Справа № 930/306/26
Провадження №11-сс/801/145/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

законного представника

малолітньої потерпілої

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника

неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9 ,

підозрюваного

у режимі відеоконференції ОСОБА_10 ,

психолога (спеціаліста) ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.02.2026, якою задоволено клопотання слідчого та відносно неповнолітнього підозрюваного

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000033 від 05.02.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.02.2026 неповнолітньому підозрюваному був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000033 від 05.02.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Також, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства щодо малолітньої особи. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою до підозрюваного ОСОБА_10 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати житло цілодобово.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 07.02.2026 постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, без належного обґрунтування необхідності застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та без наведення переконливих мотивів неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише за умови доведення прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Водночас, на думку сторони захисту, у судовому рішенні відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність таких ризиків.

Також, вказує, що суд першої інстанції формально перелічив ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу чи свідків, знищення або спотворення доказів, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення, однак не зазначив, якими саме фактичними обставинами підтверджується існування кожного з таких ризиків.

Захисник наголошує, що під час розгляду клопотання прокурора суд не встановив та не перевірив, чи доводять надані стороною обвинувачення докази недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України. При цьому жодних об`єктивних доказів на підтвердження заявлених ризиків стороною обвинувачення надано не було.

Крім того, захисник посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бойченко проти Молдови», в якому наголошено на обов`язку національних судів наводити конкретні та релевантні мотиви при вирішенні питання про тримання особи під вартою, а не обмежуватися формальним посиланням на норми закону без аналізу індивідуальних обставин справи.

Більше того захисник ОСОБА_8 зазначає, що суд, обираючи запобіжний захід, безпідставно поклався виключно на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, не надавши належної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження та даним про особу підозрюваного.

Вказує, що твердження суду про незаконний обмін фото- та відеоматеріалами не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування вилучено лише скріншоти з мобільного телефону потерпілої, які мають припущений характер та не доводять факту поширення підозрюваним матеріалів порнографічного характеру. При цьому відсутні будь-які об`єктивні докази того, що саме підозрюваний здійснював поширення відповідних матеріалів.

Захисник звертає увагу, що інкримінований злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, ґрунтується виключно на поясненнях потерпілої щодо наявності інтимного зв`язку, а для перевірки цих відомостей призначено судово-медичну експертизу, результати якої на момент обрання запобіжного заходу відсутні, що виключає можливість зробити остаточні висновки щодо складу кримінального правопорушення.

Також, наголошує, що на момент повідомлення про підозру всі основні слідчі дії вже проведені, свідки допитані, речові докази вилучені, а тому підозрюваний об`єктивно не має можливості впливати на хід досудового розслідування.

При цьому звертає увагу, що підозрюваний є неповнолітнім, раніше не судимим, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, навчається та має намір будувати подальше життя і професійну діяльність, що, у сукупності, свідчить про відсутність ризику переховування.

Крім того, наголошує, що підозрюваний проживає разом із матір`ю, яка через стан здоров`я потребує постійного догляду, що, на переконання сторони захисту, додатково виключає ризик його втечі або ухилення від органів правосуддя.

З огляду на викладене, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не врахував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та безпідставно обрав щодо неповнолітнього підозрюваного винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника, законного представника неповнолітнього підозрюваного та самого підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 подану в інтересах ОСОБА_10 , позицію прокурора та законного представника потерпілої, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , слід задовільнити, із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.02.2026 не відповідає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного підозрюваного та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що до ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області 05.02.2026 надійшло повідомлення від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , про те, що сестра ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_2 , під час спілкування із хлопцем на ім`я ОСОБА_13 скинула свої фото та відео інтимного характеру, який в подальшому можливо розповсюдив фото та відео інтимного характеру.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301-1 КК України.

Крім того, установлено, що під час допиту у якості потерпілої малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кінці вересня 2025 року вчиняв з нею дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням та в кінці листопада 2025 року ОСОБА_10 вчинив оральне проникнення відносно ОСОБА_12 .

Відомості про вказане кримінальне правопорушення СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Згідно з оголошеною підозрою ОСОБА_10 , будучи знайомий із малолітньою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті вчинив зґвалтування, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, які вчинив щодо малолітньої ОСОБА_12 за наступних обставин.

Так, в період часу з кінця вересня 2025 року по кінець листопада 2025 року, ОСОБА_10 перебуваючи в с. Михайлівка Вінницького району Вінницької області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, нормального фізичного, психічного та соціального розвитку, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 є малолітньою, не досягла віку чотирнадцяти років, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нехтуючи нормами моралі, встановленими в суспільстві, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, використовуючи свої вікові та фізичні переваги над нею, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та оральним проникненням в тіло останньої з використанням своїх геніталій.

Таким чином, ОСОБА_10 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Крім того, ОСОБА_10 , приблизно у січні 2026 році діючи всупереч «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, реалізуючи свій виниклий злочинний умисел, направлений на виготовлення відеопродукції порнографічного характеру за участі дитини, а саме ОСОБА_12 , яка не досягла повноліття, з мотивів неповаги до існуючих в суспільстві традицій інтимного спілкування людей та принципів суспільної моралі у сфері статевих стосунків, з метою незаконного виготовлення відео файлів зі сценами дитячої порнографії, з метою збуду, діючи умисно, під примусом останньої, який полягав у розголошенні відомостей її особистого інтимного життя, усвідомлюючи порнографічний зміст твору, а також суспільно небезпечний характер свого діяння і свідомо бажаючи його вчинення, змушував малолітню ОСОБА_12 до участі у створенні дитячої порнографії, а саме робити фото та відео свого оголеного тіла за допомогою її мобільного телефону, які остання за його вказівкою надсилала у додатку «Телеграм» ОСОБА_10 , який у свою чергу зберігав їх на свій мобільний телефон з метою подальшого його розповсюдження.

Таким чином, ОСОБА_10 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301-1 КК України умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та примушування малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії.

06.02.2026 о 14 год. 45 хв. неповнолітнього ОСОБА_10 відповідно до ст. ст. 40, 104, 131,132, 208-211, 213 КПК України, затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України у об`єднаному кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000033 від 05.02.2026.

Того ж, дня о 19 год. 43 хв. ОСОБА_10 повідомлено про підозру у скоєнні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України.

Так, із матеріалів судової справи вбачається, що на цьому етапі кримінального провадження повідомлення про підозру ґрунтується на сукупності відомостей, які дають підстави вважати її обґрунтованою у розумінні кримінального процесуального закону. На стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу суд не здійснює оцінку доказів з точки зору їх достатності для доведення винуватості особи, а лише перевіряє наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити інкриміноване кримінальне правопорушення.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, формально пославшись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не навів належної фактичної та доказової основи, яка б підтверджувала реальність, конкретність і обґрунтованість кожного із зазначених ризиків саме щодо цього підозрюваного та в межах даного кримінального провадження. Фактично суд обмежився загальним перерахуванням законодавчо визначених ризиків без їх індивідуалізації та без аналізу фактичних обставин справи.

Зокрема, висновок про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду не підтверджений жодними конкретними відомостями про наміри або спроби підозрюваного ухилитися від участі у кримінальному провадженні, відсутні дані про підготовку до втечі, зміну місця проживання, наявність закордонних поїздок чи інших обставин, які б свідчили про реальність такого ризику.

Так само твердження суду щодо ризику незаконного впливу на потерпілу чи свідків ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про спроби підозрюваного контактувати з відповідними особами з метою тиску, схиляння до зміни показань чи будь-якого іншого неправомірного впливу, а також відсутні відомості про існування відповідних намірів з його боку.

Не знаходить підтвердження і висновок суду щодо ризику знищення або спотворення речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження, оскільки в матеріалах справи відсутні факти, які б свідчили про доступ підозрюваного до таких речей або документів, їх невилучення органом досудового розслідування чи можливість впливу на їх збереження. За таких умов посилання на цей ризик є абстрактним і не відповідає фактичному стану досудового розслідування.

Крім того, твердження про ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення не підкріплене жодними доказами, які б свідчили про наявність у підозрюваного реальних намірів або схильності до такої поведінки, а також не враховує дані про його особу, спосіб життя, відсутність судимостей та притягнення до відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання чи продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний у кожному конкретному випадку оцінювати не лише наявність ризиків, визначених статтею 177 КПК України, а й дані про особу підозрюваного, зокрема його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, репутацію, спосіб життя, наявність навчання або роботи, а також міцність зв`язків із місцем проживання. Зазначені обставини мають істотне значення для оцінки ймовірності належної процесуальної поведінки особи та повинні розглядатися судом у сукупності з іншими даними кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи, підозрюваний ОСОБА_10 є неповнолітнім, раніше не судимим, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, навчається, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, а також має сталі соціальні зв`язки. Такі дані про особу свідчать про відсутність у нього асоціальної поведінки та схильності до ухилення від виконання процесуальних обов`язків і, у сукупності, істотно знижують ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

На підтвердження даних доводів апеляційної скарги захисник подав характеристику начальника Вінницького вищого професійного училища Департаменту поліції охорони ОСОБА_14 , із якої слідує, що ОСОБА_10 , 2008 року народження, є учнем Вінницького вищого професійного училища Департаменту поліції охорони, де проходив навчання з 1 вересня 2025 року по 10 лютого 2026 року. За період навчання зарекомендував себе з позитивного боку, до навчального процесу ставився добросовісно, виявляв старанність та працелюбність, прагнув до підвищення власного освітнього рівня та професійної кваліфікації. Під час навчання брав активну участь у командних спортивних змаганнях, у яких здобував призові місця. У студентському колективі користувався авторитетом серед одногрупників, у спілкуванні був доброзичливим, легко знаходив спільну мову з іншими учнями. Навчальний заклад відвідував регулярно, пропусків занять без поважних причин не мав. Крім того, виконував громадські та організаційні обов`язки, зокрема був заступником старости групи та головою студентського самоврядування училища, що свідчить про наявність організаторських здібностей, відповідальність та довіру з боку педагогічного колективу та студентів. Правила внутрішнього розпорядку та поведінки дотримувався, випадків правопорушень за час навчання не зафіксовано. За своїми особистими якостями характеризується як спокійний, врівноважений, схильний до взаєморозуміння, адекватно реагує на зауваження та критику як з боку викладачів, так і з боку однолітків. До викладачів і старших за віком осіб ставився з повагою.

Із довідки-характеристики № 24/02-2/27/26 від 09.02.2026, слідує, що вона видана щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та навчається у Вінницькому вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони. Зі змісту довідки вбачається, що за час проживання на території села Жабелівка зарекомендував себе з позитивного боку. При цьому зазначено, що заяв та скарг щодо ОСОБА_15 до сільської ради не надходило, що свідчить про відсутність негативної поведінки в побуті та за місцем проживання.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваний проживає разом із матір`ю, яка за станом здоров`я потребує постійного догляду. Зазначена обставина свідчить про наявність у підозрюваного додаткових сімейних та моральних зобов`язань, що об`єктивно обмежують можливість і зменшують мотивацію до втечі або ухилення від правосуддя, а також підтверджують міцність його зв`язків із місцем проживання.

Також колегія суддів бере до уваги стан досудового розслідування, з якого вбачається, що основні слідчі та процесуальні дії у провадженні вже виконані, більшість свідків допитані, а речові докази вилучені та перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування. За таких обставин можливості підозрюваного впливати на доказову базу або хід досудового розслідування є суттєво обмеженими, що нівелює відповідні ризики, на які посилалася сторона обвинувачення.

За сукупністю наведених обставин колегія суддів вважає, що застосування тримання під вартою, як найбільш суворого запобіжного заходу, не відповідає принципу необхідності та пропорційності втручання у право на свободу, оскільки заявлені ризики можуть бути ефективно нейтралізовані шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу з покладенням передбачених законом процесуальних обов`язків.

Отже, підсумовуючи усе вищезазначене, суд апеляційної інстанції наголошує, що запобіжний захід за своєю правовою природою не має на меті покарання особи чи наперед визначення її винуватості, а спрямований виключно на запобігання ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом, зокрема на недопущення вчинення нових кримінальних правопорушень та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ба більше. колегія суддів не може залишити поза увагою вік підозрюваного, а також наслідки, які може спричинити застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За відсутності належного обґрунтування неминучості такого втручання, тримання під вартою здатне завдати особі непоправної шкоди, зокрема у моральному, психологічному та соціальному аспектах, що є особливо чутливим з огляду на вік підозрюваного. Зазначене не відповідало б засадам розумності, пропорційності та необхідності обмеження прав і свобод особи у демократичному суспільстві.

За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що наведені в оскаржуваній ухвалі мотиви щодо наявності ризиків мають припущений і загальний характер, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах і, відповідно, не відповідають стандартам судового контролю за обмеженням права особи на свободу, як це вимагається національним законодавством та практикою Європейського суду з прав людини, а тому апеляційну скаргу захисника слід задовільнити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 , задовільнити.

Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 07.02.2026, якою задоволено клопотання слідчого та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000033 від 05.02.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152 КК України скасувати.

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_16 , погоджене з прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.04.2026 включно.

Відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою на визначений час;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та/або місця навчання;

- утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу суду для організації виконання направити начальнику Відділу поліції № 5 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на слідчого СВ відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_16 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4