П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2010 року м Львів

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Вовка А. С.,

з участю правопорушника ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2010 року,

встановив:

постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2010 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень.

Згідно постанови суду - 28.12.2009 року в м. Львові по вул. Кубанській, 21, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Фольцваген Транспортер д.р.н. ВС 0785 СВ, під час зупинки транспортного засобу на підйомі, не виключив можливості щодо самовільного руху транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль скотився та здійснив зіткнення зі стоячим автомобілем марки Тойота д.р.н. ВС 1101ВН, завдавши транспортному засобу технічні пошкодження, чим порушив п.15.7 ПДР України.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Львівської області з апеляційною скаргою на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2010 року, в якій просить зазначену постанову скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування покликається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам чинного законодавства, при розгляді справи суддею першої інстанції не розглянуте заперечення та не в повній мірі були зясовані і доведені обставини справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи та доводи апеляції, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання поданої ним апеляції, суд вважає, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові.

Твердження ОСОБА_1 про те, що порушення правил дорожнього руху, про яке зазначено у постанові суду він не вчиняв, спростовується протоколом про адміністративне правопорушення від 28.12.2009 року, згідно з яким ОСОБА_1 у м. Львові по вул. Кубанській, 21, керуючи автомобілем марки Фольцваген Транспортер д.р.н. ВС 0785 СВ, під час зупинки транспортного засобу на підйомі, не виключив можливості щодо самовільного руху транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль скотився та здійснив зіткнення зі стоячим автомобілем марки Тойота д.р.н. ВС 1101 ВН, завдавши транспортному засобу технічні пошкодження, чим порушив п.15.7 ПДР України.

Підтвердженням вищенаведеного також є складена схема пригоди від 28.12.2009 року (а.с.3), з якою погодилися водії - учасники ДТП, що стверджується їхніми підписами.

Крім того, як вбачається з пояснення ОСОБА_2 (а.с. 5), 28.12.2009 року, близько 13.21 год., на вул. Кубанській, 21, він відкривав гараж, його службовий автомобіль, марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 стояв біля гаражу. У цей момент відбувся удар і він побачив, що у праве переднє крило його машини вдарився Фольцваген Транспортер д.р.н. ВС 0785 СВ. Водія згаданої машини на той час не було. При цьому, під час ДТП машина марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 стояла на місці і не була заведена.

Водночас, у поясненні ОСОБА_1 (а.с.4) від 28.10.09 р., вказав, що 28.12.2009 року у м.Львові, по вул. Кубанській, 21 у дворі на підйомі припаркував свій автомобіль Фольцваген Транспортер д.р.н. ВС 0785 СВ, поставивши його на ручне гальмо. Через 5-7 хв., коли повернувся з квартири будинку № 21, побачив, що його автомобіль зїхав по мокрому снігу і вїхав заднім бампером в автомобіль НОМЕР_2.

У судовому засіданні при розгляді апеляції, ОСОБА_1 свої пояснення підтримав та додав, що поставив автомобіль на ручне гальмо з увімкненою 1-ю передачею під кутом до напрямку підйому з повернутими вправо передніми колесами. При написанні пояснення не вказав вищевказане, оскільки був розгублений та в бланку пояснення не було місця. Також, вказав на те, що дворова територія, де відбулося зіткнення, не була розчищена від мокрого снігу, внаслідок чого, автомобіль сповз по мокрому снігу. Рахує, що водій ОСОБА_2 також міг своїм автомобілем здійснити наїзд на його автомобіль.

Згідно п. 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюютьсь у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Тобто, з позиції безпеки дорожнього руху, оптимальною є зупинка і стоянка в спеціально відведеному місці. Проте, якщо виникла необхідність зупинитися поза таким місцем, слід уважно оцінити узбіччя. Зупинитися на ньому можна тільки там, де відсутні заборонні знаки, а якість покриття узбіччя дозволяє це зробити безпечно.

Крім того, в п.15.7 ПДР вказано - на спусках і підйомах, де спосіб постановлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів.

На таких ділянках допускається ставити транспортний засіб уздовж краю проїзної частини, повернувши керовані колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, покриття проїзної частини було засніжене, тобто ОСОБА_1 мав припускати можливість руху автомобіля в даній ситуації та належним чином не виконав вищевказані вимоги ПДР.

На підставі вищенаведеного, доводи апеляції спростовуються зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами по справі.

Таким чином встановлено, що постановою суду ОСОБА_1 вірно визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Що ж стосується вказівки в апеляційній скарзі на помилки та порушення, допущені інспектором при оформленні ДТП, зокрема, те, що у схемі ДТП не відображено транспортні засоби, які стояли поруч, не відображено траєкторії руху обох транспортних засобів, та інші, то вони не можуть бути підставою для скасування постанови судді районного суду.

З огляду на викладене суддя приходить до висновку про безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_1, законність постанови судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2010 року щодо нього та відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляцію ОСОБА_1 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 лютого 2010 року залишити без задоволення.

Постанову районного суду щодо ОСОБА_1, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень - залишити без зміни.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий