ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/296/26 Справа № 697/2606/23 Категорія: ч. 2 ст. 289 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000428 від 10.11.2023 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новоградівка Селідовського району Донецької області, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1434 грн 33 коп.

У порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу.

У с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він на початку червня 2023 року, більш точної дати та часу не встановлено, прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння мопедом марки «Honda Dio AF-27», який на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_10 , та, розуміючи, що його дії є незаконними, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, з метою заволодіння мопедом марки «Honda Dio AF-27», вартістю, згідно з висновком судової автоторознавчої експертизи № СЕ-19/124-23-23/13344-АВ від 28.11.2023, 13728,33 грн, скориставшись відсутністю власниці, через вхідні двері, які не були зачинені на замок, шляхом їх відкриття, проник до приміщення веранди будинку, де незаконно заволодів вищевказаним мопедом, який перекотив до власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та зберігав до вилучення працівниками поліції 09.11.2023, чим завдав потерпілій майнової шкоди на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 просить змінити вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2025 в частині вирішення цивільного позову, задовольнивши його в повному обсязі.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на положення ст. 128 КПК України, ст. 206 ЦПК України, ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, представник зазначає, що потерпілій ОСОБА_10 завдана моральна шкода, а саме заподіяні моральні та фізичні страждання, які знайшли прояв у понесених душевних стражданнях через негативні наслідки, внаслідок яких родина позивача втратила майно, яке зіпсоване, потребує заміни або ремонту.

Стверджує, що через винні дії ОСОБА_7 змінилося життя родини позивача, а через викрадення та пошкодження майна - погіршився і стан здоров`я.

Звертає увагу на те, що обвинувачений не попросив вибачення у потерпілої, яка є пенсіонеркою, не допоміг грошима на відновлення викраденого майна, у зв`язку із чим остання була змушена взяти кредит. Також потерпілою витрачались кошти на лікування, оскільки спричинений злочинними діями ОСОБА_7 стрес пов`язаний із втратою майна, на придбання якого ОСОБА_11 разом із сином тривалий час збирала кошти, вплинув на її здоров`я та емоційний стан.

Також зазначає, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпілою понесені матеріальні збитки, оскільки транспортний засіб повернуто у розібраному стані, а орієнтована вартість його відновлення становить 10000 грн.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_10 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній доводів, прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_9 до задоволення не підлягає.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, наведених вимог процесуального закону в цьому кримінальному провадженні місцевий суд дотримався.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом у повному обсязі, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення, колегія суддів погоджується.

Покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України та відповідно до положень ст. 50, 65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу винуватого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за не встановленням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжує.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за санкцією частини статті КК України, а також звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, представником потерпілої не оскаржується, а колегією суддів визнається справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст. 66 КК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 вказує про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , однак з такими доводами колегія суддів не погоджується.

Статтями 127, 128 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

У межах цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме про стягнення матеріальної шкоди в сумі 10000 грн та 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи обвинувальний вирок судом відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Оцінюючи мотиви місцевого суду, що стали підставою для відмови у задоволенні цивільного позову, колегія суддів зауважує про таке.

Статтею 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 КПК України, суд залишає позов без розгляду.

З матеріалів кримінального провадження установлено, що 04.04.2024 потерпіла ОСОБА_10 під час її допиту судом відмовилась від цивільного позову в частині відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Незважаючи на те, що така відмова не викладена потерпілою в письмовій формі, вона зафіксована в журналі судового засідання, а доводи сторони захисту про протилежне, є необгрунтованими.

Виконуючи приписи ст. 129 КПК України, якими передбачено порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, з урахуванням відмови потерпілої від відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, судом обгрунтовано відмовлено у задоволенні цивільного позову в цій частині.

Посилання представника потерпілої на те, що при відмові від позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд мав закрити провадження в цій частині на виконання вимог ст. 206 ЦПК України, є недоречними та суперечать положенням ст. 129 КПК України.

Також місцевим судом відмовлено у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 , з огляду на те, що нею недоведено заподіяння матеріальної шкоди.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

Беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 незаконно заволодів мопедом марки «Honda Dio AF-27», який на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_10 . Такий мопед повернутий потерпілій ОСОБА_10 , що підтверджується розпискою (а.п. 98).

Заподіяну майнову шкоду потерпілою та її представником обгрунтовано тим, що транспортний засіб було повернуто у розібраному вигляді, а орієнтована вартість його відновлення становить від 10000 грн.

Разом із цим доказів того, що потерпілій ОСОБА_10 мопед марки «Honda Dio AF-27» був повернутий у розібраному або технічно несправному стані, або він підлягав ремонту через втручання в його цілісність обвинуваченого ОСОБА_7 , не надано і матеріали кримінального провадження їх не містять. Крім того позивачем не підтверджено вартості ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу.

Враховується, що в розписці потерпілої, якою оформлено передачу мопеду марки «Honda Dio AF-27» на відповідальне зберігання, останньою не зазначено про те, що вона отримує транспортний засіб у розібраному або технічно несправному стані. З показань ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , допитаних судом як свідків, вбачається, що вони були понятими при проведенні огляду місця події і бачили, як за місцем проживання ОСОБА_7 вилучали мопед у зібраному стані, у якого, як вказав ОСОБА_12 , було знято ліше сидіння.

На підтвердження заподіяної майнової шкоди судом допитано свідка сторони захисту ОСОБА_14 , який підтвердив, що оглядав скутер, який був у зібраному стані, однак несправний, у ньому необхідно було замінювати поршневу систему, бензонасос та карбюратор.

Колегія суддів показання свідка ОСОБА_14 щодо технічних несправностей транспортного засобу, що є предмет злочину в цьому провадженні, до уваги не приймає, оскільки вони не вказують на те, що наведені ним несправності були спричинені внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а не виникли в ході експлуатації транспортного засобу його власником до його викрадення ОСОБА_7 .

З огляду на недоведення потерпілою ОСОБА_10 завданої їй кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та її розміру, колегія суддів визнає обгрунтованим рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення заявлених вимог в цій частині.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2025 стосовно ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_9 обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців у порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді