Провадження № 1-кп/742/426/26
Єдиний унікальний № 742/1807/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Прилуки кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001007 від 17.12.2025 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пединівка, Звенигородського району, Черкаської області, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

потерпілий - ОСОБА_5 ,

обвинувачена - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення та статті закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа:

1.1 ОСОБА_3 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше притягнутою 23.05.2025 р. Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, правильних висновків для себе не зробила та продовжила вчиняти діяння, що посягають на основні принципи суспільної моральності у сфері виховання дітей, а саме свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150 СК України, які зобов`язують батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпечні умови життя, її фізичний, духовний і моральний розвиток, злісно не виконувала обов`язки щодо догляду за своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , а саме не забезпечила безпечних умов перебування за місцем проживання, внаслідок чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті останнього.

Так, 17.12.2025 р., близько 13 годин 10 хвилин, точного часу в судовому засіданні не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем власного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , злісно ухилилася від виконання своїх встановлених законом обов`язків по догляду за малолітнім сином ОСОБА_6 , достеменно розуміючи, що останній через малолітство перебував у безпорадному стані, обумовленому низьким віковим, фізичним і розумовим розвитком, не міг розуміти небезпечний характер своїх дій та вчиняти дій по самозбереженню, проявила безконтрольність за проведенням дозвілля дитини, не забезпечила безпеку за місцем його перебування, що характеризується наявністю за місцем знаходження малолітнього всередині будинку джерела, яке могло заподіяти смерть, та про яке вона завідомо знала, залишила малолітнього ОСОБА_6 без нагляду у ванні наповненій водою, що призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті останнього внаслідок утоплення, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №324 від 14.02.2026 р., відповідно до якого смерть малолітнього ОСОБА_6 настала внаслідок механічної асфіксії через утоплення у воді.

Вказані тяжкі наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку між діяннями ОСОБА_3 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_6 , які полягають у тому, що вона залишила безпорадну малолітню дитину без будь-якого нагляду, з легковажності та байдужості до її долі, будучи обізнаною в тому, що за місцем перебування дитини є джерело, яке могло заподіяти її смерть, тобто усвідомлюючи всі можливі ризики для життя та здоров`я малолітнього сина і повинна була передбачити небезпеку для його життя та здоров`я.

1.2 Вказаними діями, які виразились у злісному невиконанні встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті малолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ст.166 КК України.

ІІ. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання:

2.1 06.05.2026 р. в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001007 від 17.12.2025 р., в порядку ст.ст.468,469,471 КПК України між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення.

2.2 Відповідно до даної угоди сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст.166 КК України.

2.3 Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки.

2.4 В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, що передбачені ст.476 КПК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження щодо угоди

3.1 Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження судом угоди про примирення.

3.2 Потерпілий підтвердив добровільність укладення угоди, примирення з обвинуваченою, та згоди на призначення обумовленого в угоді покарання.

3.3 Обвинувачена ОСОБА_3 підтвердила, що угода укладена нею добровільно, погоджується з його формулюванням обвинувачення, зазначеного в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється.

ІV. Щодо вирішення судом питань, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 повідомила, що вона у повному обсязі розуміє, що має право на повний судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, і вона, при цьому, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Підтвердила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст.473 КПК України. При цьому, обвинувачена запевнила, що вона розуміє характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, а також розуміє та надає згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

V. Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.

Положення глави 35 розділу VI КПК України визначають, що для вирішення питання про можливість затвердження угоди суд має встановити, що подана угода відповідає вимогам законодавства і що відсутні підстави для відмови в її затвердженні.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про примирення, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов таких висновків.

5.1 Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що укладена угоду про примирення містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_3 . Зокрема, це виявляється у посяганні на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення; форму участі обвинуваченої; суб`єктному складі кримінального правопорушення; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченої.

Тобто, зазначене в угоді формулювання обвинувачення, описані в обвинувальному акті обставини, а також підтвердження обвинуваченою ОСОБА_3 цих обставин, дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України.

Згідно ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Укладена угода про примирення відповідає вимогам ст.472 КПК України, оскільки у ній зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для цього кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченої на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.

5.2 Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

За правилами ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Зі змісту угоди вбачається, що під час узгодження сторонами міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 було враховано і дотримано: положення ст.65 КК України, а саме сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; взяли до уваги відомості про винну особу; врахували її поведінку після вчинення злочину; встановили наявність обставин, що пом`якшують покарання;

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання обвинуваченій є таким, що відповідає критеріям необхідності та достатності для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчинених діянь і особі винної, загальним засадам його призначення, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, та забезпечить досягнення мети його застосування.

5.3 Щодо застосування ст.75,76 КК України.

В Угоді сторони передбачили умову про звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ч.2 ст.75 КК України. Така умова Угоди відповідає нормам ч.1,2 ст.75 КК України та ч.1 ст.472 КПК України.

Відповідно до ч.3,4 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, при цьому іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Ураховуючи особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого злочину та вид і міру узгодженого покарання, суд дійшов висновку про необхідність встановити іспитовий строк ОСОБА_3 тривалістю два роки та покласти на неї обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

5.4 Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

За змістом п.3 ч.7 ст.474 КПК України однією з підстав для відмови судом у затвердженні угоди є випадки, коли умовами такої угоди порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про те, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

5.5 Щодо добровільності укладення угоди.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що укладення угоди про примирення є її усвідомленим і добровільним рішенням, прийнятим без жодного стороннього впливу чи тиску.

Під час розгляду угоди суд переконався, що її укладення є добровільним та свідомим рішенням сторін, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок або інших обставин, окрім тих, які передбачені змістом угоди.

Крім того, у судовому засіданні сторони не заявляли про обставини, які могли би поставити під сумнів добровільність укладення угоди.

Висновок:

Із врахуванням зазначених вище обставин, суд дійшов переконання, що угода про примирення, укладена у межах цього кримінального провадження, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, судом не встановлено підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, для відмови в її затвердженні.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Документи, надані суду сторонами кримінального провадження, суд вирішує залишити у матеріалах цього кримінального провадження. Питання щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні не вирішується.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). У цьому кримінальному провадженні питання про розподіл процесуальних витрат не вирішується.

Відповідно до ч.3 ст.475, п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Водночас, з огляду на те, що під час досудового розслідування та судового провадження до обвинуваченої ОСОБА_3 не застосовувався жоден запобіжний захід, а також відсутність підстав для його застосування під час ухвалення вироку, суд дійшов висновку про відсутність необхідності обирати запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368,370-371,373-374,376,475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 06.05.2026 р. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 17.12.2025 р. за №0001007, укладену між обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України, та призначити їй на підставі угоди про примирення узгоджену міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.2 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Документи, які передані суду сторонами кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч.2 ст.473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Прилуцький міськрайонний суд до Чернігівського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення прокурор та потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_1