КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

Справа №133/913/26

провадження №1-кс/133/180/26

19.03.2026 м. Козятин

Слідчий суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань Козятинського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про застосування до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000104 від 17.03.2026 за ч. ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в м. Мангейм Федеративна Республіка Німеччина, що проживає в АДРЕСА_1 , громадянина Німеччини, не судимого, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 до Козятинського міськрайонного суду Вінницької надійшло клопотання слідчого відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, погоджене прокурором, про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився та проживає в м. Мангейм Федеративна Республіка Німеччина, громадянина Німеччини, запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000104 від 17.03.2026 за ч. ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України, що розслідується за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а також за підозрою ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 129 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000104 від 17.03.2026 додо вказаних підозрюваних.

В клопотанні слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено, що 17.03.2026 приблизно о 06 год. 00 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які є громадянами Німеччини, та перед цим прибули до України 14.03.2026 на автомобілі, використовуючи металевий предмет, розбили скло у вікні будинку, в якому проживає ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який знаходиться в АДРЕСА_2 , незаконно, проти волі власника та законного володільця даного будинку проникли через вікно в будинок. В будинку підозрювані заподіяли потерпілим тілесні ушкодження за допомогою металевого предмету та електрошокера та погрожували вбивством ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_8 викрали з будинку малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого винесли з будинку через вікно, та посадили в автомобіль, яким приїхали до вказаного будинку. На автомобілі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з викраденим малолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поїхали в напрямку державного кордону України з Молдовою, де були затриманні у пункті пропуску через державний кордон України в м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Згідно клопотання, слідчий обґрунтовує наявність обґрунтованої підозри для ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень зібраними під час досудового розслідування доказами.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити, вказуючи, що стосовно підозрюваного існують ризики, передбачені п.п.1, 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні брав участь перекладач ОСОБА_12 , яка допущена до участі у кримінальному провадженні постановою слідчого від 17.03.2026, яка здійснювала переклад з української на німецьку мови та навпаки.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначив, що він шкодує за розбите вікна і він хоче відшкодувати вказані збитки. Також зазначив, що насильство до потерпілих він не вчиняв. Підозрюваний також повідомив, що не має наміру втікати, слідчий знає його адресу в Німеччині. Стверджує, що його дружина незаконно забрала його сина з Німеччини та вимагала від нього гроші на інші потреби, які не повязанні з дитиною. Вважає, що його дружина неправильно виховує їх сина. Стверджує, що він вже витратив тисячі євро, щоб забрати сина до себе, але на даний час ця проблема не вирішена. Він хоче щоб дитина проживала в Німеччині оскільки в Україні війна. Підозрюваний також зазначив, що в них не було електрошокера. Підтвердив, що він не питав дозволу забрати дитину. Стверджує, що дружина йому опору не чинила, коли він забирав дитину з будинку. Підтвердив, що він та ОСОБА_8 проникли в будинок через вікно і вийшли з будинку теж через вікно. На автомобілі поїхали в напрямку кордону з Молдовою, хоча в`їжджали в Україну через пункт пропуску «Краківець».

Захисник ОСОБА_7 заперечив проти даного клопотання, стверджує, що підозра необґрунтована, не вірна кваліфікація дій підозрюваних та відсутній склад злочину. Також зазначив, що дружина підозрюваного вивезла їх дитину незаконно з Німеччини. Підозрюваний звертався до правоохоронних органів Німеччини з приводу цього та була заведена кримінальна справа в Німеччині. Стверджує, що підозрюваний діяв в межах своїх батьківських прав. Також захисник зазначив, що підозрюваний подав до Козятинскього міськрайонного суду Вінницької області позов до своєї дружини ОСОБА_9 про визначення з ним місця проживання сина і наданий час відкрите провадження у даній цивільній справі. Зазначає також, що ризики не підтвердженні та просить повністю відмовити у задоволенні даного клопотання.

Захисник ОСОБА_6 повністю підтримав захисника ОСОБА_7 та просив відмовити у задоволенні даного клопотання у повному обсязі.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали та докази, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.. 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалась від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , згідно ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний, обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості чи не винуватості, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Суд враховує та бере до уваги, що підозрювані одразу після вчинення вказаних вище дій вирушили на автомобілі до пункту пропуску через державний кордон України в м. Могилів-Подільський Вінницької області та планували виїхати з України в Молдову. Підозрювані були зупиненні безпосередньо працівниками прикордонної служби під час спроби перетину державного кордону України.

Вказані дії підозрюваних суд розцінює як спробу переховуватись від органів досудового розслідування України та уникнути відповідальності за скоєне.

Крім того, наявність у провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області цивільної справи №133/4833/25 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини з батьком на території Німеччини, підтверджує наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини та того з батьків з ким вона має проживати, що дає суду підстави вважати про відсутність дозволу потерпілої ОСОБА_9 для ОСОБА_5 на відібрання у неї дитини та вивезення її з України.

Наявність вказаного спору свідчить про те, що між батьками відсутня згода на те, з ким та де повинна проживати дитина, а також те, що на даний час дитина знаходиться з матірю на території Україні.

Вказхані дії підозрюваного на думку суду також свідчать про те, що він не чекаючи рішення суду за своїм позовом, вирішив самостійно визначити з ким та де має проживати його син.

Враховуючи вказані вище обставини, наявність батьківських прав у підозрюваного, на думку суду не дає йому жодного права вчиняти дії, в яких він підозрюється на даний час, та свідчить про його суспільно небезпечний характер та повне ігнорування загальноприйнятих норм поведінки людей в цивілізованому суспільстві.

Таким чином, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 приходить до висновку, що причетність вказаної особи до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, що долучені до клопотання та обґрунтовані прокурором і слідчим у судовому засіданні.

Вирішуючи питання про можливість обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, що підтверджується наданими до клопотання доказами, тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, який є громадянином іншої держави, не має в Україні місця проживання, не судимий, одружений, здійснив спробу переховуватись від правоохоронних органів України шляхом термінового виїзду з України до Молдови, враховує наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3 та 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може чинити незаконний вплив на свідків, потерпілих, іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та враховуючи, що прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, та дійшов висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 цього Кодексу та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що передбачені КПК України.

Твердження підозрюваного та його захисника про застосування менш суворого запобіжного заходу не спростовують висновків суду, що менш суворий запобіжний захід буде недостатнім для запобігання ризикам, визнаним судом доведеними.

У зв`язку з викладеним клопотання слідчого підлягає до задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що до підозрюваний ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні підозрюється у застосуванні насильства до потерпілих, суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України приходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу щодо нього.

За результатами розгляду клопотання слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому клопотання слідчого підлягає до задоволення.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196, 197 КПК України, слідчий судя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000104 від 17.03.2026 за ч. ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 146 та ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в м. Мангейм Федеративна Республіка Німеччина, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з урахування моменту затримання з 12 год. 53 хв. 17.03.2026 до 12 год. 53 хв. 16 травня 2026 року без визначення застави.

Строк дії ухвали до 12 год. 53 хв. 16 травня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення, а особами, які не були при проголошені ухвали в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Виконання ухвали в частині тримання під вартою доручити Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Копію ухвали вручити прокурору, слідчому, захиснику, підозрюваному, представнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Після проголошення даної ухвали доручити перекладачу здійснити переклад даної ухвали на німецьку мову, засвідчити текст перекладу підписом перекладача та вручити її підозрюваному ОСОБА_5 .

Слідчий суддя ОСОБА_13

19.03.2026