Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кп/711/260/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0001003 від 08.10.2025 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Олександрівка Хустського району Закарпатської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Сміла Черкаської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Черкаси, проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2025 до Придніпровського районного суду м.Черкаси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001003 від 08.10.2025 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, та стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_12 про обрання обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підтримав. Мотивує тим, що, в Придніпровському районному суді м. Черкаси здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001003 від 08.10.2025 (Справа 711/11102/25) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.340, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.2 ст.28 ч.3 ст.371, ч.2 ст.28 ч.2 ст.372, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України. В сукупності ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України. Обвинувачення ОСОБА_11 обґрунтовується доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: оглядом матеріалів медико-експертної справи № 09-27 на ОСОБА_7 , яка містить акти огляду останнього комісією МСЕК 11.06.2019, 27.08.2021 та 20.02.2025; висновком експерта№ 31-100-2025, яким підтверджується необґрунтованість встановлення ОСОБА_7 II групи інвалідності; висновком експерта, яким підтверджено виконання підписів ОСОБА_9 на відповідних документах; оглядом матеріалів пенсійної справи № на ОСОБА_7 , яка містить документи, щодо нарахування та призначення йому пенсійних виплат, в т.ч. по інвалідності, а також про перерахунок пенсії; оглядом вмісту мобільного телефону марки «Redmi» 2209116АG, вилученому під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , у якому наявні відомості, що ставлять під сумнів наявність у нього функціональних обмежень здоров`я у ОСОБА_7 ; оглядом журналу обліку успішності слухачів спеціальної підготовки група № 11 Інституту спеціальної підготовки на 2019/2020 навчальний рік, з якого вбачається, що 10-11 червня 2019 року ОСОБА_7 не міг бути присутній під час його огляду комісією МСЕК у м. Черкаси, оскільки перебував на заняттях в Національній академії прокуратури в м. Києві; оглядом відомостей щодо руху коштів за поточним рахунком філії НОМЕР_1 Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», користувачем і власником якого є ОСОБА_7 . Відомостями підтверджено наявні в пенсійній справі розрахунки пенсійних виплат, які поступили на банківський рахунок ОСОБА_7 у відповідних сумах; оглядом з`єднань терміналу мобільного зв`язку, яким користується ОСОБА_7 ; оглядом справи сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Черкаській області том № 34 за 2019 рік, з якої вбачається факт використання ОСОБА_7 завідомо неправдивого офіційного документа під час подання заяви про призначення йому пенсії; показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з яких вбачається, що останні будучи керівниками Черкаської окружної (до 2021 року - місцевої) прокуратури та безпосередніми керівниками ОСОБА_7 , які не пригадують, щоб ОСОБА_7 у період з кінця 2019 до квітня 2025 проходив якісь курси лікування, пов`язані з його травмою та інвалідністю у нього, про створення для нього спеціальних умов праці він не звертався. Рівень навантаження на ОСОБА_7 , як на прокурора був таким самим як і у решти працівників прокуратури, які працюють на одному з ним напрямку прокурорської діяльності; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з яких вбачається, що вони були викладачами Національної академії прокуратури України та проводили заняття у групі, до якої був включений ОСОБА_7 . Ознайомившись з журналом обліку успішності слухачів спеціальної підготовки група № 11 Інституту спеціальної підготовки на 2019/2020 навчальний рік повідомили, що у разі відсутності навпроти прізвища слухача якої-небудь відмітки, така особа була присутня на занятті; показаннями свідка ОСОБА_19 , з яких вбачається, що вона будучи дружиною ОСОБА_7 з серпня 2018 по листопад 2019 року, знала що він отримав у 2008 чи 2009 році травму шийного відділу хребта, однак скарг на здоров`я за час їхнього спільного проживання не пригадує, так само як не пригадує використання ним якихось спеціальних обладнань. За час проживання вони відпочивали в горах, ОСОБА_7 підіймався на вершини Говерлу та ОСОБА_20 , в 2019 році відпочивали в Єгипті. Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1. Переховуватися від суду. ОСОБА_11 відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у найсуворішому випадку у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, причому всі інкриміновані їй злочини є умисними, вчинені за попередньою змовою групою осіб. Вказана обставина сама по собі може бути причиною для обвинуваченої переховуватись від суду. Окрім того, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 , може покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки має безперешкодне право виїзду за межі України, тому цей ризик є обґрунтованим. Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні. Згідно з ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Оскільки на даний час судовий розгляд у кримінальному провадженні триває, існує ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_11 (яка тривалий час працювала в органах МСЕК Черкаської області), чи інших не встановлених на даний час учасників кримінального правопорушення, свідки чи експерти можуть змінити свої показання або в подальшому відмовитися від давання показань у суді. Даний ризик впливу на свідків, експертів для зміни показань в майбутньому є достатньо переконливим. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі тяжких, за попередньою змовою групою осіб, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на неї процесуальних обов`язків як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови). Оцінюючи обставини передбачені ст.178 КПК України, вважає, що наявні докази, які обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_11 , є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; вік та фізичний стан ОСОБА_11 дозволяє застосувати щодо неї будь-який із запобіжних заходів; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найлегшим серед інших, а покладені обов`язки на підозрюваного не зашкодять звичайному способу її життя і ніяким чином не обмежують її свободу в пересування на території України. З метою безперешкодного завершення судового розгляду у найкоротший строк, забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, зокрема своєчасної явки за викликом до суду є необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Без застосування цього запобіжного заходу з покладенням визначених вище обов`язків запобігти настанню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливо. Водночас, внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, вчинення якого інкримінується ОСОБА_11 , державі заподіяно шкоду у розмірі 580986,27 гривень, зважаючи на її тісні зв`язки з лікарськими закладами і правоохоронними органами Черкаської області. При цьому, особисте зобов`язання є найм`якішим запобіжним заходом, який все ж має убезпечити настання визначених ризиків, тому питання про застосування більш тяжкого запобіжного заходу буде ставитись у разі неналежної поведінки підозрюваної, переховування останньої від суду, а також у разі не виконання обов`язків покладених судом. За вказаних обставин, просить суд застосувати обвинуваченій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженці м. Черкаси, громадянці України, проживаючій за адресою: АДРЕСА_5 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення заявленого прокурором клопотання про застосування стосовно його підзахисної запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання заперечив. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ризики на які вказує прокурор не доведені та безпідставні. Просив суд взяти до уваги, що наразі стосовно ОСОБА_11 не обрано будь-якого запобіжного заходу, проте вона дотримується правомірної поведінки, вчасно з`являється за викликом, не перешкоджає будь-яким чином судовому розгляду. В разі все ж таки обрання його підзахисній запобіжного заходу, та покладенні обов`язків зазначених прокурором, просить врахувати той факт, що його підзахисна має близьких родичів, які живуть поза межами Черкаської області, та які потребують її уваги і піклування, в зв`язку з чим вона вимушена їх відвідувати. Тому встановлення обмеження у виді заборони виїзду за межі Черкаської області, призведе до постійних звернень обвинуваченої для надання дозволів для такого виїзду, що призведе до лишньої завантаженості суду. Проте є незрозумілим, чим допоможуть вказані дозволи розгляду провадження. Обмеження у виді заборони спілкування з іншими обвинуваченими, на його думку, призведе до порушення права вибудувати спільну лінію захисту, чим порушить право на захист обвинувачених. Обмеження в спілкуванні з потерпілим, вони і так можуть дотримуватися.

Обвинувачена ОСОБА_11 , підтримала думку свого захисника. Вважає клопотання безпідставним, не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно репліки прокурора, останній погоджується з доводами сторони захисту та вважає можливим не застосовувати обмеження у виді заборони залишення Черкаської області без дозволу прокурора та суду, а також заборони спілкуватися з іншими обвинуваченими. В решті клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого просить задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши доводи прокурора, обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника ОСОБА_5 , думку інших учасників провадження, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч.5 даної статті цього Кодексу, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

В ході розгляду клопотання, судом встановлено, що ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.364, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366, ч.5 ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.190 КК України, частина з яких відповідно до ст.12 КК України, відносяться до тяжких. Причетність ОСОБА_11 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

На думку суду, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

При цьому суд враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що під час підготовчого судового судового засідання суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, правильність кваліфікації дій обвинувачуваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання провадженні.

З положень п.1 ч.1 ст.178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу суд перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб суд був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також суд враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку суду, висновок органу досудового розслідування з приводу причетності ОСОБА_11 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень не є очевидно необґрунтованим.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_11 вини у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування злочину.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення у клопотанні та позицію захисту щодо їх недоведеності, суд зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання прокурор в судовому засіданні посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; впливати на потерпілого, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Проте, досліджуючи матеріали клопотання, надані докази, оцінюючи пояснення прокурора, беручи до уваги заперечення сторони захисту та відомості, що характеризують особу підозрюваної, суд вважає, що ні у поданому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні, зазначені ризики, не було доведено, як певними доказами, так і фактичними даними.

Обґрунтовуючи існування ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду прокурор посилався на усвідомлення обвинуваченим ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

Однак, на думку суду оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна. (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58).

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_11 тривалий час проживає за однією й тією ж адресою, яка збігається з місцем реєстрації, працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності, протягом здійснення досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке було внесено до ЄРДР 08.10.2025 місце проживання не змінювала, від явки до органів досудового розслідування не ухилялась, що не заперечувалось і стороною обвинувачення в судовому засіданні, що свідчить на відсутність наміру якось ухилятись чи переховуватись, або ж спробувати виїхати за кордон.

Зазначене свідчить про неспроможність доводів прокурора щодо наявності ризику втечі, а отже, враховуючи вищенаведене, слідчим суддею існування такого ризику не встановлено.

Не надано також прокурором відомостей про те, що ОСОБА_11 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні. На думку суду, лише оголошення прокурором такого ризику не є підставою вважати, що він є існуючим.

Крім того, щодо ризику можливого впливу обвинуваченої на свідків, у даному кримінальному провадженні, суд зазначає, що в ході розгляду клопотання прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що обвинувачена вчиняла дії спрямовані на здійснення впливу на останніх.

Крім того, суд вважає, що прокурором не доведено існування можливості незаконного впливу на експертів у цьому кримінальному провадженні. При цьому суд зазначає, що у контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А відтак доводи прокурора щодо можливості впливу обвинуваченою на експертів носять абстрактний характер і є лише його припущенням.

Також, посилання прокурора, як на підставу для обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, на можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає надуманим, оскільки прокурором не надано належного обґрунтування існування такого ризику, а відтак стороною обвинувачення не доведено, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені обставини також виключають можливість вважати існуючими наведені прокурором ризик, які засновані на припущеннях за відсутністю конкретних доказів вчинення спрямованих на таке дій.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що прокурором у поданому клопотанні та у судовому засіданні не доведено наявність обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.194 КПК України, а саме наявності достатніх підстав вважати, що існує хоч один із ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які вказував прокурор у клопотанні.

Згідно з ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відсутні, але, зважаючи на те, що прокурором у клопотанні та в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованого обвинувачення стосовно ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, відповідно до ч.3 ст.194 КПК України буде достатнім зобов`язання обвинуваченої прибувати за кожною вимогою до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_11 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст.177, 178, 179, 193, 194, 196, 315, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовити.

Відповідно до вимог ч.3 ст.194 КПК України, зобов`язати обвинувачену ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду.

Копію даної ухвали вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору - для відому та виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1