Справа № 127/3038/26
Провадження №11-сс/801/115/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

при секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника підозрюваної - адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Львів, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої на посаді головного бухгалтера ТОВ «Профф», раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року задоволено погоджене із прокурором клопотання старшого слідчого у особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000123, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками частини п`ятої статті 191, частини першої статті 209 КК України - запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій 28 січня 2026 року оголошено підозру за частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання по АДРЕСА_2 , у межах строку досудового розслідування до 20 лютого 2026 року.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування запропонованого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Також з метою запобігання установленим ризикам слідчий суддя вважав за необхідне покласти на підозрювану обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2026 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оголошену підозру не можна вважати обґрунтованою, також прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, на які посилався слідчий у своєму клопотанні. Окрім наведеного слідчий суддя не врахував особу підозрюваної, її позитивну репутацію, стан здоров`я, який потребує частих відвідувань медичних закладів, наявність на утриманні дитини, яка навчається у іншому населеному пункті, внаслідок чого вона повинна доставляти дитину до навчального закладу. Також не враховано, що ОСОБА_7 працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «Профф» та є фактично єдиним бухгалтером підприємства, внаслідок частих відключень електроенергії не може працювати дистанційно, що негативно впливає на господарську діяльність підприємства.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі. При цьому наголосили, що за фактичними обставинами цього провадження та з урахуванням стадії досудового розслідування не заперечують проти застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника у межах заявлених вимог та при цьому наголосив, що з урахуванням поведінки підозрюваної, її стану здоров`я та роду діяльності не заперечує проти застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваної підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону не дотримано, а висновки про необхідність застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту належним чином не умотивовано.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки щодо обґрунтованості підозри.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості оголошеної підозри суд зазначає, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів. Стала судова практика із цього питання вказує на те, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1(с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1(с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

У цьому провадженні з наданих до клопотання документів (висновків експертів, протоколів допиту свідків, вилучених документів щодо господарсь5крї діяльності), а також зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетною до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів.

Висновки щодо наявності ризиків.

Стосовно наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджання провадженню іншим чином.

При цьому ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення особою зазначених дій.

З цього приводу суд зазначає, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, на початковому етапі здійснення кримінального провадження у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованого злочину суд вважає доведеним ризик, передбачений пунктом першим частини першої статті 177 КПК України.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає про те, що ані слідчим у клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 у минулому притягалась до будь-якого виду відповідальності, який би вказував на антисоціальну (кримінальну) поведінку особи, що у свою чергу нівелює висновки щодо існування ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України.

Щодо незаконного впливу на інших учасників провадження (свідків), імовірність цього ризику необхідно встановлювати з огляду на дії, які вчиняються підозрюваним та його процесуальну поведінку. Так, із матеріалів провадження убачається, що на час розгляду клопотання ОСОБА_7 надає показання по суті оголошеної підозри, займає активну позицію в ході досудового розслідування шляхом надання конртдоказів. Така процесуальна поведінка особи очевидно вказує та відсутність у останньої мотивів для здійснення будь-якого незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Окрім того стверджуючи про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ані слідчий у клопотанні, ані прокурор в судовому засіданні, а також слідчий суддя у оскаржуваній ухвалі не навели конкретних доводів щодо способу здійснення перешкод з боку ОСОБА_7 кримінальному провадженню.

За наведених обставин на даному етапі здійснення кримінального провадження з високою імовірністю можливо констатувати наявність лише одного ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, а саме можливого ухилення від слідства та суду.

Сукупність даних про установлений ризик та тяжкість оголошеної підозри на даному етапі досудового розслідування у цілому виправдовують застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у статті 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні статті 5 КЗПЛ. Послідовна практика ЄСПЛ з цього питання, висвітлена з-поміж інших, у справі "Vittorio and Luigi Mancini v Italy" наголошує, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт є різновидом позбавлення свободи, виходячи із розуміння підпункту "с" пункту першого статті 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Однак за приписами ст. 187 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан; наявність судимостей.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, зазначені положення слідчим суддею не враховано взагалі, адже у своєму рішенні ним лише перераховано, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання та роботи, утримує малолітню дитину.

Проте поза увагою слідчого судді залишились дані про особу підозрюваної та рід її діяльності. Зокрема установлено, що ОСОБА_7 має важке захворювання та такі дані про особу підозрюваної свідчать про важкий стан здоров`я, що у свою чергу потребує частих звернень до медичних закладів з приводу лікування та реабілітації. Здійснення ж належного лікування в умовах цілодобового домашнього арешту створює значні складнощі у його реалізації. Окрім того на утриманні підозрюваної перебуває малолітня дитина, яка навчається у іншому населеному пункті, що вимагає додаткових зусиль для забезпечення явки до начального закладу. Також ОСОБА_7 працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «Профф» та є фактично єдиним бухгалтером підприємства, внаслідок частих відключень електроенергії не може працювати дистанційно, що негативно впливає на господарську діяльність підприємства.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення частини четвертої статті 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, за яким особі оголошено підозру, наявності ризику, передбаченого пунктом першим частини першої статті 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваної, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для застосування цілодобового домашнього арешту, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання підозрюваною покладених обов`язків, може бути домашній арешт із забороною залишати житло у певний період доби.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000123, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками частини п`ятої статті 191, частини першої статті 209 КК України - запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Клопотання старшого слідчого у особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000123, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 року за ознаками частини п`ятої статті 191, частини першої статті 209 КК України - запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 209 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло з 23:00 години до 06:00 години наступної доби.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматися від спілкування з підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим чи прокурором;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України.

Встановити термін дії запобіжного заходу та покладених обов`язків у межах строку досудового розслідування до 20 лютого 2026 року.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати органу поліції за місцем проживання підозрюваної.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: