ПОСТАНОВА

12 жовтня 2010 року м. Львів

Суддя Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області Голубицький С.С., за участю захисника - адвоката ОСОБА_1, розглянувши апеляцію потерпілої ОСОБА_2 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року у справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_3, громадянина ОСОБА_4, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн..

Згідно постанови ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17 червня 2010 року близько 17 год. 15 хв. в м. Львові керуючи автомобілем « Пежо 307 » н.з. VEI 494 та рухаючись по вул. Київська ОСОБА_5 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 « Дати дорогу » та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, не пропустив транспортний засіб, що рухався зліва по головній дорозі і здійснив зіткнення з автомобілем « Додж - Калібер » н.з. ВС 0017 ВС під керуванням потерпілої ОСОБА_2, що призвело до технічного пошкодження автомобілів.

В апеляції потерпіла ОСОБА_2, посилаючись на мякість адміністративного стягнення, яке було накладено судом на правопорушника, просить апеляційний суд постанову змінити і накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами, оскільки, на її думку, дане стягнення буде відповідати обставинам справи.

Одночасно скаржниця просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови, який був пропущений нею з поважних причин.

Апеляційний суд, вислухавши думку захисника адвоката ОСОБА_1 про безпідставність апеляції і залишення постанови районного суду без зміни, вивчивши матеріали справи та обміркувавши наведені в апеляції доводи встановив наступне.

Як видно із оскаржуваної постанови, при визначенні розміру і виду адміністративного стягнення, що підлягало накладенню на правопорушника, районний суд взяв до уваги характер вчиненого правопорушення та його особу.

Отже, обставини справи, на що покликається потерпіла у своїй апеляції, при прийнятті судом рішення були взяті до уваги.

При цьому позиція потерпілої щодо виду стягнення яке, на її думку, слід накласти на правопорушника, була суду відома, про що свідчить її заява в матеріалах справи від 25. 06. 2010 року ( а.с. 11 ).

Необхідність накладення на правопорушника більш суворого стягнення ніж штраф скаржниця в апеляції належно не мотивувала і підстав для цього в матеріалах справи немає.

Відповідно до постанови суд наклав на ОСОБА_3 стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у максимальному розмірі даного виду стягнення передбаченого санкцією вказаної статті, а отже, не можна погодитись із доводами скаржниці про мякість накладеного стягнення.

Крім того, згідно вимог ч. 9 ст. 294 КУпАП, в разі зміни постанови в частині накладеного стягнення воно не може бути посилено.

Враховуючи наведене підстав для задоволення апеляції не вбачається.

Оскільки строк на апеляційне оскарження постанови був пропущений скаржницею з поважних причин, то його слід поновити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. без зміни.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/.