Справа № 308/1163/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції матеріали судового провадження 11-сс/4806/122/26, за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2026.

Цією ухвалою частково задоволено клопотання заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000189, відомості про яке 28.11.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 25.01.2026 в ході проведення огляду транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, 2020 року випуску, а саме: транспортний засіб «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Мах», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Google», чорного кольору у пластмасовому чохлі чорного кольору в робочому стані із логічним захистом (паролем); пакет світло-сірого кольору, розміри якого складають 20,22 см х 13 см х 3,5 см, маса упаковки - 1074 г; 4 упаковки печива марки «Attoz», 4 упаковки печива «Consum», 1 упаковка зубних щіток, в якої знаходяться 4 зубні щітки; фірмовий поліетиленовий пакет з логотипом «Нова Пошта»; три квитанції (експрес-накладні) ТОВ «Нова Пошта»; сейф-пакет з логотипом «Нова Пошта» з наклеєною биркою про отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_7 відправлення з ТТН № 2125; великий поліетиленовий зіп-пакет, у якому поміщено інші поліетиленові зіп-пакети меншого розміру; ключ від квартири АДРЕСА_1 на металевому кільці, до якого прикріплено чіп для замку від дверей.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене 25.01.2026 під час огляду місця події майно, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6

-2-

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 01.07.2025 ОСОБА_8 придбав з метою збуту наркотичний засіб кокаїн, в особливо великому розмірі, загальною вагою 6,674 кг, який перед цим був, за наразі невстановлених обставин, переміщений в Україну через державний кордон, та який він перемістив до орендованого ним приміщення АДРЕСА_2 , де зберігав його з метою збуту до 12 год 23.01.2026.

Надалі, біля 12 год 23.01.2026 переслідуючи корисливий мотив щодо збуту наркотичного засобу кокаїну, ОСОБА_8 використовуючи засоби та методи конспірації, організував за допомогою послуг поштового оператора «Нова Пошта», перевезення з м. Ужгорода до м. Києва вищезазначеного наркотичного засобу, який був упакований в 6 пресованих поліетиленових упаковках, загальною вагою 6,674 кг. Після прибуття посилки з наркотичним засобом 25.01.2026 до м. Києва, ОСОБА_8 продовжуючи діяти на виконання злочинного задуму по збуту наркотичного засобу, організував доставку та розміщення зазначених вище наркотичних засобів у квартирах за адресами: АДРЕСА_3 (п?ять пресованих поліетиленових упаковок) та АДРЕСА_4 (одна пресована поліетиленова упаковка). При цьому, про факт відправки ОСОБА_8 даної посилки з наркотичним засобом, а також про точні місця їх зберігання було повідомлено ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які повинні були забрати наркотичну речовину, яка у свою чергу повинна була у подальшому збута іншим особам.

На виконання вищевказаного злочинного плану по збуту наркотичного засобу, біля 20 год 25.01.2026, до квартири за адресою: АДРЕСА_4 прибув громадянин України ОСОБА_6 , який забрав (придбав) наркотичний засіб кокаїн вагою 1,074 кг, який містився в одному пресованому поліетиленовому упакування.

Крім того, на виконання вищевказаного злочинного плану по збуту наркотичного засобу, біля 20 год 25.01.2026, до квартири за адресою: АДРЕСА_3 прибула ОСОБА_9 , яка діючи за попередньо обумовленими вказівками, забрала (придбала) наркотичний засіб кокаїн вагою 5,600 кг, який містився в п?яти пресованих поліетиленових упакуваннях, після чого вона була затримана співробітниками правоохоронних органів.

25.01.2026, відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв?язку з отриманням повідомлення з оперативного підрозділу проведено огляд місця події за адресою: пр. Берестейський, буд. 17, м. Київ та огляд транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_11 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , у ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Мах», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Google», чорного кольору у пластмасовому чохлі чорного кольору в робочому стані із логічним захистом (паролем); пакет світло-сірого кольору, розміри якого складають 20,22 см х 13 см х 3,5 см, маса упаковки - 1074 г; 4 упаковки печива марки «Attoz», 4 упаковки печива «Consum», 1 упаковку зубних щіток, у якій знаходяться 4 зубні щітки; фірмовий поліетиленовий пакет з логотипом «Нова Пошта»; три квитанції (експрес-накладні) ТОВ «Нова Пошта»; сейф-пакет з логотипом «Нова Пошта» з наклеєною биркою про отримання ОСОБА_10 від ОСОБА_7 відправлення з ТТН № 2125; великий поліетиленовий зіп-пакет, у якому поміщено інші поліетиленові зіп-пакети меншого розміру; ключ від квартири АДРЕСА_1 на металевому кільці, до якого прикріплено чіп для замку від дверей,

-3-

паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 26.01.2026 зазначені вище речі та документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що вищевказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування та може бути засобом їх вчинення. Крім того, відносно вилученого майна існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно може мати значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, перебування цього майна на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики щодо його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення передачі. У зв`язку з цим є необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою збереження його як речового доказу.

Ухвала слідчого судді в частині задоволення клопотання прокурора мотивована тим, що вилучене в ході огляду майно, може мати значення речових доказів, позаяк могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи бути знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, зазначене вище майно може бути засобами та знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним переміщенням через митний кордон України з країн Європейського Союзу наркотичних засобів та психотропних речовин з приховуванням від митного контролю, з метою подальшої їхньої незаконної реалізації на території України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу слідчого судді від 04.02.2026 скасувати та постановит нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з мобільним номером НОМЕР_7 ; легковий автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від автомобілю «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України, серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6 .

У зміненій апеляційній скарзі апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу слідчого судді від 04.02.2026 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Max», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з мобільним номером НОМЕР_7 ; легковий автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від автомобілю «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 . Зазначає, що слідчим суддею не було надано належної правової оцінки тому факту, що власник майна добровільно надав свій мобільний телефон «Iphone 16 Pro Max» для огляду, надавши пароль та усунувши таким чином необхідність долати засоби логічного захисту пристрою. У сторони обвинувачення була можливість оглянути та скопіювати інформацію з мобільного телефону, чого зроблено не

-4-

було. У ОСОБА_6 немає іншого транспортного засобу. Слідчий суддя не надала належної правової оціни тому факту, що тривале перебування автомобіля на штрафмайданчику неодмінно призведе до зниження якості вузлів та агрегатів через дії зовнішніх факторів (вітру,снігу, дощу, тощо), можливої корозії металу. Крім того, звертає увагу на те, що положенням п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Разом з тим, слідчим суддею не було дотримано зазначених вище принципів. На переконання власника майна, достатнім для задоволення потреб досудового розслідування є арешт майна в частині розпорядження транспортним засобом, надаючи можливість володіти ним і розпоряджатись. Вказує на факт звернення прокурора із клопотанням про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомостей про поважність причин його неявки не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційні скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що змінена апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок слідчого судді в частині відсутності підстав для накладення арешту на вилучене 25.01.2026 під час огляду місця події майно, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За приписами до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом

-5-

кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

За правилами ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

-6-

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див, серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений в тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 04.02.2026 відповідає.

З матеріалів судового провадження вбачається, що УСБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000189, відомості про яке 28.11.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до відомостей, зазначених у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що на території Закарпатської області діє група невстановлених осіб, учасники якої за попередньою змовою між собою, організовують та здійснюють незаконне переміщення через митний кордон України з країн Європейського Союзу наркотичних засобів та психотропних речовин з приховуванням від митного контролю, з метою подальшої їхньої незаконної реалізації на території України.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою з громадянами України ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , мешканцями м. Києва та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, організував схему незаконного переміщення через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах придбаних в країнах Європейського Союзу, з метою подальшого зберігання та збуту на території України.

