Справа № 135/236/26
Провадження № 1-кс/135/60/26
У Х В А Л А

іменем України

17.02.2026 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижин клопотання слідчого СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 12.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається

16.02.2026 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене в рамках кримінального провадження № 0000046 від 12.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

За змістом клопотання та доданих до нього матеріалів слідчий зазначає, що 12.02.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з явними ознаками насильницької смерті. У ході досудового розслідування перевіряється версія причетності до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.02.2026 під час проведення огляду місця події території обслуговування позаду будинку АДРЕСА_2 вилучено мобільний телефон марки «Redmi» в корпусі чорного кольору, який поміщено до спеціального герметичного пакета «Національна поліція України» NPU5748759 як предмет, що може мати значення речового доказу у зазначеному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 14.02.2026 зазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000046 відповідно до ст. 98 КПК України. Необхідність накладення арешту слідчий мотивує тим, що незастосування такого заходу може створити реальну небезпеку знищення, пошкодження, підміни, втрати або незаконного відчуження вилученого майна, що фактично унеможливить проведення судових експертиз та інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення істотних для кримінального провадження обставин.

2. Позиція учасників

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав заяву з проханням розглянути клопотання за його відсутності, у якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи їх необхідністю забезпечення ефективного розслідування та захисту суспільного інтересу.

Власники та користувачі майна, на яке накладається арешт, у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого, дізнавача, прокурора, власників та користувачів майна, на яке накладається арешт, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна, якщо слідчий суддя визнає можливим ухвалити рішення за наявними матеріалами. Враховуючи характер заявленого клопотання, необхідність оперативного вирішення процесуального статусу вилученого майна та дотримання строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за відсутності слідчого, а також власників та користувачів майна, на яке накладається арешт.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

3. Обставини, встановлені слідчим суддею, та положення закону, якими він керувався. Мотиви, з яких слідчий суддя виходив під час постановлення ухвали

3.1. Факти та обставини, встановлені слідчим суддею, що мають значення для кримінального провадження

З витягу з ЄРДР убачається, що групою слідчих СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 12.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині).

У межах цього кримінального провадження розслідуються обставини настання смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , труп якого з явними ознаками насильницьких дій було виявлено 12.02.2026 за адресою: АДРЕСА_1 . Органом досудового розслідування перевіряється версія причетності до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.02.2026 у період часу з 10:20 по 11:00 слідчим СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_3 проведено огляд місця події території обслуговування будинку АДРЕСА_2 , під час якого вилучено мобільний телефон марки «Redmi» в корпусі чорного кольору, який поміщено до спеціального герметичного пакета «Національна поліція України» NPU5748759.

З наданої суду постанови слідчого від 14.02.2026 вбачається, що вказане вилучене майно, яке можливо належить ОСОБА_5 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000046 відповідно до ст. 98 КПК України як матеріальний об`єкт, що може містити відомості, суттєві для встановлення обставин цього кримінального провадження, зокрема щодо настання смерті ОСОБА_4 та перевірки причетності до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Клопотання про накладення арешту на вказане майно подано до суду у межах строку, встановленого частиною п`ятою статті 171 КПК України для звернення з таким клопотанням.

3.2. Положення закону, якими керувався слідчий суддя

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого, є тимчасове вилучення майна та арешт майна (п. 6, 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення; потреби досудового розслідування виправдовують відповідний ступінь втручання у права і свободи особи; може бути виконане завдання, для виконання якого вони звернулися із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно зі статтею 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язаний врахувати: правову підставу для арешту; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та пропорційність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для відповідних осіб.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування та розпорядження майном можуть застосовуватись лише за наявності реальних, а не абстрактних ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо у разі незастосування такого заходу.

3.3. Мета і підстави арешту вилученого майна

Оцінюючи надані стороною обвинувачення матеріали, слідчий суддя виходить із того, що арешт майна у цьому кримінальному провадженні заявлено виключно з метою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, забезпечення збереження речових доказів, а отже, перевірці підлягає, чи відповідає вилучений мобільний телефон критеріям ст. 98 КПК України та чи існує реальна потреба в арешті як способі його збереження.

З огляду на зміст витягу з ЄРДР, постанови слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом та протоколу огляду місця події, слідчий суддя встановив, що мобільний телефон марки «Redmi» в корпусі чорного кольору, вилучений 14.02.2026 з прибудинкової території, міг знаходитися у володінні ОСОБА_5 та бути використаним ним безпосередньо перед або після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Наявна у цьому телефоні інформація (відомості про вхідні та вихідні дзвінки, текстові та інші повідомлення, листування у месенджерах, дані про місцезнаходження пристрою, інші цифрові сліди) може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час зазначеного кримінального провадження, зокрема для перевірки версії причетності ОСОБА_5 до спричинення смерті ОСОБА_4 та встановлення часу, місця й характеру його можливих контактів із потерпілим та іншими особами.

З урахуванням характеру цифрової інформації, що міститься у мобільному телефоні, без накладення арешту існує реальна, а не абстрактна небезпека її зміни, видалення чи знищення як самим ймовірним власником, так і третіми особами у випадку відновлення доступу до пристрою, у тому числі шляхом віддаленого керування через мережу Інтернет. Така небезпека унеможливила б проведення запланованих слідчих (розшукових) дій та експертних досліджень (у тому числі комп`ютерно-технічної експертизи) з метою повного дослідження вмісту телефону, відновлення видаленої інформації та фіксації її як доказу.

Отже, сукупність наведених обставин дає підстави вважати, що вилучений мобільний телефон є матеріальним об`єктом, щодо якого існують розумні підозри, що він містить або може містити відомості, що мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження. Вказане майно може бути використано як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду, а отже, відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, що є необхідною умовою накладення на нього арешту відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у зв`язку з метою, передбаченою п. 1 ч. 2 цієї статті збереження речових доказів.

Водночас слідчий суддя враховує, що на час розгляду клопотання власник мобільного телефону достеменно не встановлений, однак такий статус майна не виключає його тимчасового обмеження в обігу за умови доведеності його зв`язку з предметом доказування та наявності реальних ризиків втрати доказової інформації. Потенційний власник або інша заінтересована особа не позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про скасування чи зміну арешту в порядку ст. 174 КПК України після проведення необхідних слідчих та процесуальних дій.

За таких обставин клопотання відповідає вимогам ч. 1 ст. 173 КПК України, оскільки слідчий довів як наявність зв`язку майна з кримінальним правопорушенням, так і необхідність арешту для запобігання зміні, відчуженню чи втраті його доказових властивостей.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доводи слідчого про необхідність накладення арешту на зазначене майно щодо визнання його речовим доказом та потреби забезпечення його збереження на цьому етапі досудового розслідування обґрунтованими.

Застосовуючи арешт, слідчий суддя, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, виходить із того, що заборона користування, розпорядження та відчуження мобільного телефону застосовується за наявності конкретних, а не абстрактних ризиків його зміни, пошкодження чи втрати доказової інформації у разі незастосування такого заходу. Наведені стороною обвинувачення обставини свідчать про необхідність на даному етапі досудового розслідування в обмеженні прав власників та користувачів на користування, розпорядження та відчуження вилученим майном. Доказів істотних негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на це, слідчий суддя не вбачає підстав для сумніву в співмірності застосованого обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки накладення арешту на майно відповідає вимогам законодавства, є необхідним і пропорційним втручанням у права потенційного власника та спрямоване на досягнення цілей кримінального правосуддя.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 167, 170173, 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 12.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Накласти арешт із позбавленням права користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене під час проведеного 14 лютого 2026 року огляду місця події майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi» в корпусі чорного кольору, поміщений до спеціального герметичного пакета «Національна поліція України» NPU5748759.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя