ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2010 року м.Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.3 ст. 122 КУпАП за апеляцією ОСОБА_2 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2010 року,

встановив:

Постановою судді Залізничного районного суду м.Львова від 16 лютого 2010 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українець, громадянин України, не працює, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_2

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 510 грн.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 12 грудня 2009 року о 13 год. 44 хв., керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп в зоні дії знаку 3.29 додатку 1 Правил дорожнього руху України «обмеження максимальної швидкості 40 км/год.», рухався зі швидкістю 92 км/год., перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 50 км/год., чим порушив п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Львівської області з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді скасувати, а провадження в справі закрити. Свої апеляційні вимоги мотивує невідповідністю обставин, викладених в протоколі та постанові фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що прилад, яким вимірювалася швидкість руху автомобіля не містив ні номеру автомобіля, ні дати, ні інших відомостей, які б підтвердили причинний зв'язок між зафіксованою швидкістю на даному приладі та його автомобілем. Вважає, що швидкість зафіксована на приладі не могла належати його автомобілю, оскільки він рухався в колоні автомобілів та попереду нього рухалося ще кілька автомобілів, яких він не обганяв, а просто рухався за ними. Також вважає, що суд неправомірно не взяв до уваги його пояснення та не допитав в судовому засіданні очевидців події, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які могли підтвердити, що швидкість він не перевищував. Крім того, звертає увагу, що прилад «Беркут», за допомогою якого було зафіксовано перевищення швидкості, начебто його автомобіля, в порушення вимог ст. 14 КУпАП не працював в автономному режимі, а знаходився в руці працівника ДАІ.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку й навів у постанові.

Дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП апеляційний суд до уваги не бере як безпідставні.

При апеляційному перегляді справи встановлено, що суддя місцевого суду всебічно, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, відповідно до ст. 252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази. При цьому суддя на виконання вимог закону мотивував у постанові відхилення ним пояснень правопорушника, та поклав в основу постанови об'єктивні докази, досліджені в судовому засіданні.

Однак, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.12.2009 р. (а.с.1) 12 грудня 2009 року о 13 год. 44 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп в зоні дії знаку 3.29 додатку 1 Правил дорожнього руху України «обмеження максимальної швидкості 40 км/год.», рухався зі швидкістю 92 км/год., перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 50 км/год.

Беручи до уваги те, що вчинене правопорушення не становить великої суспільної небезпеки та з врахуванням тієї обставини, що дії ОСОБА_2 не завдали збитків державним, або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам, суд вважає за можливе звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. На думку суду застосування такого виховного заходу, як усне зауваження буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, вважаю що постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2010 року щодо ОСОБА_2 слід змінити - звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю та обмежитись щодо правопорушника усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу задоволити частково, постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 16 лютого 2010 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП змінити звільнити ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності та обмежившись щодо правопорушника усним зауваженням.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Волинець М.М.