25.01.2026, відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв?язку з отриманням повідомлення з оперативного підрозділу проведено огляд місця події за адресою: пр. Берестейський, буд. 17, м. Київ та огляд транспортного засобу марки «Toyota Camry»,

-7-

державний номерний знак НОМЕР_11 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , у ході якого виявлено та вилучено: транспортний засіб «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Мах», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Google», чорного кольору у пластмасовому чохлі чорного кольору в робочому стані із логічним захистом (паролем); пакет світло-сірого кольору, розміри якого складають 20,22 см х 13 см х 3,5 см, маса упаковки - 1074 г; 4 упаковки печива марки «Attoz», 4 упаковки печива «Consum», 1 упаковку зубних щіток, у якій знаходяться 4 зубні щітки; фірмовий поліетиленовий пакет з логотипом «Нова Пошта»; три квитанції (експрес-накладні) ТОВ «Нова Пошта»; сейф-пакет з логотипом «Нова Пошта» з наклеєною биркою про отримання ОСОБА_10 від ОСОБА_7 відправлення з ТТН № 2125; великий поліетиленовий зіп-пакет, у якому поміщено інші поліетиленові зіп-пакети меншого розміру; ключ від квартири АДРЕСА_1 на металевому кільці, до якого прикріплено чіп для замку від дверей, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 26.01.2026 зазначені вище речі та документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

02.02.2026 заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони західного регіону ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000189, відомості про яке 28.11.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

-8-

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав уважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені у клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Також з матеріалів клопотання слідує, що постановою слідчого в ОВС 2 відділення УСБУ в Закарпатській області від 26.01.2026, транспортний засіб «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу «Toyota Саmry», державний номерний знак НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro Мах», чорного кольору, код захисту (пароль) НОМЕР_4 , ІМЕІ 1: НОМЕР_5 , ІМЕІ 2: НОМЕР_6 із встановленою сім-карткою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Google», чорного кольору у пластмасовому чохлі чорного кольору в робочому стані із логічним захистом (паролем); пакет світло-сірого кольору, розміри якого складають 20,22 см х 13 см х 3,5 см, маса упаковки - 1074 г; 4 упаковки печива марки «Attoz», 4 упаковки печива «Consum», 1 упаковку зубних щіток, у якій знаходяться 4 зубні щітки; фірмовий поліетиленовий пакет з логотипом «Нова Пошта»; три квитанції (експрес-накладні) ТОВ «Нова Пошта»; сейф-пакет з логотипом «Нова Пошта» з наклеєною биркою про отримання ОСОБА_10 від ОСОБА_7 відправлення з ТТН № 2125; великий поліетиленовий зіп-пакет, у якому поміщено інші поліетиленові зіп-пакети меншого розміру; ключ від квартири АДРЕСА_1 на металевому кільці, до якого прикріплено чіп для замку від дверей, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду

-9-

закордон серії НОМЕР_9 на ім`я громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл № НОМЕР_10 на спецзасіб пістолет марки «Форт-12 Р» на ім`я ОСОБА_6 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000189 від 28.11.2025.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи адвоката ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, оскільки воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000189 від 28.11.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника власника майна, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

-10-

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені предмети, документи були об`єктами кримінально протиправних дій, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та має доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, обґрунтовано наклала арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідила всі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахувала правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту на майно в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні прокурора не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане у ньому майно, з огляду на наявні докази в матеріалах клопотання, не можуть вважатись обґрунтованими.

При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_6 завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника майна апеляційним судом також не встановлено.

-11-

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені під час огляду місця події (обшуку), зокрема, мобільний телефон та автомобіль, не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

При цьому колегія констатує, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2026 легалізовано фактично проведений 25.01.2026 огляд транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_11 , який належить на праві власності ОСОБА_6 .

Доводи представника власника майна щодо порушення строків подання клопотання про накладення арешту колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що з клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 25.01.2026, слідчий звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 27.01.2026, тобто в межах передбаченого законом строку.

Ухвалою слідчого судді від 28.01.2026 вказане вище клопотання було повернуто прокурору для усунення наявних у ньому недоліків. Зазначеною ухвалою стороні обвинувачення встановлено строк для усунення вказаних у ній недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії ухвали.

У матеріалах клопотання про накладення арешту на майно міститься відмітка про отримання прокурором 30.01.2026 копії ухвали від 28.01.2026 про повернення клопотання.

Виправлене клопотання про арешт майна прокурор подав до Ужгородьского міськрайонного суду Закарпатської області 02.02.2026.

Таким чином, прокурор подав клопотання про арешт майна з дотриманням встановленого законом строку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяла відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині

-12-

перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що адвокат ОСОБА_11 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2026 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000189, відомості про яке 28.11.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді