Провадження № 1-кп/761/953/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши під час судового розгляду угоду про визнання винуватості, укладену 15.12.2025 в рамках кримінального провадження № 0000225 від 03.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000225 від 03.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Під час судового засідання прокурором було подано до суду угоду про визнання винуватості, укладену 15.12.2025 між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив затвердити її.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості між його підзахисним та прокурором, пояснив, що вона відповідає вимогам закону, укладена обвинуваченим у його присутності, добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 15.12.2025 призначити йому узгоджену міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватими у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених в обвинувальному акті обставин.

Представник потерпілого Державної служба України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила свою згоду на укладення угоди.

Суд, дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши доводи учасників судового провадження, дійшов до висновку, що вона не відповідає вимогам кримінального законодавства, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 1 ст. 472 КПК України визначено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Вирішуючи питання щодо відповідності укладеної угод вимогам КПК України та КК України суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.

Однак, у судовому засіданні на запитання суду обвинувачений ОСОБА_4 не зміг пояснити суть пред`явленого йому обвинувачення, в якому він визнає себе винуватим, у своїх відповідях плутався у викладенні обставин, які вказані в обвинувальному акті, за наслідком чого суд встановив, що обвинувачений не в повній мірі не розуміє характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень:

- за ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна;

- ч. 2 ст. 366 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 12 КК України інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення є особливо тяжким та нетяжким злочинами.

Згідно угоди про визнання винуватості, укладеної 15.12.2025, сторони погодили призначення покарання обвинуваченому: за ч. 5 ст. 191 України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк два роки з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на два роки, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до один рік, зі штрафом п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на підставі ст. ст. 70, 77 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк два роки без конфіскації майна, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в межах, встановлених ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості визначено, що обставинами, які пом`якшують ОСОБА_4 покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодування завданого збитку, а також сплата коштів у розмірі 200 000 гривень на підтримку Збройних Сил України.

Згідно п.п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінально покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Так, частиною 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивуваши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті КК України.

Разом із тим, на переконання суду, сторонами угоди застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, не було належним чином мотивовано та обґрунтовано ані в укладеній угоді, ані в судовому засіданні.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 75 КК України обов`язковою умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність обставин, які б переконливо свідчили про можливість його виправлення без відбування покарання. Такі обставини мають давати підстави для висновку, що передбачені ст. 76 цього Кодексу наглядові та соціально-виховні заходи будуть ефективними й достатніми для досягнення вищевказаної мети.

Однак, в угоді від 15.12.2025 тільки зазначено про наявність згоди сторін про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, при цьому не вказано, що його виправлення можливе без відбування покарання.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, суд доходить до висновку про те, що прокурором під час укладення угоди про визнання винуватості не були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України. Узгоджена в угоді міра покарання, не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Таким чином визначене покарання та умови звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України не відповідають вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства.

Крім того, прокурором в угоді необґрунтовано наявність в діях обвинуваченого обставин активного сприяння розкриттю кримінального провадження, не наведено фактів надання обвинуваченим будь-якої допомоги у встановленні невідомих обставин справи, а відтак, у суду відсутні належні правові підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Так, не може бути укладена угода, якщо сприяння підозрюваного слідству полягало лише у повідомленні відомостей про його власну участь у злочинній діяльності. На думку суду, лише визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення та його згода із видом та мірою покарання, вказаною в угоді, є недостатньою підставою для затвердження зазначеної угоди.

Із врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що затвердження судом угоди про визнання винуватості, не лише не відповідатиме інтересам суспільства, а й суперечитиме завданням кримінального провадження, а тому відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості,.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам ч. 8 ст. 474 КПК України, згідно якої повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», ст.ст. 468, 474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 15.12.2025 між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження № 0000225 від 03.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1