Провадження №11-кп/824/2110/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, яким відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості від 31 липня 2024 року:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Амвросіївка, Донецької області, громадянина України, який здобув вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

ВирокомШевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 31 липня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості від 31 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 4 ст. 111-1 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в державних та комунальних органах, установах і організаціях, суб`єктах господарювання державної та комунальної форми власності на строк 10 років, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі ст. 77 КК України.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки із покладенням на обвинуваченого обов`язків ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 змінено на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. ранку наступного дня, крім часу переміщення до найближчого укриття під час повітряної тривоги та випадків надання йому невідкладеної медичної допомоги.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок прибувати до суду за першим викликом.

Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено з-під варти в залі суду.

Стягнуто із ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертизи №568/1 від 01.11.2023 у сумі 14 577 (чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 78 коп.

Вирішено питання стосовно застави, речових доказів та арешту майна.

Не погоджуючисьз вироком суду першої інстанції, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 та призначити в Шевченківському районному суді міста Києва новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання іншим складом суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що вирок оскаржується у зв`язку із затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, зокрема якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

У такому разі судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Не надаючи оцінки правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, відповідності умов угоди інтересам суспільства, не переконавшись у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, судом затверджено угоду від 31.07.2024 про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором.

При цьому, вирок не містить будь-якого обгрунтування правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, відповідності умов угоди інтересам суспільства, а мотиви та підстави його ухвалення не наведено.

Відтак, на думку прокурора, висновки суду не містять належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення рішення, що є беззаперечною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, всупереч ч. 4 ст. 107 КПК України судом не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині застосування положень ст. 75 КК України зменшивши іспитовий строк до 1 (одного) року.

Крім того, 16.01.2025 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали відмову від апеляційної скарги та просила закрити провадження за апеляційною скаргою захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора з доповненнями та просили закрити апеляційне провадження,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію захисників,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти закриття провадження за апеляційною скаргою захисника, підтримав апеляційну скаргу з доповненнями прокурора та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи те, що захисником ОСОБА_8 заявлено клопотання про відмову від апеляційної скарги, інші учасники судового провадження не заперечували проти закриття провадження у зв`язку із відмовою захисника від апеляційної скарги, відповідно до ч. 2 ст. 403 КПК України апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року підлягає закриттю.

Щодо апеляційної скарги прокурора із доповненнями, то колегія зазначає наступне.

Так, перелік підстав, з яких може бути оскаржено вирок суду першої інстанції ухвалений на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості визначений у п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, вказаний перелік є вичерпним.

Відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ним оскаржується вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року у зв`язку із затвердженням судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена, оскільки вирок не містить будь-якого обгрунтування правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, відповідності умов угоди інтересам суспільства та не наведено мотиви і підстави його ухвалення.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією);

2) корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи (осіб) у вчиненні будь-якого корупційного кримінального правопорушення чи кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та якщо інформація щодо вчинення такою особою (особами) кримінального правопорушення буде підтверджена доказами, і за умови повного або часткового (з урахуванням характеру та ступеня участі особи у вчиненні злочину) відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо такі збитки або шкода були завдані);

2-1) корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано);

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим, який є організатором злочину, не може бути укладена у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за винятком випадку укладання угоди на підставі пункту 2 цієї частини та за умови викриття ним іншого організатора корупційного кримінального правопорушення або кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Імперативні вказівки цих процесуальних норм щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України.

Як слідує з матеріалів провадження кримінальне правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_13 та у вчинені якого останній був визнаний винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів та не відноситься до категорії корупційних злочинів. Покарання, за оскаржуваним вироком, призначене судом у порядку і у розмірі, як про це було узгоджено сторонами угоди.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 березня 2023 року по справі №947/10464/21, відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Наведене свідчить про те, що в апеляційній скарзі з доповненнями прокурор оскаржує вирок з підстав, які не передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора з доповненнями підлягає закриттю, як помилково відкрите, із поверненням апеляційної скарги із усіма доданими матеріалами особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - закрити.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 з усіма доданими матеріалами - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4