Справа № 683/2590/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів, Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, який не працює, є учасником бойових дій, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 будучи визнаний винним постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2022 року, яка набрала законної сили 01.07.2022, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність цієї постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, керував транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі «2105», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Так, ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи що він позбавлений права керувати транспортним засобами, 13 лютого 2023 року о 23 год. 30 хв., керував транспортним засобом марки «ВАЗ», моделі «2105», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », по вул. Київська, 2/2 м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, де був зупинений працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, за порушення п. 12.1., 2.5. Правил дорожнього руху, на підставі чого відносно останнього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 13 лютого 2023 року серії БАВ № 90776 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 2 березня 2023 року, яка набрала законної сили 14 березня 2023 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавлення права керування транспортним засобом на строкам на три роки.

Крім того, ОСОБА_4 достовірно знаючи та усвідомлюючи, що він позбавлений права керувати транспортними засобами Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області (справа №683/557/23) від 02 березня 2023 року, повторно 13 березня 2025 року о 12 год. 48 хв. керував транспортним засобом, мопедом марки «Viper», моделі «Active», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », по вул. Садова, 20 в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, де був зупинений працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, за порушення п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, на підставі чого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 270218 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 29 квітня 2025 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавлення права керування транспортним засобом на строком на сім років, без сплатного вилучення транспортного засобу.

В подальшому, ОСОБА_4 достовірно знаючи та усвідомлюючи, що він позбавлений права керувати транспортними засобами Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області (справа №683/840/25) від 17 квітня 2025 року, повторно 19 липня 2025 року о 09 год. 41 хв. керував транспортним засобом, автомобілем марки «Renault», моделі «Logan», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », по вул. Грушевського, 39 в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, де був зупинений працівниками СРПП ВП № 1 Хмельницького РУТІ ГУ НП в Хмельницькій області, за порушення п. 2.1. а) Правил дорожнього руху, на підставі чого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 396123 від 19.07.2025 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5259149 від 19.07.2025 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року, яка набрала законної сили 12 серпня 2025 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавлення права керування транспортним засобом на строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно за вищевказаних обставин, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, неодноразово керував такими.

Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.382 КК України як умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень, визначених в ст.50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені у ст.65 КК України, згідно якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.2 та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти росії» від 16.10.2008).

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що відповідно до положень ст.12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив один нетяжкий злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою Президента України «За оборону України» від 5 серпня 2022 року та відзнакою міністра оборони України «З поранення» від 19 червня 2024 року, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, зважаючи на положення ст. 67 КК України, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 у межах положень ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання вини. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачений під час судового розгляду справи повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, надавав суду пояснення, вчиняв активні дії, спрямовані на досягнення мети слідства, встановлення обставин вчинення ним кримінального правопорушення. Таке сприяння було активним, тобто певною мірою ініціативним.

При призначенні покарання судом враховуються конкретні обставини справи, спричинені наслідки, поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочину, який визнав свою вину та щиро розкаявся, що, на думку суду, вказує на повне усвідомлення обвинуваченим вчиненого та обсягу завданої шкоди.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімальних строків, визначених санкцією ч.1 ст.382 КК України.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд дійшов переконання, що ОСОБА_4 не є тією суспільно-небезпечною особою, яку слід ізолювати від суспільства, а тому підстав для призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі суд не вбачає, та вважає, що його виправлення можливе без відбування основного покарання із звільненням його від нього з випробуванням та з покладанням на нього відповідно до вимог ст.76 КК України певних обов`язків.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя