЦПК України і учасникам процесу розяснював передбачені ст.ст.62.99.103,200 ЦПК України процесуальні права.

Доводи апеляції про те, що органами досудового слідства і судом було порушено право на захист підозрюваного ОСОБА_6, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними.

Як пояснив апеляційному суду ОСОБА_6, його відмова від захисника на досудовому слідстві була вимушеною, а в судовому засіданні суд не дав йому можливості поспілкуватися до його допиту з захисником-адвокатом ОСОБА_7 Цей факт підтверджується і даними протоколу судового засідання, Згідно якого суддя відмовив захиснику у задоволенні клопотання про можливість поспілкуватися з підзахисним до початку розгляду подання та ознайомитись з матеріалами подання (а.с.31).

Слушними є і доводи апеляції про те, що постанова судді є незаконною та необгрунтованою.

Як видно з постанови, суддя місцевого суду прийняте рішення щодо ОСОБА_6 належним чином не мотивував. Постанова судді не відповідає вимог щодо змісту постанови про обрання запобіжного заходу у виді взяггя під варту, передбачених ч.2 ст. 165-1 КПК України.

Так, суддя двічі вказав в постанові, що врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, проте не досліджувались обставини і наведені в постанові аргументи на користь того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від слідства й суду, чи може ОСОБА_6 перешкоджати встановленню істини у справі, чи має вплив на свідків вчинення даного злочину, чи може ухилитися від виконання процесуальних рішень або продовжувати злочинну діяльність, не з'ясовував дані про попередню судимість, соціальні зв'язки особи, її схильності, спосіб життя, поведінку під час провадження в цій або іншій кримінальній справі.

Не вказав суд в постанові і на наявність підстав вважати, чому інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.149 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обовязків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК України, і його належної поведінки.

В апеляції ОСОБА_6 та його захисник стверджують, що він безпідставно був затриманий працівниками міліції.

Як убачається з матеріалів справи. 29.09.2011 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину. Проте в матеріалах подання відсутня копія постанови про затримання останнього, а суд позбавлений можливості

тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоровю потерпілого.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він не ображав нецензурною лайкою дружину ОСОБА_4 та не намагався вчинити бійку і не завчав дружині тілесних ушкоджень, вважаю безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані даними протоколу про вчинення адміністративного правопорушення (а.с.1), письмовою заявою ОСОБА_4 на імя начальника Диканського РВ УМВС України в Полтавській області з проханням притягнути її чоловіка ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення 18.09.2011 року о 20.00 год. по відношенню до неї насильницьких дій, сімейного дебошу та завдання тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_4 була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення та за завідомо неправдиве показання (а.с.2); письмовим поясненням ОСОБА_4, де вона підтвердила про насильство в сімї з боку її чоловіка ОСОБА_2 (а.с.З); показаннями допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_5, який пояснив, що він працює дільничним інспектором Диканського РВ УМВС України в Полтавській області. 18.09.2011 року до чергової частини райвідділу надійшов виклик від ОСОБА_4 і він в складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце за адресою: смт. Диканька, вул. Чкалова, 12. На місці ОСОБА_4, яка викликала міліцію, була в сльозах, ридала і повідомила, що її ображає чоловік нецензурною лайкою, забирає сина і вдарив, при цьому у неї була розбита губа. Вона написала заяву до міліції про притягнення її чоловіка ОСОБА_2 до відповідальності, про що був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП.

Дії ОСОБА_2 суддею правильно кваліфіковані за ч.І ст.173-2 КУпАП, оскільки він вчинив насильство в сімї.

Адміністративне стягнення до ОСОБА_2 застосоване відповідно до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру правопорушення, особи винного, обране воно в межах санкції статті, за якою він притягнутий до адміністративної відповідальності, є необхідне й достатнє для його виправлення, виховання в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Доводи ОСОБА_2 про порушення суддею норм КУпАП та інших законодавчих актів, про допущення неповноти встановлення фактичних обставин справи, а також грубого порушення як законодавства, так і процедури проведення судового засідання та притягнення до відповідальності, необґрунтовані і безпідставні.

Процесуальних порушень, які б ставили під сумнів правильність висновків судді щодо доведеності винності ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення і кваліфікації його дій, суддею апеляційного суду не встановлено.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду щодо ОСОБА_2 немає, а тому його апеляція задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду

постановив:

Постанову судді Диканського районного суд Полтавської області від 22 вересня 2011 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а його апеляцію - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І.Копитько