ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/1669/26 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/404/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: бездіяльність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі: секретаря ОСОБА_5 ,

-заявника ОСОБА_6 ,

-прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року,-

УСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

До початку апеляційного розгляду головуючий суддя ОСОБА_2 заявив самовідвід, посилаючись на наступні обставини.

Під час перевірки матеріалів зазначеного кримінального провадження були встановлені підстави, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України, що виключають можливість участі судді ОСОБА_2 в розгляді вказаного апеляційного провадження.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 09.03.2010 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 07.09.2010 року, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «а», «з», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) та засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року під час перегляду за нововиявленими обставинами вирок Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2010 року скасовано та ОСОБА_6 визнано невинуватим за п.п. «а», «і» ст.93 КК України (в редакції від 1960 року) за епізодом вбивства ОСОБА_8 та виправдано за недоведеністю, що він вчинив вказаний злочин.

Так, ухвалою від 21 січня 2021 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 була задоволені частково, вирокскасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів під головуванням судді ОСОБА_2 була висловлена позиція щодо необґрунтованості виправдання ОСОБА_6 за епізодом вбивства ОСОБА_8 , винуватість в якому ОСОБА_6 заперечував, стверджуючи, що обмовив себе у вчиненні вбивств ОСОБА_11 та ОСОБА_8 внаслідок фізичного насильства з боку працівників міліції під час досудового розслідування.

За заявами ОСОБА_6 щодо незаконних вищевказаних дій працівників міліції неодноразово порушувались (відкривались) кримінальні провадження, які в подальшому закривалися, останній раз постановою слідчого Другого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, від 05 січня 2026 року, скаргу на яку було залишено без задоволення оскаржуваною ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року.

Отже, вказані обставини можуть створити враження у сторін кримінального провадження про вже сформовану суддею у справі думку і правову позицію щодо розгляду даного апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Такі відомості можуть свідчити про перспективу існування сумнівів у сторонніх спостерігачів стосовно неупередженості судді ОСОБА_2 під час розгляду апеляційної скарги заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року.

Тому, з урахуванням права заявника на судовий процес із достатньою впевненістю в безсторонності суду, який вирішує його справу та забезпечує не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що воно відбувається, колегія суддів вважає за необхідне усунути сумніви в об`єктивності рішень, прийнятих головуючим суддею ОСОБА_2 шляхом задоволення його самовідводу.

Відповідно до «Бангалорських принципів поведінки суддів», об`єктивність судді є обов`язковою умовою належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки в змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів», суддя заявляє самовідвід навіть в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

Крім того, згідно рішення Європейського Суду з Прав Людини у справі "Лауко проти Словаччини" будь який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутись від розгляду справи, тобто заявити самовідвід.

При цьому необхідно керуватися практикою ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ветшайн проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини вказав, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини в рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01) від 06.09.2005 року, надаючи тлумачення поняттю «неупередженість» суду, в сенсі статті 6 Конвенції, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення (п.81).

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» від 1 жовтня 1982 року, п. ЗО) зазначено, що не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної прави, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу. Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться.

За таких обставин, з метою унеможливлення виникнення сумнівів у неупередженості судді, самовідвід головуючого судді ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись п.4 ч.1 ст.75 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Самовідвід головуючого судді ОСОБА_2 - задовольнити.

Матеріали провадження (апеляційне провадження №11-сс/818/404/26) за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 10 березня 2026 року передати на автоматизований розподіл в порядку ст.35 КПК України для визначення головуючого судді у складі колегії суддів.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: