Дата документу 19.01.2026 Справа № 335/7101/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдинийунікальний №335/7101/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/184/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 19 січня 2026 року в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Оженківка, Павлоградського району Дніпропетровськоїобласті, громадянки України, яка має вищу освіту, розлучена, працює директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 30 000 доларів США та моральної шкоди і сумі 70 000 доларів США - залишено без розгляду.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01 квітня 2021 року у справі № 335/1407/21, 1-кс/335/2003/2021 на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; автомобіль легковий TOYOTA C-HR, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску; автомобіль легковий HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною його відчуження у будь-який спосіб.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить дослідити технічний запис судового засідання, під час якого було допитано обвинувачену ОСОБА_6 (03 жовтня 2023 року), повторно допитати свідка ОСОБА_12 ; повторно дослідити письмові докази: копію висновки експертів №82/83/84-21 від 18 березня 2021 року (т.3, а.п. 150-160), протокол тимчасового доступу до матеріалів справи №20/12/2019 року (т.3, а.п. 161-162, 168-172, 200-210), виписку з медичної картки амбулаторного хворого від25 січня 2021 року (т.3, а.п. 178-179), копію висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 09 грудня 2021 року №КСЕ- 19/115-21/16045 (т.3, а.п. 226-235).

Оскаржуваний вирок суду прокурор просить скасувати повністю як незаконний у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 358 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, за ч.4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що, на її думку, в основу вироку покладено показання самої обвинуваченої ОСОБА_6 , яка свою провину, в інкримінованих їй злочинах, не визнала. Вказані пояснення обвинуваченої повністю спростовані як допитами свідків у вказаному кримінальному провадженні, так і письмовими доказами, долученими стороною обвинувачення та дослідженими судом.

Зокрема, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_6 щодо того, що померлий ОСОБА_15 регулярно брав грошові кошти в борг у обвинуваченої.

Щодо обставин написання розписки померлим, показання обвинуваченої ОСОБА_6 спростовуються показаннями інших свідків, зокрема показання обвинуваченої щодо передання ОСОБА_15 їй розписки у присутності двох свідків, повністю спростовані показаннями свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та письмовими доказами.

Водночас, судом у вироку зазначено, що показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 стосуються обставин та періоду працевлаштування свідка ОСОБА_19 та не містять даних про обставини виготовлення розписки, та з показань допитаних свідків судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали передання розписки ОСОБА_6 особисто ОСОБА_15 . З вказаним висновком суду прокурор не може погодитись, оскільки ОСОБА_6 у своїх поясненнях чітко зазначила, що розписка передавалась їй померлим у той день у присутності двох свідків. Під час розгляду кримінального провадження вказане твердження обвинуваченої повністю спростовано. Крім того, у своєму вироку суд зазначає, що «стороною захисту та свідком ОСОБА_20 не зазначалось, що день передачі розписки відповідав даті, зазначеній у ній». Так, у розписці зазначена дата 25 січня 2019 року. Обвинувачена ОСОБА_6 під час її допиту на запитання суду чітко відповіла, що дата в розписці відповідає даті, коли ОСОБА_15 її надав ОСОБА_6 . В цій частині висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Не погоджується з прокурор з тим, що судом не взято до уваги та визнано неналежним доказом копію висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи від 09 грудня 2021 року №КСЕ-19/1 15-21/16045.

Судом досліджено копію висновку експертизи №82/83/84-21 від18 березня 2021року. Згідно з вказаним висновком, підпис, виконаний від імені ОСОБА_15 та розміщений в розписці від 29 січня 2019 року, виконаний не ОСОБА_15 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Разом з тим, судом зазначено, що висновок експертизи не містить даних про час створення розписки, що не спростовує доводи сторони захисту щодо отримання її особисто від ОСОБА_15 і не доводить період створення розписки. З вказаним висновком суду прокурор не погоджується у зв`язку з тим, що обвинувачена у своєму допиті зазначила лише одну обставину, за якої вона отримала вказану розписку, а саме померлий ОСОБА_15 передав їй розписку у присутності двох свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Проте, це твердження повністю спростовано показаннями самого свідка ОСОБА_20 та письмовими матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких свідок ОСОБА_21 навіть не працювала у той період на підприємстві.

Щодо періоду створення розписки судом у вироку зазначено, що органом досудового розслідування не вжито заходів щодо отримання доступу до оригіналу розписки від 25 січня 2019 року з можливістю її вилучення, не вирішено питання про призначення експертизи у даному кримінальному провадженні з метою встановлення часу, способу та інших обставин виготовлення розписки, що мають значення для досудового розслідування. Проте, на думку прокурора, судом не враховану ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_4 надано письмовий дозвіл на використання руйнівних методів дослідження щодо оригіналу розписки. Крім того, експертами зазначено, що «встановити період часу нанесення рукописного напису та підпису, від імені ОСОБА_15 в оригіналі розписці від 25 січня 2019 року не надається за можливе, в зв`язку з відсутністю в штрихах необхідної для встановлення індексів старіння, кількості ідентифікуючих летких компонентів (розчинників) барвників пасти кулькової ручки синьо-фіолетового; встановити період часу нанесення комп`ютерного тексту в оригіналі розписці від 25 січня 2019 року не надається за можливе, в зв`язку з відсутністю науково-обґрунтованих методик щодо встановлення період часу виконання друкованого тексту».

Отже, обвинувачення вважає, що всі зібрані докази в їх сукупності підтверджують фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені в спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, а також винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України є повністю доведеною.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просить дослідити технічні записи судових засідань, під час яких було допитано потерпілу ОСОБА_11 (допит від 13 січня 2022 року), свідків ОСОБА_13 (допити 27 березня 2023 року та 07 грудня 2023 року), ОСОБА_12 (допит 27 березня 2023 року та 07 грудня 2023 року), ОСОБА_19 (допит 05 березня 2023 року) ОСОБА_22 (допит 15 вересня 2023 року), ОСОБА_17 (допит 07 листопада 2023 року) та ОСОБА_14 (допит 07 листопада 2023 року), обвинуваченої ОСОБА_6 (допит 03 жовтня 2023 року та 14 листопада 2023 року).

Дослідити письмові докази, що надавались стороною обвинувачення.

Оскаржуваний вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною та призначити за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України загальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, аналізуючи допитаних свідків сторони обвинувачення, дійшов висновку, що їх показання не містять даних щодо обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_6 .

Проте, суд залишив поза увагою та не надав оцінку показанням ОСОБА_14 , який зазначив, що не був свідком того, як ОСОБА_6 давала в борг грошові кошти ОСОБА_15 , як про це стверджує ОСОБА_6 . Крім того, суд залишив поза увагою, що свідок ОСОБА_13 також не був свідком того, як ОСОБА_6 давала гроші ОСОБА_15 , як про це повідомляла ОСОБА_6 . Суд, з незрозумілих причин, залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_23 , яка повідомила, що бачила, як ОСОБА_15 передавав розписку ОСОБА_6 і підтвердив їй та ОСОБА_12 про отримання в борг 100 000 доларів США. Суд зазначив, що критично оцінює вказані докази, оскільки її показання суперечать показанням ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також матеріалами, наданими прокурором щодо часу працевлаштування ОСОБА_19 .

Крім всього, суд також залишив поза увагою та не надав оцінці показанням ОСОБА_6 , яка стверджувала, що отримала розписку від ОСОБА_15 в присутності свідка ОСОБА_19 .

Суд зазначив, що позиція сторони захисту підтверджується в частині показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що був присутній під час розмови між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , коли мова йшла про позику грошей. Окрім того, суд не надав оцінку того, що ОСОБА_12 не бачив розписки як про те зазначає ОСОБА_6 , судом викривлено факти, повідомлені ОСОБА_12 , оскільки жодної розмови про грошові кошти між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 не відбувалось. ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_6 йому повідомила в присутності ОСОБА_15 про те, що дає грошові кошти в борг ОСОБА_15 не зазначаючи суми, а ОСОБА_15 в цей час лише промовчав.

Крім того, апелянт зазначає про те, що судом вибірково та не в повному обсязі досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, що прямо вказує на неповноту судового розгляду.

Показання свідків оцінені частково, в частині спростування, щонайменше, боргової суми 10 000 доларів США, що були передані в борг ОСОБА_15 для свідка ОСОБА_13 та 10 000 доларів США, що були передані в борг ОСОБА_15 в присутності ОСОБА_14 - судом не надано оцінки.

Висновок суду першої інстанції з приводу того, що ОСОБА_6 добровільно надала оригінал зазначеної боргової розписки в суд вказує на те, що вона не була обізнана в її достовірності, на думку апелянта, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки спростовується тим, що вона не отримувала цю розписку в присутності свідків ОСОБА_12 , як про це зазначає, не могла отримати її в присутності свідка ОСОБА_19 , оскільки остання тоді не працювала.

Отже, судом першої інстанції ухвалено вказаний вирок з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону (ст.ст. 410, 411, 412 КПК України).

Наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності з показаннями свідків, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.

Згідно з вироком суду, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_6 , в період часу з 04 вересня 2020 року по 17 вересня 2020 року отримала достовірну інформацію про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 , розглянувши заяву ОСОБА_11 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по справі за заявою ОСОБА_6 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості за договором позики, ухвалою Іменем України від 04 вересня 2020 року заяву ОСОБА_11 задовольнив і визнав виконавчий лист у справі № 20/12/2019, провадження № 22вк/803/50/20, виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_15 , яким стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 2 650 000 грн таким, що не підлягає виконанню.

Саме в цей проміжок часу у неї виник умисел заволодіти грошовими коштами та нерухомим майном, що має грошову вартість, і яке за життя ОСОБА_15 належало йому, а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 увійшло до спадщини, в особливо великих розмірах. При цьому, ОСОБА_6 врахувала, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_24 відкрито спадкову справу №10/2020, в якій заяву про прийняття спадщини ОСОБА_15 подала його дружина ОСОБА_11 , яка після спливу передбаченого ст.1270 Цивільного кодексу України 6 місячного строку з часу відкриття спадщини 28 серпня 2020 року, розпочала оформлення прав власності на успадковане нею майно та грошові кошти на себе.

ОСОБА_6 про свій умисел повідомила невстановлену в ході досудового розслідування особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вступивши з нею у злочинну змову, і втягнула цю особу у розробку плану шахрайського заволодіння грошовими коштами та нерухомим майном, яке має грошову вартість, в особливо великих розмірах. За спільним планом ОСОБА_6 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вони повинні були повідомити спадкоємцю померлого ОСОБА_15 - ОСОБА_11 про наявність неіснуючого боргу ОСОБА_15 перед ОСОБА_6 , визначивши його в розмірі суми, еквівалентної 100 000 доларів США, аналогічної до тієї, щодо якої ІНФОРМАЦІЯ_5 04 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_11 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню по справі за заявою ОСОБА_6 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості за договором позики від 19 січня 2019 року.

За задумом ОСОБА_6 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, яка діяла з нею спільно, за попередньою змовою, спадкоємець ОСОБА_15 - ОСОБА_11 , уведена в оману, або опинившись у складній життєвій ситуації, не маючи сил та бажання чинити спротив шахрайським діям ОСОБА_6 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, могла добровільно визнати та сплатити неіснуючий борг. У разі ж відмови ОСОБА_11 від такого добровільного визнання та виконання зобов`язань, за злочинним задумом, необхідно було здійснити обман судді ІНФОРМАЦІЯ_3 , наділеного Конституцією України, Законом України «Про судоустрій», Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним Кодексом України владними повноваженнями вирішувати цивільні спори між фізичними особами, що виникають між фізичними особами з приводу стягнення заборгованості, про існування боргу померлого ОСОБА_15 перед ОСОБА_6 у сумі, еквівалентній 100 000 доларів США, який підлягав би погашенню спадкоємцем на підставі рішення суду Іменем України у цивільній справі.

За розробленим ОСОБА_6 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, злочинним планом, у період з 04 вересня 2020 року по 17 вересня 2020 року невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, за невстановлених обставин та у невстановленому місці здійснила на одному боці одного білого аркушу паперу формату А4 за допомогою копіювально-розмножувальної техніки фарбувальною речовиною чорного кольору друк тексту наступного змісту: «РОЗПИСКА. Я, ОСОБА_15 , який мешкає: АДРЕСА_3 , беру в борг на строк один рік у ОСОБА_6 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , гроші в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, які мені передані до складання та підписання цієї розписки. Борг зобов`язуюсь повернути до 25 січня 2020 року. 25 січня 2019 року». Після чого, на цьому ж боці цього ж білого аркушу паперу формату А4 невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору, виконані та розміщені у тексті документу підпис та рукописний текст « ОСОБА_25 » з наслідуванням справжнього підпису та почерку померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 .

Після цього, невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, передала оригінал вказаного виготовленого підробленого документу в розпорядження ОСОБА_6 . Отримавши вказаний підроблений документ, ОСОБА_6 , спираючись на його зміст, продовжила вчинять шахрайські дії, а саме -17 вересня 2020 року підготувала та направила на адресу: АДРЕСА_5 , приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_24 письмову вимогу до спадкоємців ОСОБА_15 , за змістом якої, доручила вищевказаному приватному нотаріусу повідомити спадкоємців про необхідність повного погашення вищезазначеної заборгованості в сумі 100 000 доларів США, що в еквіваленті, станом на 27 липня 2020 року становить 2 775 590 грн. До вказаної вимоги, ОСОБА_6 долучила копію отриманої нею від невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підробленої «розписки від 25 січня 2019 року».

Отримавши вказану вимогу ОСОБА_6 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_24 21 вересня 2020 року за вих. №455/02-14 направила ОСОБА_11 на адресу: АДРЕСА_3 , повідомлення про отримання претензії кредитора.

Упевнившись в тому, що ОСОБА_11 розуміє протиправність вимог ОСОБА_6 та не бажає добровільно виконувати її вимогу про сплату, начебто виниклої заборгованості, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перейшли до наступного етапу реалізації свого злочинного задуму щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, а також нерухомим майном, що має грошову вартість, в особливо великих розмірах, а саме підготували та 02 жовтня 2020 року направили до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_11 у розмірі 2 820 220 грн.

Звертаючись з цією позовною заявою, ОСОБА_6 ввела в оману суд, стверджуючи про існування між нею та померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 договору позики, укладеного, начебто, 25 січня 2019 року, зі строком дії 1 рік - до 25 січня 2020 року. Діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами та нерухомим майном, що має грошову вартість та складає спадщину після смерті ОСОБА_15 , прийняту його дружиною ОСОБА_11 , в особливо великих розмірах, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_6 , діючи умисно, доводячи суду існування зобов`язання між нею та ОСОБА_15 , додала до позову копію підробленої «розписки від 25 січня 2019 року».

Продовжуючи діяти умисно, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами та нерухомим майном, що має грошову вартість, та після смерті ОСОБА_15 за правом спадкування відійшло його дружині ОСОБА_11 , в особливо великих розмірах, шляхом обману, ОСОБА_6 вживала активних заходів до усунення перешкод в її шахрайських діях, зокрема 05 жовтня 2020 року та 06 жовтня 2020 року нею подано заяви до ІНФОРМАЦІЯ_3 про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту нерухомого майна:

- нежитлового приміщення, інв.№180113 загальною площею 390,5 кв.м, реєстраційний №101, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , належного ОСОБА_11 ;

- квартири, реєстраційний № 101, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 , належної ОСОБА_11 ;

- складу літ. М, реєстраційний №14810286, загальною площею 24.1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстрованого за померлим ОСОБА_15 .

За наслідками розгляду цих заяв, заяву від 06 жовтня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , уведеним в оману позивачем, помилково вважаючи його добросовісним, ухвалою від 06 жовтня 2020 року задоволено, на вказані об`єкти нерухомого майна, що мають грошову цінність, накладено арешт з забороною ОСОБА_11 та іншим особам розпоряджатись у будь-який спосіб, у тому числі заборонити укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов`язаннями, укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, шляхом укладання договорів, або договорів про внесення змін до діючих договорів, щодо нерухомого майна, державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаного нерухомого майна.

Після цього, ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_6 від 02 жовтня 2020 року була прийнята судом до розгляду, на її підставі суддею ІНФОРМАЦІЯ_3 розпочато провадження у цивільній справі №335/8395/20, яку призначено для розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Продовжуючи діяти умисно, маючи умисел на заволодіння шляхом обману грошовими коштами та нерухомим майном, що має грошову вартість, та після смерті ОСОБА_15 за правом спадкування відійшло його дружині ОСОБА_11 , в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 під час відкритого судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке відбувалось за адресою АДРЕСА_6 у денний час доби, у цивільній справі №335/8395/20 за її позовом до ОСОБА_11 про стягнення заборгованості у розмірі 2 820 220 грн, що відбулось 21 грудня 2020 року, надала суду оригінал завідомо підробленого документу, виконаного на одному боці одного білого аркушу паперу формату А4 за допомогою копіювально-розмножувальної техніки фарбувальною речовиною чорного кольору з друкованим текстом наступного змісту: «РОЗПИСКА. Я, ОСОБА_15 , який мешкає: АДРЕСА_3 , беру в борг на строк один рік у ОСОБА_6 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , гроші в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, які мені передані до складання та підписання цієї розписки. Борг зобов`язуюсь повернути до 25 січня 2020 року. 25 січня 2019 року», та на цьому ж боці цього ж білого аркушу паперу формату А4 з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору, виконаним та розміщеним у тексті документу підписом та рукописним текстом « ОСОБА_25 » з наслідуванням справжнього підпису та почерку померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 .

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою з ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виконали усі дії, охоплені їх спільним умислом, направлені на шахрайське заволодіння грошовими коштами, а також нерухомим майном, що має грошову вартість, загальною вартістю 2 820 220 грн, тобто в особливо великих розмірах, проте очікувані ОСОБА_6 та невстановленою в ході досудового розслідування слідством особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, які діяли спільно та узгоджено між собою, наслідки не настали з незалежних від їх волі причин, тому, що за клопотанням сторони відповідача, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № №335/8395/20 призначена комплексна судово-почеркознавча технічна експертиза наданого ОСОБА_6 суду документа, проведення якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з висновком експертів №82/83/84-21 від 18 березня 2021 року, «підпис, виконаний від імені ОСОБА_15 та розміщений в розписці..., виконаний не ОСОБА_15 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Почерк, виконаний від імені ОСОБА_15 та розміщений в розписці..., виконаний не ОСОБА_15 , а іншою собою з наслідуванням його справжнього почерку».

Крім того, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що у період з 04 вересня 2020 року по 17 вересня 2020 року невстановлена особа за невстановлених обставин та у невстановленому місці виготовила завідомо підроблений документ - здійснила на одному боці одного білого аркушу паперу і формату А4 за допомогою копіювально-розмножувальної техніки фарбувальною речовиною чорного кольору друк тексту наступного змісту: «РОЗПИСКА. Я, ОСОБА_15 , який мешкає: АДРЕСА_3 , беру в борг на строк один рік у ОСОБА_6 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , гроші в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, які мені передані до складання та підписання цієї розписки. Борг зобов`язуюсь повернути до 25 січня 2020 року. 25 січня 2019 року». Після чого, на цьому ж боці цього ж білого аркушу паперу формату А4 невстановленою особою з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору, виконані та розміщені у тексті документу підпис та рукописний текст « ОСОБА_25 » з наслідуванням справжнього підпису та почерку померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 ОСОБА_6 використала вказаний завідомо підроблений офіційний документ.

Так, ОСОБА_6 під час відкритого судового засідання ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке відбувалось за адресою АДРЕСА_6 , у цивільній справі № 335/8395/20 за її позовом до ОСОБА_11 про стягнення заборгованості у розмірі 2 820 220 грн, що відбулось 21 грудня 2020 року у денний час доби, надала суду оригінал завідомо підробленого документу, виконаного на одному боці одного білого аркушу паперу формату А4 за допомогою копіювально-розмножувальної техніки фарбувальною речовиною чорного кольору з друкованим текстом наступного змісту: «РОЗПИСКА. Я, ОСОБА_15 , який мешкає: АДРЕСА_3 , беру в борг на строк один рік у ОСОБА_6 , яка мешкає: АДРЕСА_4 , гроші в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, які мені передані до складання та підписання цієї розписки. Борг зобов`язуюсь повернути до 25.01.2020. 25 січня 2019 року», та на цьому ж боці цього ж білого аркушу паперу формату А4 з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору, виконаним та розміщеним у тексті документу підписом та рукописним текстом « ОСОБА_25 » з наслідуванням справжнього підпису та почерку померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді; прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок цим вимогам закону відповідає не в повній мірі через таке.

Так, суд першої інстанції ОСОБА_6 визнав невинуватою та виправдав на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю, що в діях обвинуваченої є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України.

За результатом судового розгляду суд дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять факту обізнаності обвинуваченої про підроблення розписки від 25 січня 2019 року та наявності умислу у обвинуваченої на заволодіння майном потерпілої шляхом обману. Суд серед іншого вказав у вироку на те, що обвинувачена ОСОБА_6 , звертаючись з позовом про стягнення позики за договором від 18 січня 2019 року, та після винесення судових рішень не на її користь, не погоджуючись з ними, скористалась своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень та діяла у спосіб, передбачений ЦПК України. Ці дані, на думку суду першої інстанції, спростовують обставини, викладені в обвинувальному акті, про виникнення умислу у ОСОБА_6 на заволодіння коштами потерпілої у такому ж розмірі, які зазначено у договорі позики від 18 січня 2019 року, у зв`язку з тим, що судове рішення за договором позики від 18 січня 2019 року, а саме ухвала ІНФОРМАЦІЯ_9 від 04 вересня 2020 року, була ухвалена не на її користь.

Разом з цим, суд у вироку не проаналізував належним чином досліджені докази в сукупності, надав цим доказам вибіркову оцінку, не навівши при цьому переконливого обґрунтування, чому суд прийняв одні докази та відкинув інші.

Так, обвинувачена ОСОБА_6 під час судового розгляду провадження вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнала у повному обсязі, суду повідомила про таке.

У 1990-х роках вона познайомилась з ОСОБА_15 , вони були знайомі біля 28 років та підтримували близькі стосунки, разом створили компанію, якою спільно керували. Спочатку « ІНФОРМАЦІЯ_10 », потім змінювали назви, вони були співвласниками товариств 50/50, разом працювали та їздили на роботу та з роботи разом. З ОСОБА_15 вони мали близькі стосунки, обвинувачена стверджувала, що має від ОСОБА_15 дитину, разом вони вели бізнес та отримували спільно дохід. Пояснила, що ОСОБА_11 знала про неї, ОСОБА_15 жив на 2 сім`ї, діти їх дружили. На зароблені кошти ОСОБА_15 будував будинок, а вона свою частину зароблених грошей відкладала. Коли на будівництво будинку потрібні були гроші, ОСОБА_15 брав гроші у неї, вона в свою чергу надавала в борг різними сумами. ОСОБА_15 ніякі розписки не писав, сам рахував скільки він брав грошей у неї та записував, вів зошит. Гроші ОСОБА_15 почав брати з 2010 року різними сумами, по 10- 20 тисяч доларів, і не віддавав, бо будував будинок, а потім інший будинок. При передачі цих грошей ОСОБА_15 , бувало таке, що були присутні інші особи, дані їх їй невідомі, це були будівельники. Також ОСОБА_15 брав у неї гроші, коли його другу не вистачало на придбання автомобіля. Потім, коли ОСОБА_15 захворів, він вирішив написати розписку на загальну суму коштів, які брав у неї в борг, ця сума склала 100 000 доларів США. Вказану розписку ОСОБА_15 передав їй на роботі у присутності свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . При передачі грошей ці свідки не були присутні. Вона не бачила та не була присутня як ОСОБА_15 складав розписку та її підписував, при ній він її не складав та не підписував, розписка була надрукована, можливо на ноутбуці ОСОБА_15 , і підписана ОСОБА_28 , вона цю розписку не складала. Ноутбук після смерті ОСОБА_15 забрали з роботи. Їй невідомо чому саме в той час він вирішив скласти та передати їй цю розписку, можливо у зв`язку з тим, що погіршився стан здоров`я, та неповерненням грошей, які він протягом тривалого часу у неї позичав. В день передачі їй розписки грошові кошти ОСОБА_15 на вказану у розписці суму вона не передавала, розписка підтверджує загальну суму грошей, які ОСОБА_15 брав у неї в борг протягом тривалого часу. Після смерті ОСОБА_15 , вона звернулась до спадкоємців: дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_11 , щоб вона знала, що є борг та необхідно його повернути та надала час для цього, після чого звернулась до суду з позовом про стягнення боргу та надала оригінал розписки в суді. Їй невідомо чому за висновком експерта в цивільній справі встановлено, що підпис і почерк на розписці не належить ОСОБА_15 . З висновком експерта вона не згодна.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працював разом зі ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , звільнився в травні 2021 року. З потерпілою ОСОБА_11 знайомий, відносин не підтримує. Пояснив, що на Товаристві працював з 2008 року, ОСОБА_6 працювала і менеджером і бухгалтером. Вона була після ОСОБА_15 головною на підприємстві, вони удвох керували, він вважав, що вони два власника підприємства. В один із днів взимку, за рік до смерті ОСОБА_15 , точну дату не пам`ятає, його покликали в кабінет ОСОБА_15 , щоб він був свідком, що ОСОБА_15 позичає гроші у ОСОБА_6 . Розписку та передачу грошей він не бачив, ОСОБА_6 сказала: «будеш свідком, що я позичила гроші ОСОБА_15 ». Він зрозумів, що ОСОБА_15 позичає гроші у ОСОБА_6 . В ході додаткового допиту свідок пояснив, що того дня, коли його покликали в кабінет, щоб він був свідком, свідка ОСОБА_19 не було, вона прийшла на роботу за деякий час до смерті ОСОБА_15 , у вересні 2019 року та в той час, коли передавали розписку, вона на підприємстві не працювала.

Допитана за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 пояснила, що працювала бухгалтером на Товаристві ТД « ІНФОРМАЦІЯ_10 » біля 10 років. Зі ОСОБА_6 знайома, відносин на даний час не підтримує, ОСОБА_6 працювала на Товаристві директором, засновниками Товариства були ОСОБА_15 та ОСОБА_6 в рівних частках. По борговим зобов`язанням їй відомо таке. Взимку, точно дату не пам`ятає, її з ОСОБА_29 запросили у кабінет ОСОБА_15 , їй показали розписку на 100 000 доларів, в тому, що ОСОБА_15 взяв у ОСОБА_6 гроші в борг. В кабінет її покликав ОСОБА_15 , щоб вона була свідком, розписку вона бачила в руках у ОСОБА_15 , він передавав її ОСОБА_6 , зміст розписки вона не бачила і не читала. В її присутності розписка не складалась та не підписувалась, ОСОБА_15 лише передав її ОСОБА_6 . Також пояснила, що грошові кошти при ній не передавались, ОСОБА_15 на словах сказав, що взяв гроші у ОСОБА_6 в борг. Подробиці позики їй не відомі, вона знала, що вони між собою близькі люди. В кабінеті з ОСОБА_30 вони заходили неодночасно, їй невідомо чи бачив ОСОБА_20 передачу розписки. Також свідок пояснила, що в її присутності ОСОБА_15 декілька разів брав гроші у ОСОБА_6 , розписку в її присутності ОСОБА_15 передавав 1 раз.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона офіційно була працевлаштована бухгалтером у ТД « ІНФОРМАЦІЯ_10 » з 23 листопада 2017 року до 05 вересня 2019 року. ОСОБА_15 був її керівником, а зі ОСОБА_6 вони працювали в одному кабінеті. Про боргові зобов`язання ОСОБА_15 та ОСОБА_6 їй нічого невідомо, в її присутності гроші та розписки не передавались. Коли в травні 2018 року у неї виник намір звільнитись з роботи, співробітник ОСОБА_31 знайшла бухгалтера ОСОБА_21 . Це було у серпні 2019 року. Вона прийшла на співбесіду і тільки тоді вона познайомилась зі ОСОБА_6 . До цього вона у Товаристві не працювала, тому свідок вважає, що ОСОБА_19 не могла бути присутня при передачі розписки взимку 2019 року.

Допитана за клопотанням потерпілої свідок ОСОБА_17 пояснила, що у ТОВ ТД « ІНФОРМАЦІЯ_10 » працювала з 2005 року по 2019 рік, бухгалтер ОСОБА_19 була прийнята на роботу у серпні-вересні 2019 року, і вона була свідком знайомства ОСОБА_6 та ОСОБА_19 у вересні 2019 року.

Суд не проаналізував належним чином показання допитаних свідків у сукупності з іншими доказами та у вироку не надав належної оцінки суперечностям між показаннями обвинуваченої та свідків і не з`ясував причину цих суперечностей. Фактично суд в основу оскаржуваного вироку поклав показання самої обвинуваченої, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України.

В свою чергу, судом не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_12 про те, що самої розписки та грошей він не бачив, а також показанням свідка ОСОБА_19 , яка хоча і зазначила про те, що її запрошували разом з ОСОБА_12 до кабінету ОСОБА_15 і показували розписку в тому, що ОСОБА_15 взяв у ОСОБА_6 в борг гроші в сумі на 100000 доларів, проте вказала, що зміст розписки вона не бачила та розписку не читала, гроші при неї також не передавались.

При цьому, сам ОСОБА_12 такі показання свідка ОСОБА_19 не підтвердив та зазначив, що в період часу, про який він вказував, ОСОБА_19 на підприємстві не працювала.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_17 також зазначили, що свідок ОСОБА_19 не працювала у ТОВ ТД « ІНФОРМАЦІЯ_10 » станом на січень 2019 року, тобто станом на дату, зазначену у розписці.

Поза увагою суду залишились і показання свідка ОСОБА_13 , який, серед іншого, пояснив, що знає обвинувачену та потерпілу біля 20 років, з ОСОБА_15 він підтримував дружні відносини та йому відомо, що у ОСОБА_15 не було необхідності брати гроші в борг, у нього були свої заощадження, а у ОСОБА_6 не було таких коштів, щоб надавати в позику. ОСОБА_6 ніколи не говорила, що позичала ОСОБА_15 гроші. Свідку відомо, що ОСОБА_15 давав ОСОБА_6 гроші на придбання машини. Ці обставини йому відомі, бо ОСОБА_15 позичив гроші у нього для купівлі машини ОСОБА_6 , оскільки у нього на той момент не було готівки.

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_11 , серед іншого, також, зазначала про те, що за своїм матеріальним станом ОСОБА_6 не могла позичати кошти ОСОБА_15 , вона не мала коштів, навпаки грошові кошти останній завжди позичав саме ОСОБА_15 .

Не надано судом належної оцінки і показанням свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що у його присутності ОСОБА_6 ніколи не передавала гроші ОСОБА_15 для розрахунку з ним за проведені роботи. За будівельні роботи, які він виконував у будинку ОСОБА_15 , розраховувався ОСОБА_15 особисто, прямо на місці, на об`єкті будівництва.

Суд у вироку вказав на те, що ухвалою слідчого судді від 31 березня 2021 року надано тимчасовий доступ до оригіналу боргової розписки від 25 січня 2019 року та висновку судової почеркознавчо-технічної експертизи оригіналу документу, що містяться у матеріалах справи № 335/8395/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , з можливістю виготовлення їх копії.

Вилучені на підставі вказаної ухвали слідчого судді документи (в копіях) надані прокурором та досліджені судом під час судового розгляду.

Так, згідно з висновком експертів № 82/83/84-21 від 18 березня 2021 року, підпис та почерк виконані від імені ОСОБА_15 та розміщені на оригіналі розписки від 25 січня 2019 року, виконані з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору. Підпис, виконаний від імені ОСОБА_15 та розміщений в розписці від 29 січня 2019 року, виконаний не ОСОБА_15 , а іншою особою з наслідування його справжнього підпису. Почерк, виконаний від імені ОСОБА_15 та розміщений в розписці від 29 січня 2019 року, виконаний не ОСОБА_15 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Морфологічних та фізико-хімічних ознак штучного зістарювання в штрихах рукописного напису та підпису, від імені ОСОБА_15 в оригіналі розписки від 25 січня 2019 року, не виявлено. Встановити період часу нанесення рукописного напису та підпису, від імені ОСОБА_15 в оригіналі розписки від 25 січня 2019 року не надається за можливе у зв`язку з відсутністю в штрихах необхідної, для встановлення індексів старіння, кількості ідентифікуючих легких компонентів (розчинників) барвників пасти кулькової ручки синьо-фіолетового. Встановити період часу нанесення комп`ютерного тексту в оригіналі розписки від 25 січня 2019 року не надається за можливе, у зв`язку з відсутністю науково-обґрунтованих методик щодо встановлення періоду часу виконання друкованого тексту.

Постановою слідчого від 30 березня 2021 року оригінал розписки від 25 січня 2019 року визнано речовим доказом та визначено місце його зберігання в матеріалах цивільної справи № 335/8395/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_11 про стягнення грошових коштів, що знаходиться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Проте, суд не проаналізував належним чином відомості з цих документів у сукупності з іншими доказами, а оцінив їх з огляду на показання самої обвинуваченої, яка свою вину не визнала.

