1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1267/26 1-кс/335/473/2026
05 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів, Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, що проходить військову службу на посаді гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 29.03.2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, 70 ч.1, 72 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення, вирок набрав законної сили 11.11.2025 року
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,
Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 24 від 18.10.2024 ОСОБА_5 призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов?язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов?язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов?язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами 3бройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
В свою чергу, ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
Так, 06 листопада 2024 року, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочиний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 розташованого в АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза місцем несення військової служби.
Разом із цим, з 06 листопада 2024 року, солдат ОСОБА_5 без поважних причин, обов?язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з?явлення у військову частину для подальшого проходження військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: матеріалами проведеного службового розслідування, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, а також допитами свідків, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Поряд з нею прожмвала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який приблизно 1,5 роки тому втік з військової частини та періодично приїздив до матері, яка після смерті чоловіка проживала одна. Інколи ОСОБА_8 зловживала алкогольними напоями. Так, 29.01.2026 вона ходила до ОСОБА_10 , з нею було все гаразд. 03.02.2026 до неї прийшла сусідка та повідомила, що ОСОБА_8 померла; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він призначений на посаду начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 . 06.11.2024 приблизно о 20:00 год., під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_3 було виявлено відсутність солдата призваного за мобілізацією, на посаді гранатометника стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце його перебування не відоме, на наявні телефонні дзвінки останній не відповідав і не виконував обов`язки військової служби в умовах воєнного стану по теперішній час. Силами особового складу військової частини НОМЕР_1 були проведені пошукові заходи ОСОБА_5 , в районі н.п. Черкаське, але позитивних результатів вони не дали. Про виявлену відсутність військовослужбовця повідомлено командування військової частини у встановленому порядку. На теперішній час ОСОБА_5 , в розташуванні військової частини НОМЕР_1 відсутній, про причини своєї відсутності своїх безпосередніх командирів та командування не повідомляв. Командуванням частини з особовим складом неодноразово проводились індивідуальні бесіди, в ході яких було доведено вимоги військових статутів та чинного законодавства України, щодо проходження військової служби, а також роз`яснення про кримінальну відповідальність військовослужбовців за військові злочини, в тому числі і за злочини, передбачені, ст.ст. 402, 407, 408, 409 КК України. Військовослужбовцю ОСОБА_5 також були доведені зазначені положення законодавства. Вказана поведінка військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме самовільне залишення військової частини (місця служби) з метою ухилитися від військової служби та нез`явлення на службу впливає на дисципліну у підрозділі, що в свою чергу може підірвати бойову спроможність чинити опір ворогу. Вважає, що ОСОБА_5 має понести передбачену законом відповідальність, оскільки така поведінка прямо впливає на моральний стан інших військовослужбовців, які виконують бойові накази на даний час без жодних вагань; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що призначений на посаду заступника командира 5 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Так, 06.11.2024 приблизно о 20:00 год., під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_3 було виявлено відсутність солдата призваного за мобілізацією, на посаді гранатометника стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце його перебування не відоме, на наявні телефонні дзвінки останній не відповідав і не виконував обов`язки військової служби в умовах воєнного стану по теперішній час. Силами особового складу військової частини НОМЕР_1 були проведені пошукові заходи ОСОБА_5 , в районі н.п. Черкаське, але позитивних результатів вони не дали. Про виявлену відсутність військовослужбовця повідомлено командування військової частини у встановленому порядку. У подальшому вживалися заходи з його пошуку, а саме було здійснено телефонні дзвінки на мобільний телефон ОСОБА_13 , на дзвінки останній не відповідав. Перевірено ймовірні місця його перебування, які результату не дали. Ним на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 листопада 2024 року № 831 було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовце ОСОБА_5 . На теперішній час ОСОБА_5 , в розташуванні військової частини НОМЕР_1 відсутній, про причини своєї відсутності своїх безпосередніх командирів та командування не повідомляв. Командуванням частини з особовим складом неодноразово проводились індивідуальні бесіди, в ході яких було доведено вимоги військових статутів та чинного законодавства України, щодо проходження військової служби, а також роз`яснення про кримінальну відповідальність військовослужбовців за військові злочини, в тому числі і за злочини, передбачені, ст.ст. 402, 407, 408, 409 КК України. Військовослужбовцю ОСОБА_5 також були доведені зазначені положення законодавства. Він вважає, що вказана поведінка військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме самовільне залишення військової частини (місця служби) з метою ухилитися від військової служби та нез`явлення на службу впливає на дисципліну у підрозділі, що в свою чергу може підірвати бойову спроможність чинити опір ворогу. Крім того, ОСОБА_5 має понести передбачену законом відповідальність, оскільки така поведінка прямо впливає на моральний стан інших військовослужбовців, які виконують бойові накази на даний час без жодних вагань.
Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку з чим, до нього, відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України, вказують на вірогідну причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Блок проти Польщі»).
На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.
Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.
Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.
Таким чином, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не має можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих їй обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх знайомих по службі тощо.
Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.
Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;
- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , в період дії воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема самовільно залишив місце несення служби, обов`язки військової служби не виконує, до військової частини безпідставно не прибуває, проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на даний час продовжує вчиняти злочин, на службі характеризується негативно.
Вказані факти свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень в т.ч. проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.
Разом з тим, сторона обвинувачення акцентує увагу, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України (тримання під вартою) - під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний ОСОБА_5 має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_5 , для запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.
У свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, сторона обвинувачення звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.
Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_5 .
Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_5 під вартою, немає, відсутні інші дані, які б переважали ризики передбачені ст. 177 КПК України.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути до суду за судовим викликом, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання слідчого не заперечували, підозрюваний з підозрою згоден, захисник просив визначити розмір застави.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
03.02.2026 старшим слідчим СВ ВП №4 Пологівського РВП в Запорізькій області, за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: матеріалами проведеного службового розслідування, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності, а також допитами свідків, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , яка пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Поряд з нею проживала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який приблизно 1,5 роки тому втік з військової частини та періодично приїздив до матері, яка після смерті чоловіка проживала одна. Інколи ОСОБА_8 зловживала алкогольними напоями. Так, 29.01.2026 вона ходила до ОСОБА_10 , з нею було все гаразд. 03.02.2026 до неї прийшла сусідка та повідомила, що ОСОБА_8 померла; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він призначений на посаду начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 . 06.11.2024 приблизно о 20:00 год., під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_3 було виявлено відсутність солдата призваного за мобілізацією, на посаді гранатометника стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце його перебування не відоме, на наявні телефонні дзвінки останній не відповідав і не виконував обов`язки військової служби в умовах воєнного стану по теперішній час. Силами особового складу військової частини НОМЕР_1 були проведені пошукові заходи ОСОБА_5 , в районі н.п. Черкаське, але позитивних результатів вони не дали. Про виявлену відсутність військовослужбовця повідомлено командування військової частини у встановленому порядку. На теперішній час ОСОБА_5 , в розташуванні військової частини НОМЕР_1 відсутній, про причини своєї відсутності своїх безпосередніх командирів та командування не повідомляв. Командуванням частини з особовим складом неодноразово проводились індивідуальні бесіди, в ході яких було доведено вимоги військових статутів та чинного законодавства України, щодо проходження військової служби, а також роз`яснення про кримінальну відповідальність військовослужбовців за військові злочини, в тому числі і за злочини, передбачені, ст.ст. 402, 407, 408, 409 КК України. Військовослужбовцю ОСОБА_5 також були доведені зазначені положення законодавства. Вказана поведінка військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме самовільне залишення військової частини (місця служби) з метою ухилитися від військової служби та нез`явлення на службу впливає на дисципліну у підрозділі, що в свою чергу може підірвати бойову спроможність чинити опір ворогу. Вважає, що ОСОБА_5 має понести передбачену законом відповідальність, оскільки така поведінка прямо впливає на моральний стан інших військовослужбовців, які виконують бойові накази на даний час без жодних вагань; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що призначений на посаду заступника командира 5 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Так, 06.11.2024 приблизно о 20:00 год., під час перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 , за місцем дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_3 було виявлено відсутність солдата призваного за мобілізацією, на посаді гранатометника стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце його перебування не відоме, на наявні телефонні дзвінки останній не відповідав і не виконував обов`язки військової служби в умовах воєнного стану по теперішній час. Силами особового складу військової частини НОМЕР_1 були проведені пошукові заходи ОСОБА_5 , в районі н.п. Черкаське, але позитивних результатів вони не дали. Про виявлену відсутність військовослужбовця повідомлено командування військової частини у встановленому порядку. У подальшому вживалися заходи з його пошуку, а саме було здійснено телефонні дзвінки на мобільний телефон ОСОБА_13 , на дзвінки останній не відповідав. Перевірено ймовірні місця його перебування, які результату не дали. Ним на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 листопада 2024 року № 831 було проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовце ОСОБА_5 . На теперішній час ОСОБА_5 , в розташуванні військової частини НОМЕР_1 відсутній, про причини своєї відсутності своїх безпосередніх командирів та командування не повідомляв. Командуванням частини з особовим складом неодноразово проводились індивідуальні бесіди, в ході яких було доведено вимоги військових статутів та чинного законодавства України, щодо проходження військової служби, а також роз`яснення про кримінальну відповідальність військовослужбовців за військові злочини, в тому числі і за злочини, передбачені, ст.ст. 402, 407, 408, 409 КК України. Військовослужбовцю ОСОБА_5 також були доведені зазначені положення законодавства. Він вважає, що вказана поведінка військовослужбовця ОСОБА_5 , а саме самовільне залишення військової частини (місця служби) з метою ухилитися від військової служби та нез`явлення на службу впливає на дисципліну у підрозділі, що в свою чергу може підірвати бойову спроможність чинити опір ворогу. Крім того, ОСОБА_5 має понести передбачену законом відповідальність, оскільки така поведінка прямо впливає на моральний стан інших військовослужбовців, які виконують бойові накази на даний час без жодних вагань.
Згідно протоколу затримання особи від 03.02.2026 року підозрюваного ОСОБА_5 затримано 03.02.2026 року о 20-53 годині.
Слідчий суддя зазначає, що відповідно до статей 131, 132, 176, ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 194 КПК України, такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, застосовується під час досудового розслідування до особи на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 05:30 години 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан, який згодом було продовжено та він діє до теперішнього часу.
Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 408 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.
Згідно з положенням ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналіз викладеного вище та встановлених у ході судового розгляду клопотання обставин кримінального провадження, дає слідчому судді підстави для висновку, що надані стороною обвинувачення матеріали клопотання, досліджені у судовому засіданні, у своїй сукупності доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України.
Вказаного висновку слідчий суддя дійшов, з огляду на обізнаність підозрюваного про тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, характер кримінального правопорушення, те що підозрюваний самовільно залишив військову службу з метою ухилитися від військової службик.
З огляду на викладене, суд, беручи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 особливо тяжкого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також при обранні запобіжного заходу суд враховує обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного (відсутність хронічних захворювань), відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного, який раніше судимий 29.03.2024 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.3 ст.297, 70 ч.1, 72 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення, вирок набрав законної сили 11.11.2025 року.
Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, бере до уваги вимоги ч. 8 ст. 176 та ч. 4 ст. 183 КПК України, за якою під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави.
При цьому, з огляду на викладене вище, слідчий суддя, дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на викладене вище, слідчий суддя доходить висновку про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави в межах строку досудового розслідування, відповідно до ст.ст. 219, 197 КПК України до 03.04.2026 року включно.
Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 177, 178, 183, 193, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 квітня 2026 року включно, який обчислювати з 03лютого 2026 року, без визначення розміру застави.
Визначити строк дії ухвали до 03 квітня 2026 року 20-53 години включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1