справа № 2 «а» - 1093/2010 категорія 2.9
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2010 року

Біловодський районный суд Луганської області

В складі: судді Ткаченко О.Д.

секретаря Торби Т.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 на постанову головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням законодавства гр.. ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження та про скасування постанови про накладення штрафу як незаконну,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2010 року до суду надійшла позовна заява, яка підтримана у повному обсязі позивачем у справі гр. ОСОБА_1, і який повністю посилався на обставини, викладені ним у письмовому адміністративному позові.

Позивач пояснив, що 17 липня 2009 року головний державний інспектор праці відділу контролю за додержанням законодавства гр.. ОСОБА_2 провів перевірку , за якою встановив порушення законодавства про працю та склав протокол за ст.. 41 КУпАП, за результатами перевірки виніс припис про усунення виявлених порушень терміном виконання 17.08.2010 року. За доводами позивача, ним було усунено порушення законодавства про працю.

18 березня 2010 року за доводами позивача, він дізнався від працівників ВДВС Біловодського районного управління юстиції про накладення інспектором гр. ОСОБА_2 штрафу в сумі 1360 гривень. За постановою позивач дізнався, що гр. ОСОБА_2 перевірено (акт від 13.10.2009 року) діяльність позивача по усуненню недоліків в порушеннях трудового законодавства, ним же встановлено невиконання вимог уповноваженої посадової особи інспекції держнаглядпраці . За доводами позивача, головний державний інспектор не проводив повторної перевірки,, на місце здійснення позивачем підприємницької діяльності не приходив 13.10.2010 року, документацію у позивача не витребував та з нею не знайомився. Акта перевірки позивачу не вручив та в акті й не було підпису позивача , не відповідають дійсності і дані щодо невиконання позивачем жодного пункту раніше надісланого йому припису.

Позивач гр. ОСОБА_1 пояснив, що на виконання припису, ним розроблено графік роботи працівників, де встановлено години роботи та вихідні дні, ознайомлено працівників під розписку з умовами праці та проінструктовано по техніці безпеки. Крім того, після першої перевірки було звільнено з роботи гр. ОСОБА_3, з яким не було укладено трудового договору. На думку позивача, вимоги про зазначення графіку змінності та вихідних днів працівників в трудових договорах є безпідставними, так як договори мають типову форму , відповідно до законодавства перевіряються Біловодським районним центром зайнятості. Крім того, згідно ст.. 29 КЗпП України визначення місця роботи, розяснення його прав і обовязків,ознайомлення з умовами праці та інше проводиться після укладення договору. Тому, за доводами позивача, вимоги гр. ОСОБА_2 щодо внесення змін у договори є незаконними..При винесенні постанови щодо позивача про накладення штрафу в сумі 1360 гривень за ст. 188-6 КУпАП відповідач порушив вимоги ст.. ст.. 254, 256,268, 278, 279, 280 КУпАП, а саме не вручив копію протоколу про адміністративне правопорушення, не сповіщено про місце і час розгляду справи, не надано право надавати пояснення, не розяснено прав, передбачених ст.. 268 КУаАП, чим порушив права позивача. За доводами позивач гр ОСОБА_1, про накладення такого стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360 гривень позивач дізнався тільки 18 березня 2010 року , але від державного виконавця. Тому просить суд пропуск строку визнати поважним та поновити його, скасувати як незаконну постанову, винесену відповідачем за № 12-17- 62/0063-0028 від 17.10.2010 року.

Відповідач гр. ОСОБА_2 за цим позовом в судове засідання викликався, про слухання справи повідомлений належним чином, прибув в судове засідання , також надав письмові заперечення щодо позову , посилаючись на те, що фізична особа - підприємець гр. ОСОБА_1 використовує найману працю, тому вважається посадовою особою, яка не виконала вказівок інспектора , оформлених у вигляді припису, та який контролює інспектор до його повного виконання, а саме станом на 13 жовтня 2009 року позивачем не були виконані вимоги ст..24,24-1,29,58,68,96, ,що підтверджує відповідно акту та протоколу

про правопорушення (а.с. 44-46,49-52), відповідно до яких інспектор встановив, що заробітні продавцям, водіям встановлена та виплачувалася у розмірі мінімальної заробітної плати за відпрацьований ними час у серпні - вересні 2009 року , як за некваліфіковану працю, яка до такої за вимогами КЗПП належить, її розмір приватним підприємцем не переглядався, в договорах, які надано центром зайнятості зазначені вихідні і графіки змінності відсутні, не укладено письмовий договір за ст. 24-1 І* її працівником гр. ОСОБА_4, не приведені у відповідність до типового договору трудові дог:*: найманими працівниками відповідно до вимого ст. 29 КзПП України . В підтвердження своїх де відповідач подав суду дані про надіслання ним позивачу 20 жовтня 2009 року рекомендованого для направлення йому постанови, яку зараз позивач оскаржує. За твердженням відповідача, протокол пене підписав у присутності свідка гр. ОСОБА_5О, а постанова не була вручена відділом звязку з невідомих для нього причин, але сам повернутий лист з відміткою відділу поштового звязку до суду ним як дон надано.

Відповідно досліджених у судовому засіданні доказів, позивач не отримав відправлене т відповідачем кореспонденцію, причому доказів того, що позивач відмовився її отримати , суду не надійшло тому що кореспонденція повернута з формулюванням «за закінченням терміну зберігання». Виходячи з 14,19, 37, 56, 129 , 131 та 132 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1555, поштові відправлення до моменту вручення їх адресату (одержувачу) є власністю відправника, тому суд вважає, що відповідачем не надано доказів про від» адресата від отримання адресованої йому ним кореспонденції за рекомендованим листом, на яку посилається гр. ОСОБА_2

Але суд може взяти до уваги пояснення свідка гр. ОСОБА_6 Д, яка є державним виконав Біловодського РУЮ , та яка вказала, що постанову про накладення штрафу на позивача нею було отримано 15 грудня 2009 року, зразу ж було виконано вимоги про звернення її до виконання, спочатку був нада- час боржнику для добровільного виконання постанови, але добровільно постанова гр. ОСОБА_1 П виконана не була, тому свідок через засоби мобільного звязку особисто повідомляла боржника : необхідність добровільного виконання постанови. Але тільки 18 березня 2010 року, тобто вже під зж примусових заходів для стягнення накладеного штрафу, в тому числі і раніше накладених по обєднаному виконавчому провадженню, гр. ОСОБА_1 витребував всі необхідні документи для звернення з мето» оскарження дій інспектора до суду.

Свідок гр. ОСОБА_5 суду пояснила, що дійсно в жовтні 2009 року гр. ОСОБА_2 намагався надати під підпис гр. ОСОБА_1 протокол про скоєння ним адміністративного правопорушення, але без її присутності від підпису відмовився, про що вона зробила відповідний запис в протоколі відповідача. Цю обставину гр. ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував.

Вислухавши цих свідків, суд не вдається до аналізу інших доказів у справі, бо приходить л: висновку, що позивач пропустив строк на оскарження дій відповідача без поважних причин , бо довод? вказаних судом свідків позивачем не спростовані, тому в задоволенні позову слід відмовити гр. ОСОБА_1: П.О. саме з вищевикладених підстав.

Виходячи з вимог ч.З ст. 11 КАС України кожна сторона , яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на власний розсуд, крім випадків, встановленим КАС України.

Суд за ч. 2 ст. 11 КАС України розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою поданою відповідно до вищевказаного Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

За ст. 71 ч. 1 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги те заперечення, а за ч. 2 ст. 71 КАС України по справах цієї категорії обовязок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проте адміністративного позову.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту праці і свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В даному випадку позивач пропустив встановлений законом десятиденний строк оскарження оскільки не довів суду, що після отримання повідомлення державного виконавця про виконання постанови добровільно, пропустив строк на оскарження цієї постанови у встановлений законом термін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 18 ч.І п.2, 99,158 ч.І, 162-163,167, 185,186 Кодекс адміністративного судочинства України, ст. ст. 188-6 ч. 1,289 КУпАП , суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову гр. ОСОБА_1 з причин пропуску без поважних причин встановленого законом десятиденного строку на оскарження постанови. Копію цієї постанови вручити позивачу, відповідачу, до відома відділу ДВС Біловодського районного управління юстиції , скасувавши призупинення виконання постанови за ухвалою Біловодського районного як адміністративного суду 26 березня 2010 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького адміністративного апеляційного суду на протязі 10 днів , в порядку, визначеному ст.. 186 КАС України.

Суддя: О.Д.Ткаченко