ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1019/26 Справа № 195/304/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири ) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.76 КК України додатково покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено не обирати.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

30 грудня 2024 року, приблизно о 17 год. 19 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки GELLY моделі MR-7151A, з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався із швидкістю 55 км/год., в темний час доби по неосвітленому сухому асфальтованому покриттю вул. Центральної в с.Настасівка Мирівської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, що має по одній смузі руху у кожному напрямку, з боку с. Зоря, в напрямку с. Мирове Мирівської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області.

Під час руху, перебуваючи поблизу домоволодіння № 31 по вул. Центральній в с.Настасівка Мирівської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі Правила дорожнього руху), проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, допускаючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати вищевказаним транспортним засобом, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода, що рухався в попутному напрямку, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу під час виявлення небезпеки для руху на автодорозі у вигляді пішохода, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку по правому краю проїжджої частини.

Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

12.9. б) «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , з технічної точки зору знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, а саме: сумісної травми голови і лівої гомілки: закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, садно лобної ділянки; рвано-забійної рани лівої підколінної ділянки та верхньої третини задньої поверхні правої гомілки з травматичним розривом проксимальної частини задньої групи м`язів лівої гомілки, відкритого багатоуламкового перелому шийки малогомілкової кістки зі зміщенням та заходженням фрагментів, відкритого багатоуламкового перелому діафізу великогомілкової кістки верхньої третини та середньої третини зі зміщенням фрагментів ліворуч.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що під час першого судового засідання, яке відбулося 06 травня 2025 року з розгляду по суті кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , судом було встановлено, що останній вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав в повному обсязі, внаслідок чого судом застосовано подальший розгляд провадження відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, проте, на думку прокурора, суд не виконав обов`язки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України, оскільки згідно технічного запису, відповідно до журналу судового засідання за 06 травня 2025 року суд проголосив лише наступну цитату, стосовно встановлення порядку спрощеного судового провадження: «...тобто застосувати вимоги ст.349 ч.3 КПК України, визнати недоцільним дослідження тих доказів, які ніким не оспорюються, але у цьому разі роз`яснити обвинуваченому та потерпілому, що вони не мають право в апеляційному порядку оскаржувати ці докази, але мають право подавати апеляційну скаргу на розмір та вид покарання». Прокурор вважає, що цей вислів суду не можна вважати належним чином дотримання судом першої інстанції вимог, передбачених ч.3 ст.349 КПК України. Вказав, що обвинувачений на запитання судді хоча і відповів, що зрозумів, проте, що саме він зрозумів, суд не з`ясовував, а також потерпілий ОСОБА_8 на запитання головуючого судді про застосування порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, переконливо нічого не відповів, а суддя не впевнився в його позиції. Крім того, прокурор вказав, що матеріали провадження не містять розписки про роз`яснення обвинуваченому положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Посилається на те, що вирок суду не відображає позицію учасників з приводу застосованого судом першої інстанції порядку дослідження доказів, визначеного ч. 3 ст. 349 КПК України. Прокурор вказав, що відповідно до технічного запису судового засідання від 06 травня 2025 року потерпілий ОСОБА_8 показав наступні обставини: «він йшов по дорозі, автомобіля обвинуваченого він не бачив, ... його засліпила машина, ... після чого він відчув удар. Вважає, що водій не винен у тому що трапилося, так як потерпілий сам попав під машину», при цьому прокурор вказав, що суд першої інстанції, встановивши під час допиту потерпілого обставини, які він фактично оспорює, не поставив до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження з метою усунення суперечностей в події дорожньо-транспортної пригоди. Зазначив, що суд першої інстанції після допиту обвинуваченого і потерпілого, а також після дослідження наданих прокурором матеріалів кримінального провадження безпідставно витребував від прокурора надання додаткових доказів: квитанції про прийняття на відповідальне зберігання речового доказу - автомобіля та матеріалів проведення огляду на стан сп`яніння водія, а також головуючий суддя з власної ініціативи, в одноособовому порядку, без винесення ухвали в порядку ч.2 ст.349 КПК України, прийняв рішення про зміну порядку дослідження доказів. Прокурор вказав, що суд безпідставно вдався до дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні №0000254 та пред`явив вимогу прокурору про надання додаткових доказів, оскільки суд вже прийняв рішення про спрощений порядок дослідження доказів, який полягав в допиті обвинуваченого, потерпілого та дослідженні характеризуючих матеріалів. Вказав, що під час судового провадження суд оголосив резолютивні частини по всіх проведених судових експертизах; оголосив протоколи і інших слідчих дій. Зазначив, що суд, виклавши у вироці відомості про допит працівників поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , прийшов до висновку, що вказані докази отримані з порушеннями галузевих та відомчих нормативних актів, про що детально описав в своїй окремій ухвалі від 25 листопада 2025 року. Зауважив, що суд у вироку не надав оцінки дослідженим в суді додатковим доказам - квитанції про прийняття на зберігання речового доказу та матеріалам проведення огляду на стан сп`яніння; не привів мотивів, чому він не враховує ці докази; не вирішив питання про допустимість доказів в порядку ст.ст. 86, 87 КПК України. Також, прокурор підкреслив, що під час проведення судового засідання від 27 травня 2025 року прокурор на вимогу судді долучив до судової справи додаткові докази: квитанцію про прийняття на зберігання речового доказу та матеріали проведення огляду на стан сп`яніння, після чого головуючий суддя, після їх отримання, заявив, що суду треба з ними ознайомитися та оголосив перерву, тому прокурор вважає, що суд здійснив їх попереднє вивчення у позасудовому порядку, що є найгрубішим порушенням судової процедури. Вказав, що у судовому засіданні 25 листопада 2025 року суд вдруге поставив на обговорення питання про дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК України та прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, разом з цим, суд вдруге грубо порушив вимоги ч.3 ст.349 КПК України, не з`ясувавши думку потерпілого ОСОБА_8 , який був відсутній в судовому засіданні 25 листопада 2025 року, та вдруге повністю дослідив докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0000254. Також вказав, що суд, з невстановлених причин, упереджено, безпідставно та незаконно встановлені судом обставини під час судового розгляду виклав в окремій ухвалі, без їх дослідження у вироку. Вказав, що суд накладений арешт на автомобіль, а так само обмеження щодо його відчуження, розпорядження - не скасував.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив скасувати арешт, накладений на автомобіль марки GELLY, н.з. НОМЕР_1 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з"явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції відповідає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів справи, при розгляді кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора про скорочений порядок дослідження доказів. Обвинувачений надав суду показання, повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, не оспорював обставин його вчинення, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши що розуміє зміст цих обставин. Водночас, суд переконався у добровільності та істинності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Будь-яких заперечень щодо проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КК України учасники провадження не висловлювали.

Вищезазначене підтверджується як журналом судового засідання від 06 травня 2025 року, так і технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судовий процес у суді першої інстанції.

Крім того, жодних заяв чи клопотань про те, що обвинуваченому права не зрозумілі та є необхідність у їх роз`ясненні обвинувачений суду не заявляв. В суді апеляційної інстанції також підтвердив, що все було зрозуміло.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки після дослідження наданих прокурором матеріалів кримінального провадження суд безпідставно витребував від прокурора надання квитанції про прийняття на відповідальне зберігання речового доказу - автомобіля та матеріалів проведення огляду на стан сп`яніння водія, є безпідставними, оскільки вказане питання вирішувалось в судовому засіданні 06 травня 2025 року та прокурор, а також інші учасники провадження не заперечували проти такого порядку дослідження доказів, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 06 травня 2025 року.

Посилаючись у апеляційній скарзі на порушення судом приписів ч. 2 ст. 349 КПК України під час зміни порядку, дослідження доказів, прокурор не зазначає, яким чином це позначилося на їх змісті, вплинуло на належність, допустимість та в цілому на законність вироку. Отже, сама собою зміна згаданого порядку в розумінні ст. 412 КПК не є істотним порушенням, котре зумовлює обов`язкове скасування оспорюваного рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції здійснив попереднє вивчення доказів у позасудовому порядку, оскільки у судовому засіданні від 27 травня 2025 року оголосив перерву для ознайомлення з долученими прокурором доказами: квитанції про прийняття на зберігання речового доказу та матеріалами проведення огляду на стан сп`яніння, є безпідставними, з огляду на таке.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 27 травня 2025 року вбачаться, що прокурор просив долучити до матеріалів справи квитанцію про прийняття на зберігання речового доказу, матеріали проведення огляду на стан сп`яніння та документи щодо відкриття доказів обвинуваченому в порядку ст. 290 КПК України, а також прокурор не заперечував щодо відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю суду ознайомитися із документами, долученими до матеріалів справи.

Крім того, судом першої інстанції у судовому засіданні від 25 листопада 2025 року було досліджено вказані докази за участі обвинуваченого та прокурора, із дотриманням засади безпосередності дослідження доказів.

Відтак, апеляційний суд зауважує, що прокурором не наведено допущення будь-яких порушень з боку суду під час їх дослідження.

Посилання прокурора про те, що суд першої інстанції у судовому засіданні від 25 листопада 2025 року вдруге поставив на обговорення питання про дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК України та прийняв рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та не з`ясував думку потерпілого ОСОБА_8 , є безпідставними, з огляду на те, що прокурор не заперечував щодо розгляду справи за відсутності потерпілого та будь-яких клопотань у судовому засіданні не заявляв щодо з`ясування думки потерпілого, що підтверджується технічним записом судового засідання від 25 листопада 2025 року.

Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України при розгляді даної справи та підстав для скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, як про це стверджує прокурор.

Щодо посилань в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок не скасував арешт, накладений на автомобіль марки GELLY, н.з. НОМЕР_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду під час судового провадження, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Про можливість подання клопотань про скасування арешту майна після ухвалення вироку роз`яснено в постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", де зазначено, що власник майна має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються його прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 21.11.2022 року (справа № 991/3513/22, провадження № 1-в/991/13/22).

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням), зокрема, інших осіб (ч. 1 ст. 539 КПК України). З урахуванням вимог п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України таке клопотання подається саме до суду, який ухвалив вирок.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що питання щодо скасування арешту, накладаного на автомобіль марки GELLY, н.з. НОМЕР_1 , може бути вирішено в порядку виконання вироку.

Покарання засудженому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень та даних про особу засудженого. Призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, так як істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які відповідно до ст. 415 КПК України є підставами для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, стороною обвинувачення під час апеляційного розгляду не наведено та апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4