Справа № 33-574/10 Головуючий у 1-й інстанції
Категорія : ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1
Доповідач : Перетятько В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року апеляційний суд Львівської області у складі судді Перетятька В.О., з участю правопорушника ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2010 року , -

встановив:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2010 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.

Згідно постанови судді та протоколу про адміністративне правопорушення від 14.07.2010 року, вбачається, що ОСОБА_2, 14.07.2010 року о 04.25 год. в м. Львові на вул. Сяйво-Широка керував транспортним засобом марки „ВАЗ-,, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, чим порушив п.2.9 Правила дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляції правопорушник порушує питання про скасування постанови судді щодо нього в звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а у випадку відсутності підстав для її скасування, змінити вид накладеного на нього адміністративного стягнення та призначити таке у виді громадських робіт або штрафу.

Вважає, що висновки викладені в постанові судді не відповідають фактичним обставинам справи, а сама постанова суддею винесена з порушенням вимог ст.245 КУпАП. Не погоджується з висновком судді про його винуватість у вміненому правопорушенні, вказує, що в стані алкогольного спяніння не перебував, в цей день випив лише баночку безалкогольного пива, категорично заперечує висновок результатів медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, оскільки такий проведений у відсутності свідків, без забору крові для проведення відповідного медичного дослідження.

Разом з тим просить звернути увагу апеляційного суду на позитивну характеристику з місця праці, та на те, до адміністративної відповідальності притягається вперше, автомобіль йому потрібен як джерело доходу в сім'ї, оскільки на його утриманні перебуває дружина та восьмимісячна дитина.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення правопорушника на підтримання апеляційної скарги, на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 14.07.2010 року, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_2 від 14.07.2010 року.

При розгляді справи суддя відповідно до ст. 280 КУпАП повно і всебічно з'ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Обставин, які б виключали провадження в справі відповідно до ст. 247 КУпАП, не вбачається.

Всі доводи апеляції в частині оспорення фактичних обставин справи, апеляційний суд до уваги не бере, які такі спростовані наявними у справі вищенаведеними матеріалами та вважає їх позицією захисту від правопорушення, яке ставиться йому у провину, та такі що спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене.

Апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст.ст. 33 КУпАП: відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини. Як вбачається зі змісту постанови судді, правопорушник своєї вини у вчиненому не визнав та не розкаявся.

В противагу цьому позитивні характеристики видані на правопорушника по місцю навчання, проживання, праці, які долучені ним до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції не можуть бути підставою для зміни постанови судді в частині накладеного стягнення.

Накладене на ОСОБА_2 адміністративне стягнення є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_2 нових правопорушень.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2010 року немає.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

постановив:

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2010 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Львівської області ОСОБА_3