Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2011 року Апеляційний суд Житомирської області у складі

головуючого Шеніна П.О.

з участю:

прокурора Чуприни А.В.

гр-на ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 14.03.2011 року адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 08.02.2011 року, якою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, несудимого, до адміністративної відповідальності не притягувався, -

за ст. 1 ч.2 п. „а„ Закону України „Про боротьбу з корупцією,, було піддано штрафу в сумі 425 грн. і -

Встановив:

За постановою суду 1-ої інстанції від 08.02.2011 року, старший лейтенант міліції ОСОБА_1, працюючи на посаді дільничного інспектора Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області, являючись посадовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, незаконно отримав грошові кошти від сторонньої особи за мінімізацію на неї адміністративного впливу за наступних обставин.

25 жовтня 2010 року близько 17 год. ОСОБА_1, знаходячись у приміщенні свого робочого кабінету в опорному пункті міліції №16 Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області в м. Житомирі по вул. Вітрука, 42/7, незаконно отримав від гр-на ОСОБА_3 гроші в сумі 500 грн. за те, що перший, як працівник правоохоронного органу, не буде цікавитись особою ОСОБА_3 як раніше судимої особи, тобто за мінімізацію адміністративного впливу на останнього.

Тобто ст. лейтенант міліції ОСОБА_4, дільничний інспектор Королівського РВ УМВС України в Житомирській області, вчинив корупційне діяння, передбачене ст. 1 ч.2 п.«а» Закону України «Про боротьбу з корупцією».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, як незаконну, із закриттям проти нього провадження по справі. Мотивує це тим, що суд не врахував вимоги закону, який передбачає боротьбу з корупцією, і визнав його винним помилково. Він не приймав 500 грн. від ОСОБА_3, не піддався на його ініціативу і 25.10.10 року у службовому кабінеті викинув гроші у вікно. Заява останнього ніби-то про злочин /хабар/ у відповідних органах належним чином зареєстрована не була. Показання працівника ОВС ВВБ УМВС майора міліції ОСОБА_5 /автора протоколу/ в суді були суперечливі. Що стосується пояснень самого ОСОБА_1 під час дізнання про визнання вини по справі, то вони надані ним вимушено, під впливом осіб, які перевіряли цей факт. Також в апеляції йдеться про порушення судом вимог ст. 38 КУпАП і накладання на нього стягнення поза межами процесуальних строків.

Заслухавши ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката ОСОБА_2, які апеляцію першого підтримали, думку прокурора про законність і обгрунтованість постанови суду, перевіривши матеріали справи, вважаю за необхідне залишити апеляцію без задоволення з наступного.

В суді 1-ої інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнавав та пояснював, що 25.10.2010 року до нього у службовий кабінет дійсно прийшов ОСОБА_3, якого викликав інший дільничний ОСОБА_6, що порушив стосовно нього кримінальну справу за ст. 310 КК України. ОСОБА_3 у кабінеті залишив на столі гроші та відразу пішов Він, ОСОБА_1, не бачив, як той виходив з дільниці, оскільки відкривав вікно. Помітив, що на столі лежать гроші купюрами по 200 і 100 грн. Він, за його словами, зрозумів, що відбувається щось не так, взяв листок паперу, поклав у них гроші, щоб не залишати на них відбитків пальців. Віддав їх дільничному ОСОБА_6, щоб той їх викинув у вікно, той так і зробив. Одразу ж після цього зайшли працівники внутрішньої безпеки УМВС і почали проводити обшук, гроші у них не знайшли, а побачили їх на земля біля вікна. Свої пояснення під час дізнання з визнанням вини ОСОБА_1 мотивував тиском працівників внутрішньої безпеки. Однак він не скаржився в органи прокуратури щодо застосування до нього таких неправомірних дій, оскільки, як казав, боявся за власне життя. Стверджує, що хабара не брав і нічого від ОСОБА_3 не вимагав.

Місцевий суд дав належу оцінку поясненням порушника, який фактично не заперечував контакт із ОСОБА_3 25.10.10 року і ту обставину, що гроші в їх службовому кабінеті залишив саме останній, а вони їх викинули за певних обставин. На думку апеляційного суду, спроба позбавитись вказаних грошей як речового Доказу повязана з бажанням порушника уникнути відповідальності за вчинене, а не викинути непотрібні цінності. Якщо б ОСОБА_1 був непричетний до незаконного одержання цих грошей, він мав реальну можливість належно оформити цей випадок у процесуальному порядку.

Суд 1-ої інстанції правильно послався в постанові на свідка ОСОБА_3, який пояснив, що 07.09.2010 року до нього додому прийшов дільничний інспектор Кузнєцов та сказав, що буде вилучати в нього на присадибній ділянці рослину «коноплі», яку він нібито вирощував. Через декілька тижнів, а саме 15.10.2010 року він прийшов за викликом ОСОБА_6 до відділку міліції для дачі пояснень і той його повідомив, що підозрює його у викраденні мобільного телефону, чого він насправді не робив. При цьому був присутній ОСОБА_1, який написав на папері слова: „1000 доларів СІНА, показав йому, а сам папір залишив при собі. Розуміючи дії ОСОБА_6 та ОСОБА_1, як неправомірні, він (ОСОБА_3) вирішив звернутися з заявою до працівників внутрішньої безпеки міліції. Ті видали йому гроші - 500 грн. - та сказали залишити їх в кабінеті працівників міліції, які їх вимагали, що він і зробив. Коли він (ОСОБА_3) 24.10.10 р. розмовляв з ОСОБА_6, ОСОБА_1 був весь час біля вікна. ОСОБА_6 відпустив його і він вийшов з кабінету, залишивши на столі гроші.

В апеляції вірно вказано, що свідок ОСОБА_3 змінював свої пояснення, подавав заяви про тиск на нього з боку ОСОБА_5, який нібито вимагав викрити дільничних. Однак допитаний у встановленому порядку, в судовому засіданні 13.01.11 року /а.с. 78-79/ свідок викрив саме Гріцких.

Свідок ОСОБА_6 в суді 1-ої інстанції підтвердив факт залишення грошей ОСОБА_3 25.10.10 року на столі у ДПМ, де в цей час знаходились ОСОБА_1 та він сам. При цьому останній наказав йому викинути кошти через вікно на вулицю. Після цього до їх кабінету зайшли працівники внутрішньої безпеки, які провели обшук і на вулиці під вікном знайшли 500 грн.

Апеляція ОСОБА_1 також спростована поясненнями свідка ОСОБА_5, який про те, що в кінці жовтня 2010 року до відділу внутрішньої безпеки ГУБОЗ в Житомирській області звернувся з заявою мешканець м. Житомира ОСОБА_3 і повідомив, що за декілька днів до цього його неодноразово викликав до себе в кабінет дільничний ОСОБА_1. Метою виклику було те, що нібито у вересні 2010 року у нього вилучили рослини конопель і він повинен надавати інформацію про осіб, які вживають наркотичні засоби. За словами ОСОБА_3, ОСОБА_1 також погрожував йому притягненням до кримінальної відповідальності за те, що ОСОБА_3 нібито має відношення до крадіжки мобільного телефону, та запропонував надати йому /дільничному/ грошову винагороду. ОСОБА_3 також пояснив, що він напередодні заплатив ОСОБА_1 на його вимогу гроші у розмірі 3 тис. грн., які передав у його робочому кабінеті, та повинен був заплатити ще 2 тис. грн., щоб його більше не викликали до дільничного. Оскільки у ОСОБА_3 не було 2 тис. грн., а було лише 500 грн., він і звернувся з заявою до ОВС ВВБ в Житомирській області. Гроші, які були у ОСОБА_3, помітили і віддали тому. При проведенні оперативно-профілактичних заходів 25.10.10 року ОСОБА_5 разом з іншими працівниками ВВБ зайшли до службового кабінету ОСОБА_1, однак гроші, які залишив ОСОБА_3, були знайдені біля вікна робочого кабінету зовні. ОСОБА_3 після передачі грошей повернувся до працівників ВВ і пояснив, що в кабінеті було двоє працівників міліції, на дії ОСОБА_6 ніяких заяв не було, а ініціатором витребування грошей був саме ОСОБА_1.

Між показаннями ОСОБА_3 і ОСОБА_5 дійсно є суперечності в частині фактичної належності грошей /500 грн./, однак вони по суті не анулюють

конкретні і обєктивні докази, якими свідки викрили порушника.

Суд 1-ої інстанції проаналізував власноручну заяву ОСОБА_1 від 25.10.2010 року про те, що він дійсно отримав від ОСОБА_3 500 грн. за те, що як працівник міліції не буде викликати того до ДПМ і цікавитись його особою. За вказаним фактом вину визнав повністю та просив його суворо не карати (а.с. 9). Пояснення про аналогічне ОСОБА_1 дав в цей же день і на а.с. 7-8. Вважати, що ст. лейтенант міліції ОСОБА_1 під час дізнання, проведеного іншими працівниками міліції, обмовив себе, у апеляційного суду немає, оскільки надані ним пояснення обєктивно і логічно співпадають з показаннями вищевказаних свідків.

В постанові суду вірно зазначені посилки на інші докази, які викривають ОСОБА_1. Вважати, що органи ГУБОЗ УМВС або прокуратури підійшли до справи необєктивно і упереджено, підстав немає. Органи прокуратури відмовили проти ОСОБА_1 в порушенні кримінальної справи за ст. ст. 364, 365 і 368 КК України на підставі ч. 2 ст. 6 КПК України. Ця постанова ніким не оскаржена і не скасована. З органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням.

Заява ОСОБА_1 про неправильність складання на нього протоколу на а.с. 1-2, який нібито повинен бути лише суворої звітності, а не надрукований на компютері, є безпідставною.

Аналогічно є невірною посилка в апеляції на порушення судом вимог ст. 38 КУпАП щодо строків накладання стягнення. Цей строк регулюється не вказаною нормою, а ч.5 ст. 12 Закону України „Про боротьбу з корупцією від 05.10.1995 року /зі змінами/ і складає 6 місяців. Цей строк дотриманий судом.

На підставі викладеного, суд 1-ої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 1 ч.2 п."а" Закону України „Про боротьбу з корупцією".

Керуючись ст. 294 КУпАП та ст. 12 Закону України "Про боротьбу з корупцією", -

Постановив:

Постанову Корольовського райсуду м. Житомира від 08.02.2011 року щодо ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу останнього - без зміни.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: