Справа № 33-481/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року. Апеляційний суд Львівської області в складі:

судді судової палати у кримінальних справах ОСОБА_2

з участю апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст. 130 КУпАП за апеляцією ОСОБА_3 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2010 року,

встановив:

Постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2010 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, зі середньою спеціальною освітою, одружений /має дитину ІНФОРМАЦІЯ_3/ не працюючий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки.

ОСОБА_3 визнаний винним у тому, що 01 березня 2010 року, о 01 год. 20 хв., у с. Пасіки Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області передав керування належним йому автомобілем "ВАЗ 21011", номерний знак 381 52 ТС, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5,, який знаходився в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п.2.9. г Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Львівської обл. з апеляційною скаргою, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді від 01 червня 2010 року, а справу закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що 01 березня 2010 року, приблизно о 23 год., перебуваючи за кермом легкового автомобіля, виконуючи обов'язки водія таксі фірми "Оптимальне таксі", після доставки замовника в мотель "Пасічанка", що знаходиться в с. Пасіки Зубрицькі Пустомитівського району Львівської області, він відчув різкий біль у серці та запаморочення голови. Від'їхавши декілька метрів від мотелю "Пасічанка", він зрозумів, що не в змозі самостійно керувати в такому стані транспортним засобом, та, оскільки біль в зоні серця посилювався, він зупинився. В той час він побачив свого знайомого ОСОБА_5 та покликав його на допомогу. Відчуваючи подальше погіршення свого стану здоров'я та, будучи переконаним в тому, що ОСОБА_5 має право керувати легковим транспортним засобом, оскільки спостерігав, що останній часто керував раніше легковим транспортним засобом, він попросив відвезти його до лікарні. ОСОБА_5 відразу погодився задовольнити його прохання та повіз його до найближчої лікарні в м. Львові. На виїзді з с. Пасіки Зубрицькі його машину зупинили працівники управління ДАІ у Львівській області, які встановили відсутність в ОСОБА_5 водійських прав та перебування його в нетверезому стані. Однак в даній ситуації по причині раптового погіршення його стану здоров'я він не мав змоги перевірити в ОСОБА_5 наявність водійських прав та переконатися в здатності керувати автомобілем. Все це свідчить про відсутність в його діях умислу на скоєння правопорушення та відповідно складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. У судовому засіданні 01.06.2010 року, в якому він не брав участі, оскільки не отримав повідомлення з суду, не було взято до уваги вищевказані обставини, судом не було повно та всебічно досліджено всі обставини справи, через що було винесено незаконну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та позбавлено його права керувати транспортними засобами, що було єдиним засобом доходів його сім'ї, в якій є малолітня дитина. На проживання він змушений був заробляти наданням послуг таксі, а в даний час винесеною постановою він незаконно позбавлений такої можливості. На момент написання даної скарги, незважаючи на неодноразові вимоги, йому не було вручено копію постанови суду, ще є порушенням його права на апеляційне оскарження.

Що стосується причин пропуску строку на апеляційне оскарження, то апелянт мотивує його наступним: 01 червня 2010 року суддею Пустомитівського районного суду Львівської області винесено постанову, якою визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення спеціального права керування всіма видами транспортних засобів. Вважаючи дану постанову незаконною, 09 червня 2010 року він звернувся з апеляційною скаргою на вищевказану постанову в Пустомитівський районний суд Львівської області. Однак, працівник Пустомитівського районного суду Львівської області відмовився приймати апеляційну скаргу, запевнивши його в тому, що подавати таку апеляційну скаргу на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області потрібно безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Керуючись вказівками працівника Пустомитівського районного суду Львівської області, він 12 червня 2010 року подав апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суд Львівської області. Отримавши 12 липня 2010 року листа від апеляційного суду Львівської області, він дізнався, що порушив правила подання апеляційної скарги, встановлені ч.3 ст.294 КУпАП. Згідно з цими правилами, апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. В даній ситуації по причині введення його в оману працівником Пустомитівського районного суду Львівської області, ним було подано апеляційну скаргу з порушенням встановлених вимог ч.3 ст. 294 КУпАП. Тому він вважає, що діями працівника суду було грубо порушене його право на захист та право на апеляційне оскарження, що гарантовані чинним законодавством України. А тому в свою чергу вважає пропуск строку на апеляцію з поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав частково та пояснив, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин, а обдумавши свою поведінку він зрозумів, що діяв неправильно, коли передав керування ОСОБА_5, який перебував і стані алкогольного спяніння. Просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, бо це єдине джерело доходу його сім"ї.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу за уточненими вимогами задовольнити, виходячи з наступного.

Представлені ОСОБА_6 документи (супровідний лист апеляційного суду Львівської області № 33-432/10 від 23 червня 2010 р. про повернення апеляції з матеріалами) підтверджують його пояснення щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи наведене, суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ОСОБА_6 з поважних причин, а тому його слід поновити.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, є обгрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з тим при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3 суддя не врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом'якшують відповідальність, і без достатніх підстав та обґрунтування застосував найбільш суворий вид стягнення, передбачений санкцією ч.2 ст. 130 КУпАП, чинної на момент скоєння правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з постанови судді, ОСОБА_3 визнаний винним у порушенні п. 2.9.г Правил дорожнього руху України, тобто в передачі керування автомобілем особі, яка перебуває у нетверезому стані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере як безпідставні та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення і такі спростовуються зібраними у справі та наведеними вище доказами.

При визначенні правопорушнику виду адміністративного стягнення позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки суддею не враховано те, що у відповідності до ч. 2 ст. 130 КУпАП цей вид адміністративного стягнення міг бути застосований лише до водія, тобто до особи, яка керувала транспортним засобом, а не до особи, яка передала керування транспортним засобом.

Так, санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено, що за правопорушення, вчинене ОСОБА_3 наступає відповідальність у виді оплатного вилучення транспортного засобу чи без такого або громадські роботи на строк від пятдесяти до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до пятнадцяти діб.

При визначенні виду адміністративного стягнення ОСОБА_3 апеляційний суд бере до уваги наступне: характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом"якшують відповідальність, а саме те, що він має на утриманні малолітню дитину, позбавлення права керування транспортними засобами обмежує його трудову діяльність та позбавляє його сім"ю єдиного джерела доходу.

Тому застосоване до ОСОБА_3 стягнення слід змінити на громадські роботи в межах санкції ч.2 ст. 130 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_3 нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.8,294 КУпАП, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 червня 2010 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст. 130 КУпАП змінити.

Накладене на ОСОБА_3 стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на два роки змінити на пятдесят годин громадських робіт.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: