"13" вересня 2011 р.
Справа № 3-9016/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2011 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва А.В.Трубніков, розглянувши матеріали, які надійшли з Державної служби фінансового моніторингу України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого ПАТ ОСОБА_2 інвестиції, начальник відділу фінансового моніторингу, -

за ч.1 ст. 166-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЦА №000789 від 02.09.2011 року, гр. начальник відділу фінансового моніторингу ПАТ ОСОБА_2 інвестиціїОСОБА_1 який призначений на посаду наказом від 26.06.2007 р. №68-к та до повноважень якого відповідно до ч.2 ст. 7 ЗУ Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, належить прийняття рішення про надання інформації з питань фінансового моніторингу на запити Держфінмоніторингу України, вчинив такі дії.

Держфінмоніторинг України 08.07.2011 р засобами електронної пошти НБУ було направлено файл-запит XC0IWA78.101 до ПАТ ОСОБА_2 інвестиціїпро надання додаткової інформації з приводу операцій, які стали обєктом фінансового моніторингу.

Проте, на вищезазначений файл запит Держфінмоніторигом України отримано від ПАТ ОСОБА_2 інвестиціїфайл-відповідь XD0IWA7E.101 від 14.07.2011 р., в якому начальником відділу фінансового моніторингу ПАТ ОСОБА_2 інвестиціїОСОБА_1 не надано запитуваної інформації, а саме: не надано інформацію щодо ідентифікації клієнта-власника рахунку, фінансові операції якого стали обєктом фінансового моніторингу, та інформацію з анкети клієнта власника рахунка, інформацію щодо джерела походження та подальшого використання коштів, задіяних в операції, що підлягає обовязковому фінансовому моніторингу, в чому вбачається порушення вимог закону.

Разом з тим у відповіді зазначено, що додаткова інформація про учасника фінансової операції надається банками центральному органу виконавчої влади із спеціальним статусом з питань фінансового моніторингу на його запиту у порядку, передбаченому ст.. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність. Зокрема, запитувана інформація щодо учасника операції, власника рахунку, буде надана за умови виконання положення ч.2 с. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність.

Таким чином, посадова особа Держфінмоніторигом України, яка складала протокол прийшла до висновку, що ОСОБА_1, перебуваючи в приміщенні ПАТ ОСОБА_2 інвестиціїза адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 54, о 15:57 год 14.07.2011 р. відправив файл-відповідь XD0IWA7E.101, в якому не міститься запитувана інформація , а саме: не надано інформацію щодо ідентифікації клієнта-власника рахунку, фінансові операції якого стали обєктом фінансового моніторингу, та інформацію з анкети клієнта власника рахунка, інформацію щодо джерела походження та подальшого використання коштів, задіяних в операції, що підлягає обовязковому фінансовому моніторингу, у чому вбачається порушення вимог п.9 ч. 2 ст. 6 ЗУ Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 166-9 КпАП України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, свої заперечення проти протоколу виклав у письмовій формі. Також додатково пояснив, що відповідно до ч.2 ст. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність, вимога державного органу на отримання інформації щодо учасника фінансової операції, яка містить банківську таємницю повинна: бути викладена на бланку державного органу встановленої форми; бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріпленого гербовою печаткою; містити передбачені цим законом підстави для отримання цієї інформації; містити посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право отримання такої інформації. Згідно з Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14.07.2005 року №267, банк відмовляє в розкритті інформації, що містить банківську таємницю, якщо за своєю формою або змістом вимога відповідного державного органу не відповідає нормам ч.2 ст. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність. У відповіді на запит, який було надано файлом XD0IWA7E.101, банк повідомив Держфінмоніторинг про готовність надати наявну інформацію про ті з фінансових операцій, про які буде повідомлено, що вони є повязаними з фінансовими операціями, які стали обєктом фінансового моніторингу, та розкрити інформацію про учасників операцій за умов виконання вимог ч.2 ст. 62 ЗУ Про банки і банківську діяльність.

Представник Державної служби фінансового моніторингу України у судовому засіданні підтримав обставини, викладені у протоколі просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Між тим, вивчивши письмові матеріали справи заслухавши пояснення ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 166-9 ч.1 КУпАП і провадження по справі підлягає закриттю у звязку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення виходячи з наступного.

Згідно з правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Також із статей 10 та 11 КУпАП вбчається, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Між тим, субєктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 166-9 КУпАП, характеризується умисними діями, тобто особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачила її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, у матеріалах адміністративної наявний запит Держфінмоніторингу України, на який, ОСОБА_1, як начальником відділу фінансового моніторингу ПАТ ОСОБА_2 інвестиції, було надано відповідь та інформацію щодо запитуваної фінансової операції.

Крім того у відповіді також запропоновано для отримання додаткової інформації,щодо джерела походження та подальшого використання коштів надати запит у порядку та формі, встановленій ч.2 ст. 62 Закону України Про банки і банківську діяльність.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у визначеному Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління НБУ від 14.07.2005 року №267 порядку, надав інформацію щодо запитуваної операції, тобто фактично він не вчиняв дій, щодо неподання, несвоєчасного подання або подання недостовірної інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

За таких обставин суд дослідивши всі докази по справі в сукупності, приходить до висновку що вину ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення не доведено належними та достатніми доказами по справі, у звязку із чим та на підстав ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. ч.1 247, 251, 283, 284, 166-9 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 166-9 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга та протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя: А.В.Трубніков