Також, судом не надано оцінки матеріалам, отриманим органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді від 24 травня 2021 року, якою надано слідчим тимчасовий доступ до оригіналів документів судової справи №20/12/2019, яка перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_9 , де серед іншого міститься заява від імені ОСОБА_15 від 15 червня 2020 року про розгляд справи без його участі, а також про те, що останній визнає борг (в той час як ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Суд не надав належної оцінки тому факту, що вказана справа розглядалась саме за заявою ОСОБА_6 , тобто саме остання була зацікавленою особою в цій справі.

У подальшому Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_9 від 17 червня 2020 року заяву ОСОБА_6 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення «Постійно діючого третейського суду « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_15 про стягнення заборгованості за договором позики від 18 січня 2019 року в розмірі 2 650 000 гривень було задоволено, тобто рішення прийнято на користь ОСОБА_6 .

Суд не звернув увагу і не надав відповідної оцінки тому факту, що згідно з матеріалами справи №20/12/2019, у розписці від 18 січня 2019 року від імені ОСОБА_15 фігурувала фактично та сама сума боргу як і в розписці від 25 січня 2019 року (у еквіваленті в національній валюті України).

Висновки суду про те, що отримані за ухвалою слідчого судді матеріали вищевказаної справи №20/12/2019 не стосуються цього провадження, суперечать висунутому обвинуваченню згідно з обвинувальним актом.

З огляду на викладене, також є передчасними висновки суду про те, що копія висновку експерта №КСЕ-19/115-21/16045 є неналежним доказом.

На викладене обґрунтовано звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі та зазначає, що об`єктами дослідження вказаної експертизи були договір позики від 18 січня 2019 року, позовна заява ОСОБА_6 , заява до ІНФОРМАЦІЯ_9 від 15 червня 2020 року від імені ОСОБА_15 , рішення постійно діючого третейського суду « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 20 грудня 2019 року. Відповідно до висновку експерта, штрихи підпису від імені ОСОБА_15 виконані з попередньою підготовкою з застосуванням технічних прийомів, а саме шляхом попереднього передавлювання штрихів підпису з наступним обведенням вдавлених штрихів барвною (ими) речовиною (ими)синього кольору. Прокурор посилається на те, що вказані документи, надані позивачем ОСОБА_6 до суду, також є підробленими, та зазначає, що ці обставини зазначені в обвинувальному акті на підтвердження умислу обвинуваченої на заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_32 .

При цьому, під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням ІНФОРМАЦІЯ_12 від 08 травня 2023 року в цивільній справі №334/5347/22 позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено. Визнано відсутніми зобов`язання ОСОБА_15 та його спадкоємця ОСОБА_11 , які виникають із договору позики від 18 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , а також визнано відсутньою третейську угоду щодо передачі спору, який виникає із договору позики від 18 січня 2019 року , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 на розгляд третейського суду « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Постановою від 12 липня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_13 у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_33 в інтересах ОСОБА_6 на рішення ІНФОРМАЦІЯ_12 від 08 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, залишено без задоволення, а вищевказане рішення залишено без змін.

Із зазначеної постанови апеляційного суду убачається, що колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд безпідставно дійшов висновку про доведеність позивачкою факту не укладення договору позики від 18 січня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , не знайшли свого підтвердження. При цьому колегія суддів зазначила, що позивач по справі надала суду першої інстанції в якості письмового доказу висновок експерта від 09 грудня 2021 року №КСЕ-19/115-21/16045, що проведений ІНФОРМАЦІЯ_14 в рамках кримінального провадження за № 0000777.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про допустимість вказаного висновку експерта як доказу, пославшись в постанові на те, що експертиза, проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільній справі, що розглядалась, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Колегія суддів суду зауважила, що відомостей про те, що вказаний висновок було отримано з порушенням порядку, встановленого законом, матеріали справи не містять.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_15 від 24 травня 2024 року касаційна скарга ОСОБА_6 залишена без задоволення, а вищевказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 окрім іншого зазначено, що колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за обставин наявності беззаперечних доказів підробки підпису позичальника у договорі позики від 18 січня 2019 року, укладеному між ОСОБА_6 (позикодавець) та ОСОБА_15 (позичальник), а також документах, поданих до ІНФОРМАЦІЯ_16 щодо визнання боргу померлим ОСОБА_15 , його обізнаності про розгляд третейським судом справи щодо стягнення заборгованості за указаним договором, у тому числі після смерті останнього, права правонаступника прав та обов`язків ОСОБА_15 можуть бути захищені шляхом ухвалення рішення про визнання відсутніми зобов`язань за таким договором.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення у цьому провадженні, серед іншого не перевірив належним чином суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення, у вироку суд надав вибіркову оцінку дослідженим доказам, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З урахуванням зазначеного, неможна констатувати, що висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, є такими, що відповідають фактичним обставинам

На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, на що обґрунтовано вказують прокурор та представник потерпілої в апеляційних скаргах, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно безпосередньо повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, а не лише ті докази, на які вказують прокурор та представник потерпілої в апеляційних скаргах.

Враховуючи викладене, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, мають ретельно перевірятись при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4