Апеляційний суд Житомирської області
№ 33-61/10
Постанова

Іменем України

17 лютого 2010 року. м. Житомир

Суддя апеляційного суду Житомирської області Заліщук М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 28 січня 2010 року,

встановив:

28 січня 2010 року постановою Малинського районного суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на два роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

ОСОБА_3 визнано винним за те, що 26 листопада 2009 року в 04 год. 48 хв. він повторно протягом року з ознаками алкогольного сп'яніння керував транспортним засобом „ЗАЗ № НОМЕР_1. Від проходження медичного огляду встановленому порядку на стан алкогольного сп'яніння відмовився.

04 лютого 2010 року ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати як незаконну. Посилається на те, що про пень та час розгляду справи він взнав лише 28.01.2010р., а тому не зміг залежним чином підготуватися для захисту своїх інтересів в суді, в судовому засіданні, де він був присутнім, не були допитані свідки вчиненого ним правопорушення. Крім того вважає, що працівник ДАЇ, на його відмову проїхати до лікарні на медобстеження на стан спяніння, повинен був примусово його туди направити. За результатами апеляційного розгляду просить закрити провадження по справі у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

До апеляційного суду ОСОБА_3 на розгляд справи за його скаргою не зявився, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений.

Перевіривши матеріали справи та обміркувавши доводи апеляційної скарги вважаю, що дана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_3 у повторному протягом руку керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та його відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного спяніння за зазначених у постанові обставин ґрунтується на зібраних у справі та перевірених судом доказах. Його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Так, суд обґрунтовано взяв до уваги пояснення ОСОБА_3, які він власноруч виклав в протоколі про адміністративне правопорушення. Згідно цих його пояснень він не заперечував звинувачень працівника ДАЇ про керування транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння. Зазначив лише, що: „... їхати в лікарню на медичне обстеження на стан алкогольного спяніння не бажаю. Складений щодо нього в присутності двох свідків протокол ОСОБА_3 не оскаржував, в судовому засіданні свою вину визнав, звинувачення не спростовував.

При цьому є безпідставними твердження скаржника про порушення його прав на захист в наслідок несвоєчасного, як на його думку, повідомлення про день розгляду справи. З огляду на матеріали справи ОСОБА_3 заяв про відкладення розгляду справи з цих підстав до суду не подавав. Не було заяв і клопотань від ОСОБА_3 до суду про виклик та допит у судовому засіданні зазначених у протоколі свідків.

Не можна вважати обґрунтованими і інші апеляційні твердження скаржника про те, що працівник ДАЇ повинен був примусово його доставити до медичного закладу для підтвердження факту перебування в стані алкогольного спяніння.

Згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103: „ У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, що в даному випадку і було зроблено.

За вказаних обставин постанова суду є законною, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 289, 294 КУпАП , -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Малинського районного суду Житомирської області 28 січня 2010 року щодо нього - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: