Справа № 466/1604/26
Провадження № 1-кс/466/603/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м.Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст.206 КПК України

в с т а н о в и в :

03 березня 2026р. до Шевченківського районного суду м.Львова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст.206 КПК України, в якій він просить зобов`язати уповноважених осіб та органів звільнити ОСОБА_3 з-під варти. В обґрунтування клопотання покликається на те, що1 березня 2026 року в ході невідкладного обшуку о 3 годині 37 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 слідчий затримав ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Підставою для затримання слідчим вказано те, що особу застали безпосередньо після вчинення злочину. Події 28 лютого 2026 року відбувалися на вулиці Окуневського, 4 у місті Львові близько 12 години. А саме затримання відбулося наступного дня за зовсім іншою адресою в іншому місці. Також у протоколі затримання вказано про те, що не слідчий здійснив таке затримання, а оперативні працівники, відомості про яких та їх повноваження відсутні в матеріалах кримінального провадження. Фактичне затримання ОСОБА_3 відбулося о 3 годині 37 хвилин 1 березня 2026 року, однак, повідомлення Центру безоплатної правової допомоги відбулося лише о 4 годині 15 хвилин, що є очевидним порушенням права на захист. За таких обставин слід вважати, що затримання ОСОБА_3 в порядку ст.208 КПК України відбулося без достатніх для цього підстав і є незаконним, а ОСОБА_3 утримується під вартою без будь-якого судового рішення, незаконно та без жодних для цього підстав.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити заявнику у задоволенні клопотання, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не можу бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосовувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним за судженням.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя, це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який державний орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав для позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Виходячи із вищезазначених норм законодавства, розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», зокрема, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішенням суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ст.ст. 3, 26 КПК України слідчий суддя має повноваження на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування. До повноважень слідчого судді не належить вирішення питань щодо законності позбавлення особи свободи для забезпечення виконання обов`язку, встановленого законом, в тому числі конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту Вітчизни.

Глава 18 Розділу ІІ КПК України, в якій міститься стаття 206, регулює заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи та затримання особи.

За ст. 206 КПК України слідчий суддя перевіряє законність підстав для позбавлення свободи, зокрема, підозрюваного за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Зі змісту клопотання вбачається, що фактичне затримання ОСОБА_3 відбулося о 3 годині 37 хвилин 1 березня 2026 року, однак, повідомлення Центру безоплатної правової допомоги відбулося лише о 4 годині 15 хвилин, що є очевидним порушенням права на захист, тобто у даному випадку має місце незгода заявника із діями уповноважених службових осіб СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо затримання ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Однак, слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 03.03.2026, клопотання слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП України у Львівській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарання (№19)».

А отже відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства. А тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення клопотання відсутні.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів особи уповноваженими службовими (посадовими) особами при здійсненні ними свої повноважень, для судового захисту така особа вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу в порядку чт.214 КПК України із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.2,3,24,26,206 КПК України, слідчий суддя

постановив:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст.206 КПК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1