АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2010 року Апеляційний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Кравченка С.І.

при секретарях : Воловенко Н.В., Коваль І.М. за участю прокурора - Клименка В.А. підсудної - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за

обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилась в м. Узині, Білоцерківського району Київської області, громадянки України, одруженої, має двох неповнолітніх дітей,

проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, працюючої суддею Придніпровського районного суду міста

Черкаси, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні злочину,

передбаченого ст. 375 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у злочині, вчиненому за наступних обставин:

Згідно Указу Президента України «Про призначення суддів» №96/2002 від 2 лютого 2002 року ОСОБА_1 була призначена на посаду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси. Працюючи на посаді судді ОСОБА_1. починаючи з 1 листопада 2004 року до 17 січня 2005 року, при розгляді цивільних справ, умисно постановляла по них завідомо неправосудні

Справа № 1-21/2010 р.

Головуючий: суддя Кравченко С.І.

рішення, внаслідок чого за громадянами незаконно було визнано право власності на кузови та автомобілі іноземного виробництва.

Зокрема суддею ОСОБА_1. було постановлено: 1 листопада 2004 року завідомо неправосудне рішення на користь ОСОБА_2; 1 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_3; 3 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_4; 3 листопада 2004 року на користь ОСОБА_5; 9 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_6; 10 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_7; 12 листопада 2004 року на користь ОСОБА_8; 11 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_9; 15 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_10; 12 листопада 2004 року - на користь ОСОБА_11; 11 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_12; 6 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_13; в жовтні 2004 року - на користь ОСОБА_14; 26 липня 2004 року - на користь ОСОБА_15; 22 липня 2004 року - на користь ОСОБА_16; 28 вересня 2004 року - на користь ОСОБА_5; 15 липня 2004 року - на користь ОСОБА_17; 16 вересня 2004 року - на користь ОСОБА_18; 14 вересня 2004 року - на користь ОСОБА_19; 15 липня 2004 року - на користь ОСОБА_20; 14 липня 2004 року - на користь ОСОБА_21; 2 липня 2004 року - на користь ОСОБА_22; 2 червня 2004 року - на користь ОСОБА_23; 17 січня 2005 року - на користь ОСОБА_24; 12 грудня 2004 року - на користь ОСОБА_25; 19 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_26; 20 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_27; 14 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_28; 18 жовтня 2004 року на користь ОСОБА_29; 13 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_30; 22 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_31; 26 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_32; 28 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_33; 27 жовтня 2004 року - на користь ОСОБА_34.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 375 ч.1 КК України.

Під час розгляду справи в суді, до початку судового слідства, від підсудної ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи на підставі Закону України «Про амністію» .

Вислухавши пояснення підсудної ОСОБА_1, думку прокурора, який вважає, що клопотання підлягає задоволенню, вивчивши матеріали справи, які стосуються розгляду клопотання, суд вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Згідно наявних у матеріалах справи документів ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме дочку ОСОБА_35, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_36, ІНФОРМАЦІЯ_4. Батьківських прав ОСОБА_1 не позбавлена. Крім того ОСОБА_1 має батька - ОСОБА_37, ІНФОРМАЦІЯ_5, який на день набрання чинності закону «Про амністію» від 31 травня 2005 року досяг 70 річного віку та який

являється інвалідом 1 групи. При цьому дані про наявність у ОСОБА_37 інших працездатних дітей - відсутні.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 не пов'язаний з посяганням на життя, здоров'я, честь, гідність та інші охоронювані законом права та інтереси її дітей та батька.

Крім того, при розгляді клопотання підсудної ОСОБА_1, суд враховує , що постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 17 липня 2008 року до неї вже застосовувався Закон «Про амністію» від 19 квітня 2007 року і вона звільнялась від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ст. 375 ч.1 КК України (за іншими епізодами постановлення завідомо неправосудних рішень). Але, на думку апеляційного суду, ця обставина не є перешкодою для звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності повторно, оскільки вона обвинувачується у злочині, вчиненому до застосування до неї амністії, а відповідно до вимог ст. 7 п. «ж» , Закону «Про амністію» від 31 травня 2005 року існує заборона застосування амністії у тому випадку, якщо до особи протягом 1995 - 2005 років було застосовано амністію та яка знову вчинила умисний злочин.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6.п.4, 296, КПК, ст. 1 пп. б, ґ Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року ,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання підсудної ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за

вчинення злочину, передбаченого ст. 375 ч.1 КК України, на підставі п.п. «б», «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 року.

Провадження по справі - закрити.

Обраний щодо підсудної ОСОБА_1 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь НДКЦ при УМВС в Черкаській області

563 гривні 40 копійок за проведення судово - криміналістичної експертизи.

Речові докази (т. 1 а.с. 155 зберігати в матеріалах справи).

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного

Суду України протягом 7 днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий суддя