Провадження № 1-кс/127/5673/26
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що відділом розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 18.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно вилучене 30.04.2026 року в ході проведення обшуку.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Власник майна до судового засідання не з`явився.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження віднесено накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК).

Згідно з частиною третьою статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 18.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Приватної установи «Християнський реабілітаційний центр опіки та піклування «Нове Життя» () (далі Центр), основною метою діяльності якого є надання послуг із догляду із забезпеченням проживання, соціального захисту щодо дітей, позбавлених сімейного виховання, які опинилися у складних життєвих обставинах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, а також потребують створення належних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності, навчання, праці та дозвілля під час перебування у Центрі, маючи можливість вільного перебування в його приміщеннях та безперешкодного спілкування з вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, ОСОБА_5 , восени 2006 року, більш точний час досудовим розслідуванням невстановлений, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою та не досягла шістнадцятирічного віку, перебував разом із потерпілою в приміщенні однієї із кімнат, а саме у спальні Центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно неповнолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, використовуючи при цьому вік, вразливий стан неповнолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку неповнолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, цілував ОСОБА_7 в щоку, торкався руками її грудей та сідниць, пропонував проводити спільний час у ліжку, таким чином вчинив стосовно потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного центру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_5 , з червня по серпень 2007 року, більш точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні службового кабінету Центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував ОСОБА_8 у щоку, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного центру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, ОСОБА_5 , у період часу з 2007 по 2009 рік, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні службового кабінету Центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував ОСОБА_10 у губи, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, ОСОБА_5 , у період часу з весни 2008 по літо 2011 року, більш точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні кімнати-ізолятора Центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував груди ОСОБА_11 , доторкався до її зовнішніх статевих органів, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив стосовно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, ОСОБА_5 , у період часу з весни 2008 по літо 2011 року, більш точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею на території Черепашинського кар`єру, що розташований в с. Черепашинці Калинівського району Вінницької області. У цей час у ОСОБА_5 виникав злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував груди ОСОБА_11 , доторкався до її зовнішніх статевих органів, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Так, ОСОБА_5 , восени 2010 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 , є неповнолітньою особою та не досягла шістнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні службового кабінету Центру, що розташований з адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно неповнолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан неповнолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, цілував ОСОБА_13 у губи та піднявши одяг цілував її груди, таким чином вчинив відносно неповнолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, ОСОБА_5 , влітку 2011 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_16 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в одній із кімнат Центру по вул. Шевчуку, 29 А у с. Цвіжині Вінницького району Вінницької області на ліжку. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, гарантованими Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч з потерпілою, торкався руками тіла та статевих органів ОСОБА_17 , засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, ОСОБА_5 , з 2010 по 2015 рік, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_19 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із останньою разом із неою в приміщенні Центру, що розташований за адресою: Вінницька область Вінницький район с. Цвіжин, вул. Шевчука, 29А. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, цілував ОСОБА_20 у губи, торкався її грудей та сідниць, пропонував проводити спільний час у ліжку, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, ОСОБА_5 , влітку 2012 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_21 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні однієї із кімнат Центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Князів Коріатовичів, 147/1. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував ОСОБА_21 у губи, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинив відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, ОСОБА_5 , влітку 2012 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_21 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею у лісі, що неподалік вказаної установи, по АДРЕСА_1 . У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав, цілував ОСОБА_21 у губи, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинивши відносно малолітньої потерпілої фізичне розбещення.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Так, ОСОБА_5 , влітку 2019 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, перебував разом із потерпілою в лісі, що неподалік Центру по вул. Шевчуку, 29А у с. Цвіжині Вінницького району Вінницької області, а також під час відпочинку на ставку, що розташований поруч із вказаним Центром. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, відсутності специфічного життєвого досвіду, зокрема, в інтимних питаннях, рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_22 , діючи умисно, протиправно, всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, під час перебування поруч, обіймав із потерпілою ОСОБА_22 , торкався пальцями статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинивши відносно малолітньої потерпілої сексуальне насильство.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи засновником Центру, метою діяльності якого являється надання послуг догляду із забезпеченням проживання, суспільно соціального захисту, відносно дітей позбавлених сімейного виховання, які опинились в складних життєво-побутових умовах, залишили заклади освіти, опіки та піклування, законного представництва, потребують створення незалежних житлово-побутових і психолого-педагогічних умов для забезпечення нормальної життєдіяльності для навчання, праці, дозвілля на період перебування в Центрі, маючи можливість вільного перебування у ньому та доступу до будь-яких його приміщень, а також безперешкодного спілкування з його вихованцями, вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо вихованки вказаного Центру ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Так, ОСОБА_5 , з літа 2019 по зиму 2020 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_23 , є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, перебував разом із нею в приміщенні котельні, кімнати та вбиральні Центру, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розпусних дії сексуального характеру відносно малолітньої вихованки з метою задоволення власної статевої пристрасті.

ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе як до особи, яка приймала участь у здійсненні піклування, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_23 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, протиправно, всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, цілував ОСОБА_23 у губи, торкався руками тіла та статевих органів потерпілої, засовуючи руку у нижню білизну, таким чином вчинивши відносно малолітньої сексуальне насильство.

ОСОБА_5 30.04.2026 затримано в порядку ст. 615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. ч. 1, 2 ст. 156 КК України, в ході чого в присутності двох понятих та захисника було проведено його особистий обшук, під час якого виявлено та в подальшому вилучено мобільний телефон марки Redmi Note 11, в корпусі сірого кольору, із наявними пошкодження від використання, який знаходиться в прозорому чохлі, із наявною сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального пакету, який скріплено підписами понятих та слідчого.

Наведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000197 від 18.03.2021 та іншими документами доданими на обґрунтування клопотання.

Постановою слідчого від 30.04.2026 майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказане майно, яке було вилучене під час огляду місця події є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дане майно слід накласти арешт.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 30.04.2026 року в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме на мобільний телефон марки Redmi Note 11, в корпусі сірого кольору, із наявними пошкодженнями від використання, який знаходиться в прозорому чохлі, із наявною SIM-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який відповідним чином упаковано, шляхом заборони використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження, до моменту закінчення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій.

Виконання ухвали суду та контроль за її виконанням покласти на слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладення арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя