КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/2169/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2839/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні №0000409 від 05.02.2025 року - прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2026 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000409 від 05.02.2025р. за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, про арешт майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на нерухоме та рухоме майно із забороною розпорядження та відчудження, яке належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 , а саме: на квартиру (розмір частки ) загальною площею 51,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки CHEVROLET VOLT 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 06.04.2024, VIN-код НОМЕР_2 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

З урахуванням позиції власника майна, який не заперечував, щодо проведення розгляду без участі прокурора, відповідно до положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, про можливість розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, вважала оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, також зазначив, що досудове розслідування закінчено та обвинувальний акт направлено до Деснянського районного суду м.Києва, для розгляду по суті, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокуроране підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції та змісту ухвали слідчого судді, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУ НП в м.Києві перебувало кримінальне провадження №0000409 від 05.02.2025 р. за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

16.12.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

В рамках кримінального провадження прокурором Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 в інтересах територіальної громади міста Києва в особі управління освіти Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації до ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушення, в сумі 1 893 051,35 грн.

13.02.2026 прокурор Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на нерухоме та рухоме майно із забороною розпорядження та відчудження, яке належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_7 , а саме: на квартиру (розмір частки ) загальною площею 51,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки CHEVROLET VOLT 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 06.04.2024, VIN-код НОМЕР_2 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

17.02.2026 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000409 від 05.02.2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що зазначена прокурором в клопотанні підстава арешту майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), не знайшла свого підтвердження в ході розгляду клопотання.

Всупереч вимог ч. 6, ч. 8 ст. 170 КПК України прокурор у клопотанні про арешт майна не зазначив вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, а також до матеріалів клопотання не долучив доказів, які вказують на вартість майна, що підлягає арешту.

При зазначенні у клопотанні підстави арешту майна підозрюваної ОСОБА_7 як з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), прокурор не обґрунтував та не підтвердив відповідними доказами розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Також в порушення вимог ст. 171 КПК України прокурор у клопотанні не зазначив документів, які підтверджують право власності підозрюваної ОСОБА_7 на автомобіль марки CHEVROLET VOLT 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 06.04.2024, VIN-код НОМЕР_2 , що належить арештувати, і не навів конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваною вказаним авомобілем, а також не долучив доказів, які вказують, що вказаний автомобіль належить на праві власності саме ОСОБА_7 , або свідчать про володіння, користування чи розпорядження нею вказаним автомобілем.

Слідчий суддя також врахував, що постановою прокурора Деснянської окружної прокуратури м.Києва від 03.02.2026р. потерпілим у кримінальному провадженні №0000409 від 05.02.2025р. визнано територіальну громаду міста Києва в особі Управління освіти Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації.

Цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушення, в сумі 1893051,35 грн., в рамках даного кримінального провадження заявлено прокурором Деснянської окружної прокуратури м.Києва.

Однак, визнавши потерпілим у кримінальному провадженні територіальну громаду міста Києва в особі Управління освіти Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, прокурор самостійно заявив цивільний позов у кримінальному провадженні, при цьому, не обгрунтувавши нездійснення потерпілим належного захисту державних інтересів та не використання наданих йому повноважень щодо стягнення коштів у примусовому порядку, чим фактично позбавив особу, якій фактично кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, права самостійно заявити цивільний позов під час кримінального провадження, який може нею бути пред`явлений до підозрюваної до початку судового розгляду.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих прокурором матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даному провадженні прокурор всупереч вимогам ст.170 КПК України у клопотанні не обґрунтував правові підстави, у зв`язку з якими необхідно накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , не довів відповідними документами право власності підозрюваної ОСОБА_7 на автомобіль, що належить арештувати, не довів розумність та співмірність обмеження права власності у даному кримінальному провадженні, а також не довів наявність ризиків, на які посилається в клопотанні, що незастосування заборони на відчудження та використання майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що у кримінальному провадженні №0000409 від 05.02.2025 р. за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, досудове розслідування закінчено та складено обвинувальний акт щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , який направлено до Деснянського районного суду м. Києва, для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 17 лютого 2026 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4