Справа № 216/6727/20
провадження 1-кп/216/122/26
УХВАЛА

іменем України

23 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207 від 13.10.2020 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

07.09.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік; 27.01.2021 року Дніпровським апеляційним судом за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, приєднати частково до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.09.2020 року, та призначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, 01 березня 2021 року вироком Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 72 КК України вирок Дніпровського апеляційного суду від 27 січня 2021 року визначено виконувати самостійно.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання, в якому він просить:

звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню №0000207 від 13.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч ч.2 ст309 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

кримінальне провадження №0000207, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що події, викладені в обвинувальному акті, мали місце 13.10.2020 року. Враховуючи наведене, строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, сплив.

Позиція учасників судового провадження

Судом були роз`яснено ОСОБА_4 наслідки закриття кримінального провадження, а також що підстави закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, виходячи з практики Верховного Суду, є нереабілітуючими, та він не позбавлений права вимагати продовження судового розгляду і ухвалення виправдувального вироку в разі, якщо наполягає на своїй невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачена підтримала заявлене захисником клопотання.

На уточнююче запитання суду обвинувачена пояснила, що вказані вище положення законодавства України їй зрозумілі та вона просить звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно обвинувального акту

13.10.2020 в денний час доби, (більш точного часу слідством не встановлено), ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій. переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, знаходячись юіял багатоповерхового житловогобудинку № 9 по пр-ту Миру, розташованого на адміністративній території Центрально - Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, знайшла на землі, особливо небезпечний наркотичний засіб - капабіс, масою 2,315 г,2,122 г, 3,129 г, 2,4 51 г, 2,680 г, 2,105 г, 1,987 г. 0,958 г, який знаходився у 8 ( восьми) пакетиках із прозорого полімерного матеріалу з фіксуючою стрічкою, тим самим придбала особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та почала незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

Після чого, цьогож дня в період часу із 14:40-15:13 ОСОБА_4 , знаходячись біля будівлі житлового будинку № 4 по пр-ту Миру в Центрально - Міському районі м. Кривого Рогу, на законну вимогу працівників Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, у присутності двох понятих, надала для огляду вищезазначені знайдені нею 8 пакетиків із речовиною, масою : 2,315 г,2,122 г, 3,129 г, 2,451 г, 2,680 г, 2,105 г, 1,987 г, 0,958 г, яка згідно висновку експерта № 19/104-17/1/3/883 від 04.11.2020 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс, який віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить (відповідно): 0,544 г, 0,52 г, 0,909 г, 0,663 г, 0,681 г, 0,536 г, 0,5263 г, 0,815 г.

Загальна маса вилученого у ОСОБА_4 особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу складає 5,192 г., який остання незаконно придбала та зберігала без мети збуту для особистого вживання.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно обвинувального акту

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст309КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Позиція суду

Щодо невизнання вини обвинуваченим

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності заст. 49 КК(сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Враховуючи наведене, невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Щодо дослідження доказів та встановлення всіх обставин справи

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17, суд касаційної інстанції висловив наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Щодо строків давності

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачене основне покарання у штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років- у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Таким чином, станом на час подачі клопотання закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 року по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 року по справі № 466/5490/17, матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5ст. 49 КК України.

Відомостей, що ОСОБА_4 ухилялася від слідства або суду матеріали справи не містять. Згідно долучених прокурором в судовому засіданні відомостей про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, остання не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Щодо інших питань

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Так в рамках цього кримінального провадження були проведені експертні дослідження, а саме судово-почеркознавча експертиза (висновок №19/104-17/1/722 від 26.06.2020) на проведення якої було затрачено кошти з Державного бюджету України в розмірі 2615,20 грн.

При цьому, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Верховного Суду від 12.09.2022 року по справі № 203/241/17, відповідно до яких якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи наведене, суд відносить витрати понесені органом досудового розслідування на проведення експертиз на рахунок держави.

Питання про долю документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 284-285, 369-372, 392-393, 395 КПК України

У Х В А Л И В :

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 13.10.2020, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Речові докази, а саме:

- 8 (вісім) пакетиків із полімерного матеріалу і фіксуючою стрічкою з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом масою (відповідно). 2.115г. 1,922г. 2,929г, 2,251г, 2,480г, 1,905г, 1,787г, 0,758т, вилучені у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- первинне пакування - спеціальний пакет Національної поліції України №ЕХР0215243, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області після набрання ухвалою законної сили знищити.

Документи, долучені до матеріалів судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали проголошено в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 27.02.2026 року о 15 год 40 хв.

Суддя ОСОБА_6