АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 33-420/2010 Номер провадження 33-420/2010Головуючий у 1-й інстанції Тимчук
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1,

з участю помічника прокурора м. Полтава ОСОБА_2

громадянина ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу за протестом прокурора м. Полтава на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2010 року.

Цією постановою щодо

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, приватного підприємця,

закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.164 КпАП України в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 20 жовтня 2010 року в м. Полтава по вул. Старокотелевська, 4 виготовляв вібропресовану плитку з подальшою її реалізацією без дозволу Полтавської міської санітарно-епідеміологічної станції, чим порушив вимоги ст.13 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та вчинив правопорушення, передбачене ст.164 КпАП України.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд послався на те, що ОСОБА_4 15 жовтня 2010 року звернулася до Полтавської міської СЕС з проханням надати дозвіл ОСОБА_3 на виробництво вібропресованої плитки і у відповідь отримала лист головного державного санітарного лікаря м.полтава №4354 від 19 жовтня 2010 року, відповідно до якого ДЗ «Полтавська міська СЕС» не заперечує проти експлуатації частини виробничих приміщень по вул.. Старокотелевська,4 в м. Полтава під виробництво будівельних матеріалів, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

В протесті прокурора порушується питання про скасування постанови суду та притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч.1 ст.164 КпАП України і накладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції статті. При цьому прокурор зазначає, що лист Полтавської міської санітарно-епідеміологічної станції від 19 жовтня 2010 року, в якому вказано, що санітарно-епідеміологічна станція не заперечує проти експлуатації виробничих приміщень по вул. Старокотелевській, 4 в м. Полтава для виробництва будівельних матеріалів не є дозвільним документом, а лише передує отриманню в подальшому відповідного дозволу. Крім того вказує, що під час проведення додаткової перевірки отримано відповіді про відсутність дозволу санітарно-епідеміологічної станції міста чи області на введення в експлуатацію виробничих приміщень.

Вислухавши думку прокурора на підтримку апеляції, громадянина ОСОБА_3, який вважав постанову суду законною та обґрунтованою, допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, вважаю що протест прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається з протоколу серії КН №820597 від 21 жовтня 2010 року, співробітником податкової міліції ОСОБА_5 було зазначено про порушення ОСОБА_3 вимог ст.13 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та вчинення правопорушення, передбаченого ст.164 КпАП України.

Проте з такими висновками, викладеними у протоколі, погодитися неможливо.

Диспозиція ст.164 КпАП України містить 3 частини, кожна з яких передбачає відповідальність за різний склад адміністративного правопорушення, а саме:

частина 1 за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на

провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає

ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу,

іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання

передбачене законом;

частина 2 за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення;

частина 3 за надання суб'єктом господарювання дозвільному органу або адміністратору недостовірної інформації щодо відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства.

В порушення вимог ст.256 КпАП України, в протоколі не вказано, яке ж саме правопорушення вчинив ОСОБА_3 та якою частиною статті встановлена відповідальність за таке правопорушення.

Більше того, ст.. 13 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено ліцензування господарської діяльності, пов'язаної з потенційною небезпекою для здоров'я

людей.

При цьому, відповідно до наведеної норми закону, види господарської діяльності, пов'язані з потенційною небезпекою для здоров'я людей, підлягають ліцензуванню у випадках, встановлених законом.

Виробництво вібропресованої плитки, відповідно до ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» не підлягає ліцензуванню, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 співробітник податкової міліції, а тому така діяльність не може призводити до порушення вимог ст.13 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Відповідно до вимог ч.3 ст.15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», передбачено погодження такого виробництва з санітарно-епідеміологічної службою.

Субєктивна сторона правопорушень, передбачених ст.164 КпАП України, полягає у наявності умислу.

В матеріалах справи міститься лист головного державного санітарного лікаря м. Полтава №4354 від 19 жовтня 2010 року, відповідно до якого ДЗ «Полтавська міська СЕС» не заперечує проти експлуатації частини виробничих приміщень по вул. Старокотелевська, 4 в м. Полтава під виробництво будівельних матеріалів. При цьому даний лист був направлений у відповідь на заяву ОСОБА_4 від 15 жовтня 2010 року про надання дозволу мельнику С.І. на виробництво вібропресованої плитки.

Таким чином, доводи апеляції прокурора щодо неналежності такого дозволу є безпідставними, а наведене свідчить про відсутність умислу в діях ОСОБА_3, на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..164 КпАП України та відповідно і складу правопорушення.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення протесту прокурора відсутні.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ленінського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2010 року щодо ОСОБА_3 залишити без змін, а протест прокурора м. Полтави без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1