Справа № 333/8141/24
Провадження № 1-кс/333/67/25
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить зобов`язати ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, внести відомості, зазначені у його заяві від 18.08.2024 року щодо неправомірних дій судді ОСОБА_4 і прокурора ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що повідомити його, визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_6 щодо невнесення відомостей за його заявою про злочин від 18.08.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначає, що 18.08.2024 року до центрального апарату ДБР ним було направлено заяву про вчинення відносно нього суддею ОСОБА_4 і прокурором ОСОБА_5 злочину. 10.09.2024 року він отримав відповідь № 9550зкп/мл-2024/17-02-9715/24 від 03.09.2024 року від ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, щодо його заяви про злочин від 18.08.2024 року. Відомості, зазначені у його заяві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порушення вимог ст. 214 КПК України внесені не були. Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_7 повідомив, що його заява не містить конкретних відомостей про наявність в діях судді ОСОБА_4 і прокурора ОСОБА_5 злочину. У зв`язку з незгодою з таким рішенням слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_6 він звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з відповідною скаргою.

13.01.2025 року через канцелярію суду представником ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі були надані суду копії звернень ОСОБА_3 та матеріли щодо їх розгляду.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні не заявив. Свої інтереси в суді довірив представляти адвокату ОСОБА_8 , який будучи сповіщений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з тим, що клопотань про безпосередню участь в судовому засіданні від ОСОБА_3 на адресу суду не надходило, заяв, клопотань від захисника щодо відкладення розгляду справи в матеріалах справи не міститься, слідчий суддя вважає за можливе проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_3 та його захисника.

Представник ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, відмовити в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, тому з урахуванням вже і так тривалого розгляду скарги, у зв`язку з надмірною навантаженістю суду, ракетними обстрілами та наявністю великої кількості повітряних тривог, відсутністю деякий час електропостачання у суді, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність представника ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі.

Дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 року (справа № 761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя керується змістом права на доступ до правосуддя та ефективний судовий захист, бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України», де «Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення… Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями».

Із наданих ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі матеріалів розгляду заяви ОСОБА_3 слідчим суддею встановлено, що в зверненні ОСОБА_3 від 18.08.2024 року про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 та суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , під час судового розгляду кримінального провадження № 0000006 від 20.01.2021 року, внаслідок долучення до матеріалів провадження підроблених документів не було залучено, на вимогу ОСОБА_3 , перекладача з української мови на арабську, тим самим фальсифіковано матеріали провадження, допущено порушення права ОСОБА_9 на захист, а також вказаними посадовими особами перевищено службові повноваження та вчинено службову недбалість. Під час розгляду та перевірки вказаного звернення встановлено, що станом на 18.08.2024 року кримінальне провадження № 0000006 від 20.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_9 розглянуто Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя (справа № 335/5886/21) та відповідно до інформації, що міститься у офіційному порталі «Єдиний реєстр судових рішень», вироком вказаного суду ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. Зазначені у зверненні ОСОБА_3 обставини та порушені питання стосовно порядку проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, допустимості отриманих в результаті їх проведення доказів розглядались в порядку передбаченому процедурою судового розгляду у відповідності до норм Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, ОСОБА_3 , не погоджуючись із зазначеним рішенням суду та порядком проведення судового розгляду скористався правом на апеляційне оскарження. Також у розглянутому зверненні відсутні відомості про спричинення ОСОБА_3 істотної матеріальної шкоди, внаслідок не залучення перекладача під час судового розгляду, у зв`язку з чим, воно не містить об`єктивних даних, які б свідчили про наявність події кримінальних правопорушень, передбачених статтями 365, 367 КК України. Крім того, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення працівником Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 , а саме надання ним підроблених документів про освіту під час судового розгляду кримінального провадження, слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі вже здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003916 від 03.05.2024 року за ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з чим підстави для повторного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за тим же фактом, відсутні.

Керівником першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_10 прийнято рішення про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки розглянуте звернення не містило інших конкретних відомостей, яким б підтверджувалась наявність в діях прокурора Запорізької обласної прокуратури та судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя кримінальних правопорушень, передбачених статтями 365, 367, 374 КК України. Про результати розгляду ОСОБА_3 було проінформовано листом від 03.09.2024 року (вих. № 9550зкп/мл-2024/17-02-9715/24).

Заява ОСОБА_3 від 18.08.2024 року про вчинення кримінального правопорушення не відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення злочину з боку прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 і судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 .

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В своїй заяві ОСОБА_3 посилається на вчинення суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 та прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених статтями 365, 366, 367, 374, 384 КК України.

Так, ч. 1 ст. 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, ч. 2 за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, а ч. 3 за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Згідно з роз`ясненнями судової практики, наведеними у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» № 15 від 26.12.2003 року, відповідно до ч. 1 ст. 365 КК України перевищенням влади або службових повноважень визнається умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо ними заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Також, із п. п. 5 та 6 вказаної Постанови, випливає, що під перевищенням влади або службових повноважень треба розуміти: вчинення дій, які є компетенцією вищестоящої службової особи цього відомства чи службової особи іншого відомства; вчинення дій, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, або з особливого дозволу, або з додержанням особливого порядку, за відсутності цих умов;вчинення одноособово дій, які могли бути вчинені лише колегіально; вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно з примітками 3 та 4 до ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім того, в своїй заяві, ОСОБА_3 вказує на вчинення суддею та прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 367 КК України встановлює кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, ч. 2 цієї статті передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Об`єктивна сторона недбалості припускає ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається у їх невиконанні або у неналежному виконанні, у спричиненні істотної шкоди або тяжких наслідків, і знаходиться в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

Тобто із вказаних положень закону убачається, що у злочинах, передбачених статтями 365, 367 КК України обов`язковою умовою повинно бути спричинення істотної шкоди або тяжких наслідків.

В даному ж випадку, у заяві ОСОБА_3 не були наведені відомості, які б вказували на вчинення суб`єктом злочину дій, які по-перше явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, а по-друге, що вони спричинили тяжкі наслідки із відповідним розрахунком.

Зі змісту вказаної заяви випливає, що ОСОБА_3 зазначає про настання щодо нього тяжких негативних наслідків та моральних тяжких наслідків, без подальшої конкретизації, в чому саме вони полягають.

Водночас, склад злочинів, передбачених статтями 365, 367 КК України характеризується настанням такої шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто, вказані злочини мають матеріальний характер.

В своїй заяві ОСОБА_3 не наводить жодного обґрунтування на підтвердження завданої йому істотної шкоди або спричинення тяжких наслідків, внаслідок вчинення вказаних злочинів, що є обов`язковою умовою для злочинів, передбачених статтями 365, 367 КК України.

Щодо вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 КК України, то слід зазначити наступне.

Частина перша ст. 374 КК України передбачає кримінальну відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, дізнавачем, прокурором або суддею, ч. 2 за ті самі дії, які призвели до засудження невинної у вчиненні кримінального правопорушення особи, або вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що спричинили інші тяжкі наслідки.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України полягає: 1) у недопущені захисника до участі у справі; 2) у ненаданні своєчасно захисника; 3) в іншому грубому порушенні права на захист (відмова підозрюваному, обвинуваченому запросити кількох захисників, заміна захисника при відсутності клопотання цих осіб або без їх згоди, відмова захисникові в ознайомленні з матеріалами, що обґрунтовують затримання, чи необґрунтована заборона застосувати технічні засоби при ознайомленні з матеріалами справи, необґрунтоване обмеження обвинуваченого та його захисника в строках ознайомлення з матеріалами справи).

Як випливає зі змісту скарги ОСОБА_3 , останній не вказує такі обставини, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 374 КК України.

Щодо вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, то слід зазначити наступне.

Частина перша ст. 384 КК України передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, ч. 2 за ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

В частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно прокурора ОСОБА_5 за ст. 366 КК України, то наразі вже здійснюється досудове розслідування за № 0003916. Так, із викладених у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань обставин, до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, надійшла ухвала Запорізького апеляційного суду у справі № 333/9024/23, провадження № 11-сс/169/24 від 02.04.2024 року, якою зобов`язано посадових осіб ДБР, розташованого у м. Мелітополі внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 21.09.2023 року щодо вчинення прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Отже, із вищевикладеного убачається, що наразі вже здійснюється досудове розслідування щодо вчинення прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, і підстав для внесення повторно відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя не вбачає.

Крім того, із матеріалів скарги убачається, що кримінальне провадження № 0000006 від 20.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 було розглянуто судом першої інстанції, по справі винесено вирок. В своїй заяві ОСОБА_3 вказує на порушення вимог чинного законодавства під час проведення судового розгляду вказаного кримінального провадження, що на його думку становлять склад вказаних ним злочинів, тобто із аналізу вставлених слідчим суддею обставин, ОСОБА_3 фактично в тому числі оспорює допустимість доказів, оцінку яким повинен надавати суд в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Отже, ОСОБА_3 фактично не згодний із судовим рішенням, прийнятим щодо нього у кримінальному провадженні. Вказані в заяві ОСОБА_3 обставини, зокрема, не залучення на його вимогу перекладача з української мови на арабську у кримінальному провадженні, можуть бути предметом апеляційного перегляду судового рішення, яке було постановлено щодо нього.

Гарантією для кожної особи від необгрунтованого обвинувачення та процесуального примусу слугуватиме лише реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не будь-яких заяв чи повідомлень, а лише тих, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в заяві ОСОБА_3 від 18.08.2024 року не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, доводи, викладені у його заяві про вчинення кримінального правопорушення, ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці та зводяться до фактичної незгоди із прийнятим щодо нього рішенням у кримінальному провадженні, а тому, викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1