№ 3-2/08                                                                                                                                    Копій
ПОСТАНОВА

18 січня 2008 року                                                                                                         м.
Київ

Суддя
військового місцевого суду Київського гарнізону підполковник юстиції ДЯЧУК С.
І., за участю прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону
України капітана юстиції Саєнка М. В., особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності - ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні військового місцевого суду
адміністративні матеріали щодо заступника командира військової частини А1910 -
начальника відділення логістики

майора
ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Житомир, українця, громадянина
України, не судимого, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх та одну
неповнолітню дитини, та дружину, яка доглядає дитину до досягнення трирічного
віку, мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
-за звинуваченням у вчиненні правопорушення, пов'язаного з корупцією,
передбаченого п. "а" ч. 1
ст. 5 Закону
України "Про боротьбу з корупцією", -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з
протоколом про правопорушення, пов'язаного з корупцією, складеним прокурором
відділу військової прокуратури Центрального регіону України, ОСОБА_1
звинувачується у тому, що, перебуваючи у складі миротворчого контингенту у
Республіці Сербія і будучи державним службовцем (заступником командира з тилу - начальником відділення
військової частини А3977 -
українсько-польській батальйон), порушив спеціальні обмеження, передбачені
п, «а» ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про боротьбу з корупцією", а саме з метою незаконного одержання
матеріальних благ сприяв суб'єктам господарювання: підприємцю ОСОБА_2 та
болгарській компанії «ЛУКОЙЛ НАФТОХІМБУД БУРГАЗ» у здійсненні ними
підприємницької діяльності, безпідставно надавши останнім з використанням свого
службового становища право безмитного переміщення товару протягом травня - жовтня
2007 року через кордон республік Болгарія та Сербія (близько 125 тон
паливо-мастильних матеріалів), за що отримав 4 000 евро, які використав на
потреби військової частини.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе у вчиненні поставленого йому у вину
наведеного вище правопорушення визнав у повному обсязі і пояснив, що дійсно з
квітня 2007 року у складі миротворчого контингенту у Республіці Сербія проходив
військову службу на посаді заступника командира з тилу військової частини
А3977, виключно з метою вирішення соціально-побутових проблеми в частині
погодився на пропозицію підприємця Республіки Болгарії ОСОБА_2 отримати для
нього 4 митні транспортні сертифікати НАТО/КФОР, котрі надають право безмитного
перевезення паливо-мастильних матеріалів через кордони Косово, республік
Сербії, Македонії та Болгарії, які він, ОСОБА_1, з використанням свого
службового становища нібито в інтересах військової частини А3977 отримав і
протягом травня - жовтня 2007 року передавав ОСОБА_2 за 1 000 євро кожний, а
всього у такій спосіб він отримав 4 000 євро, які повністю використав на
потреби військової частини.

Факт
використання коштів в сумі 4
000 євро в інтересах військової частини підтверджений матеріалами протоколу про
адміністративне правопорушення.

Як
вбачається з досліджених в судовому засіданні посадових обов'язків ОСОБА_1, він
був на території іншої країни військовою службовою особою, яка була
уповноважена на виконання функцій держави Україна в інтересах військової
частини А3977.

Згідно з
положеннями п. «а» ч. 1 ст. 7 Угоди між
сторонами Північно-Атлантичного Договору щодо статусу їх збройних сил від 19 червня 1951 року, яка
поширювалася на військову частину А3977 на підставі ч. 1 ст. 8 Технічної
угоди між МО України та MHO Республіки Польща щодо участі національних контингентів
у міжнародній миротворчій операції на території Косово, Союзна Республіка
Югославія у складі українсько-польського батальйону, ст. 1 Угоди між
державами-учасницями Північно-Атлантичного Договору та іншими державами, які
беруть участь у програмі «Партнерство заради миру», військові власті Країни, що
відправляє, мають право здійснювати в середині Країни, що приймає, всю
кримінальну та (дисциплінарну (адміністративну) юрисдикцію, що розповсюджується
на них за Законом Країни, що відправляє, на всіх осіб у відповідності до
військового закону цієї Країни.

Вина
ОСОБА_1 у порушенні спеціального обмеження за викладених вище обставин
підтверджується крім власне його показів сукупністю інших доказів, які містять
матеріали службового розслідування за фактом нецільового використання ОСОБА_1
чотирьох митних транспортних декларацій

За таких
обставин, дії ОСОБА_1, який будучи посадовою особою, з метою незаконного
одержання матеріальних благ сприяв з використанням свого службового становища
суб'єктам господарювання у здійсненні ними підприємницької діяльності, суд
кваліфікує за п. "а" ч. 1 ст. 5 Закону України "Про боротьбу з
корупцією".

2

При
вирішенні питання про відповідальність ОСОБА_1 суд визнає обставинами, які
пом'якшують його відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, а
саме щире каяття, обставини вчиненого ним правопорушення, зокрема те, що він
діяв з хибно зрозумілих інтересів служби, а також дані про особу винного, а
саме, те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
по службі характеризується виключно позитивно, має на утриманні двох малолітніх
та одну неповнолітню дитини, дружину, яка доглядає дитину до досягнення
трирічного віку, а також батьків похилого віку, які потребують його допомоги.

Враховуючи
викладене суд вважає достатнім призначити ОСОБА_1 наближене до мінімального
передбачене Законом адміністративне стягнення.

На
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 280,
283-285 КпАП України та п. "г" ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про боротьбу з корупцією", -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати
ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов'язаного з
корупцією, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 5 Закону України «Про боротьбу з
корупцією», за яким призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі
вісімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму
306  грн.

Постанова
є остаточною та оскарженню не підлягає.