Справа № 308/3295/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в кримінальному провадженні № 0000123 від 02.03.2026, про арешт майна,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що 02.03.2026 близько 00:15 год. невстановлена особа таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, знаходячись за адресою: Ужгородський район, м. Чоп, вул. Берегівська, буля буд. 7 здійснила крадіжку електросамокату марки «Segway Ninebot», моделі «Мах G30E II», який належить гр. ОСОБА_4 , чим завдала останньому матеріальної шкоди на суму близько 34999 гривень. В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є приватним підприємцем та його діяльність пов`язана зі здачею в оренду електросамокатів у м. Чоп, Ужгородського району. Одним з таких самокатів являється електросамокат марки «Segway Ninebot», моделі «Max G30E II», оренжево-білого кольору, з вказаним штрих-кодом №000723. 02.03.2026 гр. ОСОБА_4 за геолокацією виявив, що описаний електросамокат знаходиться за межами зони обслуговування м. Чоп, а саме перебуває у

м. Ужгород. Налаштування пристрою дозволяють належну роботу лише на території м. Чоп, отже електросамокат умисно перемістили м. Ужгород, а саме на площу Корятовича. Проведеними оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що викрадення та переміщення електросамокату марки «Segway Ninebot», моделі «Max G30E II», оренжево-білого кольору було здійснено за допомогою транспортного засобу марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, яким керував гр. ОСОБА_5 . 02.03.2023 на підставі дозволу від ОСОБА_5 було проведено огляд транспортного засобу марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , який проводився за адресою: АДРЕСА_1 та за участі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якого слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив вказаний т/з та свідоцтво про реєстрацію такого, які за постановою слідчого визнано речовими доказами.

Клопотання обґрунтоване потребою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

В судове засіданні прокурор не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності, накласти арешт на вищевказане майно, наявна інформація про повідомлення власника т/з про розгляд клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З витягу з ЄРДР видно, що СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 02.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало повідомлення потерпілого ОСОБА_4 про крадіжку електросамокату.

З протоколу огляду місця події від 02.03.2026 з`ясовано, що було проведено огляд транспортного засобу марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , який проводився за адресою: АДРЕСА_1 та за участі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якого слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області виявив та вилучив:

- транспортний засіб марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який поміщено на спец. майданчик відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який поміщено до спец. пакет НПУ NPU 5027981.

До протоколу огляду додано дозвіл від ОСОБА_5 на проведення означеної слідчої дії.

02 березня 2026 року вказані речі на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області визнано речовими доказами.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 видно, що власником автомобіля марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 .

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

З системного аналізу вищевказаної норми можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи, та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема проведення експертного дослідження, вважає наявними підстави для накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію до такого з метою збереження вказаного як речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

В цьому контексті слідчий суддя зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.

На переконання слідчого судді даний захід кримінального провадження в частині заборони користування транспортним засобом несе в собі надмірний тягар для власника такого та є непропорційним завданню арешту у конкретному випадку.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення, а саме накладення арешту на т/з в частині заборони відчуження та розпорядження таким.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Chevrrolet» модель «Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 шляхом заборони відчуження та розпорядження таким.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1