Справа №
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк                                                                                          16 квітня 2007 р.

Голова
апеляційного суду Волинської області Філюк П.Т., розглянувши скаргу ОСОБА_1на постанову
судді Луцького міськрайонного суду від 2
лютого 2007 року про
притягнення його до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною
постановою ОСОБА_1.
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Провадження у справі щодо нього закрито за перебігом строків накладення
стягнення.

Його визнано
винним у тому, що в порушення вимог п. 16.11
Правил дорожнього руху України він 29.07.2005
року в м. Луцьку під час керування автомобілем «Део Ланос» при виїзді з
другорядної дороги на головну не надав перевагу автомобілю «ВАЗ-2106» під
керуванням ОСОБА_2., який рухався по головній дорозі, допустив зіткнення
автомобілів з їх пошкодженням.

У скарзі він
просить скасувати постанову, посилається на те, що під час ДТП його автомобіль
не рухався, він пропускав зустрічний транспорт, перебуваючи біля середини
проїзної частини, а автомобіль ОСОБА_2. скоїв наїзд на його автомобіль.

Перевіривши
доводи скарги і ознайомившись з матеріалами справи про адміністративне
правопорушення, приходжу до висновку про необхідність залишення скарги без
задоволення.

В матеріалах
справи є схема пригоди, з якою погодилися обидва водії-учасники пригоди. На
відстані 7,7 + 2,2 + 2,0 + 4,9 тобто 16,8 метрів від перехрестя нерівнозначних
доріг і на правій смузі по ходу руху обох автомобілів зафіксовані уламки
автомобілів після зіткнення.

Це свідчить про
те, що автомобіль «Део Ланос» не перебував під час зіткнення біля роздільної
смуги. На схемі, зі слів водія ОСОБА_1.,
зіткнення позначено на відстані 9,9
м. від перехрестя. Те, що на перехрестя з другорядної дороги виїхав водій ОСОБА_1. ніхто не
заперечує.

В такій дорожній
ситуації немає ніякої потреби проводити будь-які експертні дослідження,
оскільки Правила дорожнього руху України у п. 16.11 зобов'язують водія, що рухається по другорядній дорозі,
дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрещення проїзних
частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Цих вимог Правил
ОСОБА_1. не дотримався.

2

Що стосується
невиконання водієм ОСОБА_2п. 12.3
Правил дорожнього руху України, як це на підставі пояснень ОСОБА_1. визначив експерт
ОСОБА_3., існують відповідні правила поведінки водія, який потрапив у ситуацію,
коли інший водій раптово створив небезпечну для руху обстановку.

Експертний
висновок, на який посилається скаржник, зроблений на підставі припущень. В
ньому є посилання на невиконання водієм ОСОБА_2пунктів 11.2, 11.4, 12.1, 12.4 Правил
дорожнього руху України.

Сліди на місці
ДТП свідчать про те, що ДТП сталася ближче до правого краю проїзної частини, що
на призначений для зустрічного руху бік дороги ніхто з учасників ДТП не виїжджав.
Це саме підтверджується поясненнями обох водіїв-учасників ДТП.

Перевищення
дозволеної швидкості руху з боку водія ОСОБА_2. нічим не підтверджується.

Навіть при
порушенні ним правил руху, згідно з вимогами ст. 16.11 Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_1. був
зобов'язаний дати йому дорогу, чого він не зробив, а для водія ОСОБА_2., який
потрапив в аварійну дорожньо-транспортну ситуацію, технічні вимоги Правил
дорожнього руху не діють.

Тому висновок
про винуватість ОСОБА_1.
у пригоді, що сталася, та у її наслідках є правильним.

Саме він створив
небезпечну ситуацію, яка призвела до пошкодження транспортних засобів.

Керуючись ст.ст.
293, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду від 2 лютого 2007 року щодо нього - без змін.