У Х В А Л А

26 березня 2026 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000137 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26.03.2026, від захисника ОСОБА_6 надійшло клопотання про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення, а саме постанови про призначення судово-автотехнічної експертизи від 10.09.2024 та висновку експерта № СЕ-19/104-24/36692-ІТ від 17.09.2024.

В судовому засіданні сторона захисту, підтримала подане клопотання з підстав викладених в ньому.

Вислухавши обвинувачену, яка підтримала клопотання, прокурора, потерпілого та його представника, які вважали заявлене клопотання передчасним, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до вимог ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З аналізу приписів ст.ст.87, 89 КПК України слідує, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Враховуючи викладене вище, доводи, викладенні захисником в заявленому клопотанні, підлягають оцінці при здійсненні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду даного кримінального провадження, а на даній стадії судового розгляду клопотання подано передчасно і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.87, 89, 349 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення відмовити за передчасністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя підпис ОСОБА_1