УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про продовження запобіжного заходу

05 березня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 3 ст. 146, п. 3,12 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.05.2019,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він спільно з іншими особами, не встановленими в ході досудового розслідування (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження), діючи за попередньо визначеним розподілом ролей, усвідомлюючи та бажаючи подальшого протиправного утримання і незаконного позбавлення волі ОСОБА_8 , у період часу з вечора 09.08.2014 року до ранку 10.08.2014 року, на автомобілі «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_1 , застосовуючи насильство, перевезли ОСОБА_8 у багажному відділенні з лісової зони неподалік смт Тараща Київської області до парку за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 14, де 10.08.2014 року труп ОСОБА_8 було виявлено зі слідами насильницької смерті, що за змістом обвинувачення відповідає ознакам тяжких наслідків.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному позбавленні волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, яке супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань та спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному вище парку 10.08.2018 року близько 04 години, діючи за попередньою змовою з іншими особами (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження), перемістив ОСОБА_8 з багажного відділення автомобіля та, витягнувши його з полімерного пакету, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , здійснили повішення останнього шляхом фіксації мотузки на шиї та закріплення її до дерева, чим, за викладом обвинувачення, виконали всі дії, спрямовані на реалізацію злочинного умислу.

Внаслідок зазначених протиправних дій, після заподіяння ОСОБА_7 та іншими особами (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 помер на місці внаслідок механічної асфіксії, яка за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, не характерних для самоспричинення, що, за змістом обвинувачення, потягли смерть потерпілого та перебувають із нею у прямому причинному зв`язку.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій викраденій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 3, 12, ч. 2, ст. 115 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, не пізніше 27.02.2019 року придбав ручну гранату оборонну РГО, яка належить до категорії боєприпасів та є придатною до здійснення вибуху, а також бойові патрони калібру 9x18 мм у кількості 8 шт., які відносяться до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї.

Надалі, до 27.02.2019 року ОСОБА_7 вказані гранату та патрони, не маючи передбаченого законом дозволу, незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції під час обшуку.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 березня 2026 р. включно.

Згідно з абз. 1, ч. 3, ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу розглянути питання щодо доцільності його продовження. За наслідками розгляду суд постановляє вмотивовану ухвалу, якою скасовує запобіжний захід, змінює його або продовжує дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому та прокурору, а також надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурором подано клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив продовжити тримання під вартою, посилаючись, зокрема, на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме на ймовірність того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить нейтралізації зазначених ризиків, що, за його позицією, підтверджується наведеними обставинами.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Захисник зазначила, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, відсутні та не доведені прокурором належним чином, оскільки, на думку захисту, вони викладені формально і без належного обґрунтування. Також захисник послалася на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, на його переконання, ризики зменшилися або відпали.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши думки прокурора, обвинуваченого і захисника, суд дійшов висновків, які обґрунтовує таким чином.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вчинити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий і прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності підстав, визначених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризик у межах кримінального провадження означає певний ступінь ймовірності того, що особа вдаватиметься до дій, які перешкоджатимуть досудовому розслідуванню або судовому розгляду, чи створюватимуть загрозу суспільним інтересам.

Прокурором дотримано вимог ч. 3 ст. 199 КПК України та у судовому засіданні, зокрема, доведено існування обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, які обґрунтовують необхідність тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися.

Серед інших на цей час продовжує існувати ризик переховування від суду, на що, на думку суду, вказує тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, а саме позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Також, на переконання суду, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні та експертів, з огляду на те, що вони ще не допитані, а їх показання є джерелом доказів у провадженні.

Крім того, суд виходить із того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення умисного злочину, що, за оцінкою суду, свідчить про схильність до вчинення правопорушень; у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та законні джерела існування.

Обставин і вагомих стримуючих чинників, які б переконали суд у тому, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений дотримуватиметься умов заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, судом не встановлено.

Наведене, на думку суду, виключає можливість застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки такі заходи не забезпечать ані запобігання встановленим ризикам, ані виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, можуть негативно вплинути на перебіг судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованим продовжити тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання суду, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який у даному випадку, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд, постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, установлених ч. 4 цієї статті.

Згідно з п. 2, ч. 4, ст. 183 КПК України, суд, постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та враховуючи підстави і обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зазначені обставини, на думку суду, є достатніми підставами для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З урахуванням змісту ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність допускається лише у випадках, прямо передбачених законом, і за процедурою, встановленою законом. У кожному випадку, як наголошує ЄСПЛ, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Виходячи із зазначеного суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів.

Строк дії ухвали по 3 травня 2026 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошується 9 березня 2026 р. о 15:00

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3