Справа № 2-440/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року місцевий Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Куркана М.М.

при секретарі Савченко М.В

з участю позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ДП Одеське лісове господарствоОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Одеське лісове господарство

Про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів і штатного розпису,стягнення оплати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

В червні 2009 р ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 10.01.2006 р. він працював на посаді помічника лісничого Біляївського лісництва державного підприємства "Одеське лісове господарство. 22 січня 2009 р. його ознайомили з наказом ДП Одеське лісове господарство №88 від 31.12.2008 р. Про ліквідацію посад помічника лісничого. 04 лютого 2009 р його ознайомили з наказом №8, яким попередили про скорочення його посади та запропонували посаду майстра Біляївського лісництва з окладом згідно штатного розкладу від переведення на іншу посаду відмовився. 06.04.2009 р. був виданий наказ про його звільнення на підставі ст.40 п. 1 КзпПУ., з яким він був ознайомлений в той ж день. Вважав вказані накази незаконними та просив суд їх скасувати та поновити його на роботі. Також просив суд поновити йому строк на звернення до суду з позовом, оскільки вважав, що строк ним пропущений з поважних причин, також просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10 000 гр.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що відповідач був звільнений з роботи на законних підставах, будь-яких доказів, які б свідчили б про поважні причини пропуску строку для подачі позову до суду позивач не надав, в звязку з чим відсутні підстави для поновлення позивачу строку для звернення до суду з позовом.

Заслухавши пояснення сторін, дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.40 ч.1 п.1 ,ч.2 КЗпУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації,банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2, і 6 допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.43 ч.1 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав,передбачених пунктами 1(крім випадків ліквідації підприємства, установи,організації)),2-5,7 статі 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника ),первинної профспілкової організації, членом якої є представник.

Відповідно до ст..233 ч.1 того ж Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення -в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 (зі змінами внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994 р., №18 від 26.10.1995 р., №15 від 25.05.1998 р. )Про практику розгляду судами трудових спорів Встановлені статями 228,223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що позивач з 10.01.2006 р. працював на посаді помічника лісничого Біляївського лісництва державного підприємства Одеське лісове господарство. (а. с. 9,10-16).

31.12.2008 р. відповідач видав наказ №88 . згідно з яким посада помічника Біляївського лісництва ліквідовувалась. З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 22.01.2009 р. особисто під розпис(а.с.18).

Наказом відповідача №115-К позивач був переведений на посаду майстра Біляївськогго лісництва.(а.с.20).

22.01.2009 р. ОСОБА_1 був попереджений про скорочення його посади, з тим, що йому запропонована посада-майстра Біляївського лісництва і, що на випадок його незгоди із запропонованою посадою він буде звільнений з роботи за скороченням штату (а.с.22).

24.02.2009 р. відповідач видав наказ, яким позивач був попереджений про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі ст.40 ч. 1 п. 1 з 04.04.2009 р. Цим ж наказом позивачу була запропонована посада майстра Біляївського лісництва (а.с.23).В цей ж день ОСОБА_1 було винесено попередження, відповідно до прийнятого наказу (а.с.24).

У звязку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому посади майстра Біляївського лісництва, він наказом відповідача №25 від 06.04.2009 р. був звільнений з займаної посади на підставі ст.40 п. 1 КзпПУ(а.с.26). В цей ж день ОСОБА_1 була вручена копія названого вище наказу.

Оскільки позивач був членом профспілкової організації, його звільнення на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП було можливе тільки за згодою профспілкового комітета. Позивач в процесі судового розгляду справи пояснив, що він не запрошувався на засідання профспілкового комітету з розгляду питання про його звільнення в звязку зі скороченням штату.

Так як представник відповідача не зміг надати суду докази того, що позивач запрошувався на засідання профспілкового комітету, на якому розглядалось питання про звільнення позивача, суд повторно запитав згоду профспілкового комітету на звільнення позивача з займаної посади на підставі ст.40 ч,1 п.1 КЗпП. 13.05.2010 р. профспілковий комітет ДП Одеське лісове господарство з участю позивача ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП. (а.с. 107-108)

Безпідставними також суд вважає вимоги позивача про визнання незаконними наказа відповідача 388 від 31.12.2008 р. «Про ліквідацію посад,штатного розпису працівників ДП Одеське лісове господарство, затвердженого 01.10.2009 р., оскільки відповідач має право, виходячи з виробничої необхідності, в межах своїх повноважень видавати такі накази та затверджувати штатний розпис своїх працівників.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що оспорювані відповідачем накази приймалися відповідно до вимог КЗпП, в звязку з чим його позов не підлягає задоволенню.

Суд також вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню ще й з підстав пропуску строку на звернення до суду з позовом.

Так з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 06.04.2009 р., що не заперечується і самим позивачем.(а.с.6). До суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 11.06.2009 р., тобто більш як через 2 місяці, чим порушив місячний строк на звернення до суду з позовною заявою. (а.с.3). Його твердження, що строк він пропустив з поважної причин, якими були його сімейні обставини не підтвердженні жодним допустимим доказом, в звязку з чим у суда відсутні будь-які підстави для поновлення строку на звернення до суду з позовом.

Керуючись ст. ст.10,11,209,212,214,215 ЦПК України,ст.ст.40 ч.1 п.1 ,233 ч.1 КзпПУ суд,-

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Одеське лісове господарство „ Про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів ДП Одеське лісове господарство і штатного розпису його працівників, про стягнення оплати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди -відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі на протязі десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Куркан М.М.