УХВАЛА

Справа № 495/3282/21

Номер провадження 1-кп/495/687/2025

11 березня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої роглядається клопотання про застостування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 (ВКЗ),

захисника ОСОБА_5 (ВКЗ)

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 (ВКЗ),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Білгород-Дністровський з розгляду клопотання про застостування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000409 від 05.03.2020 за ст.ст.166, 126-1, 136 ч.2 КК України, клопотання захисника ОСОБА_5 про про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000409 від 05.03.2020 року у за ст.ст.166, 126-1, ч.2 ст.136 КК України відносно ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про закриття кримінального провадження через сплив строків для притягнення його підзахисної до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні захисник та ОСОБА_4 клопотання підтримали.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання захисника просила відмовити. Вважала, що главою 39 КПК, яка регламентує порядок здійснення кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, не передбачено можливості звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з підстав закінчення строку давності, а інститут звільнення від кримінальної відповідальності не повинен застосовуватись до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння в стані неосудності.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з додатками, прийшов до наступного висновку.

Главою 39 КПК України визначено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Положеннями кримінального процесуального закону передбачено дві самостійні процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Перша процедура застосовується до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності (п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України), друга - до осіб, котрі вчинили суспільно небезпечне діяння у стані осудності, але до постановлення вироку суду захворіли на психічну хворобу.

Вирішальним під час визначення конкретної процедури здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ч. 1 ст. 18 КК України, є встановлення осудності особи як обов`язкової ознаки суб`єкта кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Таким чином, осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Варто зазначити, що за вимогами чинного законодавства закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру можливе лише у випадках, передбачених частинами 4 і 5 ст. 513 КПК України, якщо особа видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні цих заходів. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 513 КПК України суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває провадження лише коли встановить, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст.ст.166, 126-1, 136 ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Дата проголошення повного тексту ухвали 13.03.2026 о 15.50

Суддя ОСОБА_1