справа № 361/2321/26
провадження № 1-кс/361/347/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру, в межах кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002391 від 26.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на повідомлення про підозру, яке обгрунтовано наступним.

В провадженні СВ Броварського РУП ГУНП у Київській області перебуває кримінальне провадження No0002391 за підозрою ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 345 КК України.

27.12.2026 слідчим даного управління поліції підготовлено та повідомлено про підозру ОСОБА_5 , яке вручено останньому того ж дня.

Відповідно до вказаного повідомлення ОСОБА_5 підозрюється в погрозі вбивством та пошкодженні майна щодо працівника правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

На думку захисту, станом на теперішній час повідомлення про підозру ОСОБА_5 залишається необґрунтованим, що повинно мати наслідком його скасування.

Так, слід наголосити повторно, що ОСОБА_5 підозрюється органом досудового розслідування в погрозі вбивством та пошкодженні майна (службового автомобіля) щодо працівника правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод йде мова якраз про обґрунтовану підозру. ЄСПЛ називає таку підозру ще «розумною підозрою». Останній неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину вірогідною (рішення ЄСПЛ у справах «Влох проти Польщі», Нечипорук та Йонкало проти України).

Перед тим, як спростувати наявність погрози вбивством в діях підозрюваного слід звернути увагу на кваліфікацію дій ОСОБА_5 з приводу пошкодження службового автомобіля поліції.

Щодо невірності кваліфікації дій з приводу пошкодження майна.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 345 КК України будь-які дії особи щодо працівників поліції та майна працівника поліції стосуються виключно погроз щодо здійснення даних дій в майбутньому. Тобто, мова йде не про пошкодження майна в моменті, як закінчений протиправний акт, а саме про висловлення погроз його пошкодження чи знищення.

Отже, саме по собі саме лиш пошкодження майна без висловлювання такого наміру, або не висловлювання його взагалі не утворює складу злочину за ч.1 ст.345 ККУ. В залежності від суми збитків (великі розміри) спричиненого таким пошкодженням мова може йти про кваліфікацію дій за ст.194 ККУ або 196 ККУ, або 347 ККУ (стосовно тільки особистого майна працівника поліції).

По-друге, під погрозою знищенням майна слід розуміти залякування працівника правоохоронного органу або його родича доведенням їх майна до стану повної непридатності для використання за цільовим призначенням.

Під погрозою пошкодженням майна розуміється залякування погіршенням його якості, зменшенням цінності або приведенням на деякий час у стан, непридатний для використання за цільовим призначенням (абз. 1 п. 13 зазначеної Постанови ПВСУ «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26 червня 1992 р. No 8 із змінами, внесеними від 3 грудня 1997р. No 12).

Погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням знищенням чи його пошкодженням його майно.

Матеріали кримінального провадження, підтвердження такого залякування чи погроз у будь-якій формі. Більше того, протокол огляду відеозапису з камер спостереження від 27.12.2025 спростовує дане хибне твердження сторони обвинувачення (скріншот під номером 24,40, 47,56,64 з стенограмою розмови).

Крім того, як погрозу знищення майна слід кваліфікувати погрозу знищити будь-яке майно, що належить особисто (є власністю) працівнику правоохоронного органу або його близькому родичу, повністю або його частину (абз. 2 п. 10 Постанови).

Під майном слід розуміти як рухоме (грошові кошти, акції, інші цінні папери, i виробничого призначення, транспортні споживчого майно засоби, продуктивну і робочу худобу, тощо), так і нерухоме (жилі будинки, квартири, насадження на земельній ділянці тощо) майно.

Службовий автомобіль, який є державним майном, за допомогою якого працівник поліції виконує свої службові обов`язки, не не є його власністю, тож пошкодження такого майна не утворює складу злочину за ч.1 ст. 345 КК України.

Отже, за ч. 1 ст. 345 КК України, не можуть кваліфікуватись дії особи щодо безпосереднього пошкодження майна, яке не є приватним майном працівника поліції, і щодо якого не висловлювалися погрози погрози його пошкодження у жоден спосіб.

Разом з тим, відповідно до повідомленої підозри, дії ОСОБА_5 , в т.ч. кваліфіковано за ч. 1 ст. 345 КК України як і через безпосереднє пошкодження ним службового автомобіля поліції, який не є власністю працівника поліції. Згідно повідомленої підозри, та доказів долучених до клопотання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_5 не погрожував пошкодити чи знищити службове майно працівника поліції.

Указана кваліфікації дій підозрюваного є помилковою і такою, що однозначно свідчить про необгрунтованість підозри в цій частині.

Щодо кваліфікацій дії з приводу погроз вбивством працівника поліції.

Так, відповідно до повідомлення про підозру, указані дії ОСОБА_5 виразились у дослівно: «висловив погрози вбивством в бік працівників поліції». Інших фактичних даних вчинення ОСОБА_5 даного злочину повідомлення про підозру не містить.

Зокрема ні повідомлення про підозру, ні докази долучені до клопотання не містять інформації про те: 1) в який спосіб ОСОБА_5 і щодо кого конкретно спробує реалізувати свої погрози, за допомогою яких знарядь; 2) який був зовнішній вигляд та стан підозрюваного в цей момент та чи мав він про собі якісь предмети; 3) чи сприймали працівники поліції ці погрози як реальні та на підставі яких даних; 4) яка була реакція працівників поліції на ці погрози.

По-перше, наявність в повідомленні про підозру даної інформації як раз би свідчила про те, що указані погрози мали конкретний, адресований характер та могли свідчити про високу ймовірність їх реалізації (реальність) і, відповідно, належне їх сприйняття працівниками поліції як таких.

Однак, ця інформація відсутня в матеріалах провадження і не внаслідок некомпетентності слідчого під час складання повідомлення про підозру, а саме внаслідок того, що дана інформація відсутня в дійсності як факт.

По-друге, докази долучені до клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_5 крім цитованих вище усних знеособлених висловлювань («я вас буду вбивати», « я буду вас казнить», «вы у меня на коленях будете стоять»,) інші більш конкретні слова щодо адресанта та способу вбивства в бік працівників поліції не висловлював.

Відповідно до Постанови ПВСУ «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» від 26 червня 1992 р. No 8 із змінами, внесеними ППВСУ від 3 грудня 1997р. No 12, під погрозою вбивством треба розуміти виражений зовні та доведений до потерпілого намір позбавити життя працівника правоохоронного органу або його близького родича.

Під погрозою насильством слід розуміти погрозу заподіяння потерпілому побоїв чи тілесних ушкоджень.

Погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства.

Себто системний аналіз вказаного свідчить, що має бути висловлена погроза адресована конкретній особі (потерпілому). Знеособлені (абстрактні) висловлювання, в чому числі в множинній формі без окреслення кола його спрямування чи адресації такими не являються, бо не скеровують напрямок умислу на конкретну особу (не мають зовнішнього зовнішнього вигляді), тож не доведений до потерпілого, отже не є погрозою щодо конкретної особи в розумінні фабули даної статті.

По-третє, останній при спілкуванні з працівниками поліції не мав при собі жодних предметів чи знарядь, які б підкреслювали його наміри, навпаки ОСОБА_5 вів діалог з працівниками поліції будучи одягнутим виключно в спідню білизну. При цьому, ані жестів, ані інших дій, які виявляли наміри ОСОБА_5 на погрозу вбивством щодо конкретних осіб матеріали провадження не містять. Що в сукупності за наведеними вище, свідчить про відсутність зовнішнього виразу наміру ОСОБА_5 на погрозу вбивства.

Погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства (відповідно до вищевказаної Постанови ПВСУ No8 зі змінами).

По-четверте, крім вказаного, згідно доказів, працівники поліції жодним чином не реагували на ці слова підозрюваного, а висловлювали йому свої претензії тільки за пошкодження автомобіля, що спостерігається протягом всієї їх розмови і зафіксовано на нагрудні камери спостереження. Саме через відсутність зовнішнього прояву наміру та конкретизації (адресації) їх будь-кому з присутніх на місці працівників поліції особисто, а отже не доведенням до їх відома окремо взятого працівника поліції. Навіть більше, ОСОБА_5 потерпілі повідомили, що затримують його виключно за пошкодження майна, а не за будь-які погрози в їх бік, відповідно до протоколу огляду запису з нагрудних камер працівників поліції.

Указане свідчить, що так звані погрози вбивством носили декларативний, абстрактний і знеособлений характер, були ефемерними та неконкретними. Ба більше, враховуючи поведінку працівників поліції, стан підозрюваного, підстави його затримання, останні тому і не сприймали ці погрози як реальні та не придавали їм ціннісного та серйозного значення, бо жодному з них вони не були особисто адресовані.

Отже, враховуючи вказане, слід дійти висновку про необґрунтованість підозри і в цій частині.

Таким чином, захист вважає, що у стороннього спостерігача, який би вислухав аргументи сторони обвинувачення щодо підозри ОСОБА_5 очевидно виник би сумнів в правильності кваліфікації подій 26.12.2025 через призму помилковості правової кваліфікації та відсутності ознак сприйняття указаних погроз як реальних через їх неконретизованість.

В судовому засіданні захисник доводи наведені у скарзі підтримала, просила скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 27.12.2025 за ч. 1 ст. 345 КПК України через її необгрунтованість.

Прокурор в судовому засіданні просив у задоволенні скарги.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши скаргу та долучені матеріали до скарги, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (КПК України), скасування підозри у вчиненні кримінального правопорушення можливе на стадії досудового розслідування або судового провадження.

Підозра формулюється у письмовому повідомленні, яке має відповідати вимогам статей 276-279 КПК України: воно складається уповноваженою особою (слідчим, прокурором), містить фактичні обставини, правову кваліфікацію, докази та вручається особисто або в інший передбачений спосіб.

Оскарження повідомлення про підозру регулюється пунктом 10 частини 1 статті 303 КПК України: підозрюваний або його захисник може оскаржити підозру до слідчого судді після спливу одного місяця (для кримінальних проступків) або двох місяців (для злочинів) з моменту вручення, але не пізніше закриття провадження чи направлення до суду.

Підстави для скасування: неналежний суб`єкт вручення, порушення процедури, необґрунтованість підозри (відсутність достатніх доказів).

Стаття 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження за відсутності події чи складу правопорушення, що тягне скасування підозри. У контексті статті 345 Кримінального кодексу України (погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу), скасування підозри вимагає доведення відсутності складу злочину, наприклад, через недостатність доказів умисності чи зв`язку з службовою діяльністю.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України (КПК), на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру. Це право виникає за сукупності двох умов:

Сплив двох місяців з дня повідомлення про підозру.

Досудове розслідування не було закінчено (тобто не складено обвинувальний акт, не закрито провадження і не подано клопотання про звільнення від відповідальності) або зупинено.

Слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру слідчим вручено ОСОБА_5 27.12.2026, отже на момент подання даної скарги сплив двомісячний строк, однак досудове розслідування не закінчено, у процесуальний порядок строк продовжено.

Крім того судом встановлено, що повідомлення про підозру вручено у спосіб, передбачений ст. 278 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існують достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (стандарт «обгрунтована підозра»).

Щодо обґрунтованості підозри слід зазначити, що працівники поліції у момент події виконували службові обовязки щодо перевірки виконання останнім запобіжного заходу, у виді цілодобового домашнього арешту, визначений судом.

Слід зазначити, що для ст. 345 КК обов`язковим є суб`єктивна сторона умисел, спрямований саме проти працівника правоохоронного органу у зв`язку з його діяльністю.

Згідно протоколу додаткового огляду відеозапису від 27.12.2025 вбачається, агресивна поведінка ОСОБА_5 у зв`язку з виконанням працівниками поліції їх робочих обов`язків, безконтрольні висловлювання і погрози в бік останніх.

Крім того, слідчий суддя критично оцінює посилання захисника на ту обставину, що слідчим та прокурорам Броварської окружної прокуратури було достеменно відомо про те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а отже і погодження повідомлення про підозрю здійснено неналежним прокурором.

Однак, норми КПК України чітко не вказують на те, який саме прокурор має погоджувати підозрю.

Прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області 31.12.2025 винесено постанову про визначення підслідності та зміни процесуального керівництва на підставі наказу Офісу Генерального прокурора № 309 від 30.09.2021 Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру в межах кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0002391 від 26.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6