Провадження № 1-кс/752/937/26
У Х В А Л А

12 лютого 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року,-

в с т а н о в и в:

в провадженні слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва перебуває клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 р., в якому, з урахуванням уточнень поданих адвокатом ОСОБА_5 , просить скасувати арешт майна, накладений ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.09.2025р. у справі № 752/19253/25, в частині майна, вилученого під час обшуку 22.08.2025 року, а саме: грошових коштів у сумі 13 950 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США; грошових коштів у сумі 260 (двісті шістдесят) євро.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000541 від 25.04.2025 року.

22.08.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено невідкладний обшук. Під час вказаної слідчої дії було вилучено особисте майно ОСОБА_4 , а саме: Мобільний телефон iPhone 16 Pro Max (с/н: НОМЕР_1 ); Мобільний телефон iPhone 16 Pro Max (с/н: НОМЕР_2 ); Грошові кошти в сумі 13 950 доларів США та 260 євро.

Посилається на те, що у розпорядженні сторони захисту наявна відповідь органу досудового розслідування на адвокатський запит, у якій прямо зазначено, що арешт на вилучені в ході вказаного обшуку речі та документи окремо не накладався. Орган досудового розслідування обґрунтовує законність їх утримання тим, що дане майно повністю охоплюється ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2025р. (справа № 752/19253/25), якою було надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання та вилучення саме цих речей та коштів.

Таким чином, представник власника майна вважає, що майно набуло статусу арештованого як таке, що прямо зазначене в судовому рішенні, з метою забезпечення його збереження як речових доказів та, перш за все, - забезпечення подальшої конфіскації майна.

Разом з тим, станом на момент вилучення майна, підозрюваному ОСОБА_6 інкримінувалася ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої передбачає обов`язкову конфіскацію майна.

Однак, 22.01.2026 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри - наразі його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 369-2 КК України, яка не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Оскільки майно ОСОБА_4 (яка не є підозрюваною) утримувалося саме як таке, що охоплюється ухвалою для забезпечення конфіскації за тяжчий злочин, наразі така процесуальна потреба повністю відпала в силу закону.

Вилучені кошти в сумі 13 950 доларів США та 260 євро є особистими заощадженнями ОСОБА_4 , які знаходилися у її власному помешканні. Під час обшуку не було виявлено жодної купюри, яка б була заздалегідь помічена («маркована») або ідентифікована як предмет неправомірної вигоди. У зв`язку з тим, що конфіскація за даною підозрою неможлива, подальше утримання грошових коштів особи, яка не є суб`єктом кримінального правопорушення є неактуальною.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 повністю визнав вину за новою підозрою та надав детальні викривальні покази (протокол від 22.01.2026р.).

Враховуючи вищевикладене, подальше обмеження права власності ОСОБА_4 втратило свій легітимний характер та не відповідає завданням кримінального провадження.

Від адвоката ОСОБА_5 надійшла заява, відповідно до якої, зокрема просить розгляд клопотання здійснювати за його відсутності та відсутності власника майна, клопотання підтримують в повному обсязі.

Від старшого слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 надійшла заява відповідно до якої останній не заперечує проти скасування арешту з грошових коштів у сумі 13 950 доларів США та 260 Євро, просить справу розглядати за його відсутності.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000541 від 25.04.2025 року.

В рамках зазначеного кримінального провадження, 22.08.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено невідкладний обшук. Під час вказаної слідчої дії було вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 13 950 доларів США та 260 євро.

Ухвалою слідчого судді від 01.09.2025 року надано дозвіл слідчому СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , який входить до групи слідчих СУ ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025, на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, а також з метою вилучення речей та документів, що мають значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, грошові кошти в розмірі 13950 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США; грошові кошти в розмірі 260 (двісті шістдесят) ЄВРО.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Станом на момент вилучення майна, підозрюваному ОСОБА_6 інкримінувалася ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої передбачає обов`язкову конфіскацію майна.

Однак, 22.01.2026 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри - наразі його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 369-2 КК України, яка не передбачає додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

В силу п. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В силу положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 236 КПК України, зокрема, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 01.09.2025 року слідчим суддею прямо надано дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 слідчому СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , який входить до групи слідчих СУ ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025, за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, а також з метою вилучення речей та документів, що мають значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, грошові кошти в розмірі 13950 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США; грошові кошти в розмірі 260 (двісті шістдесят) ЄВРО.

Враховуючи в сукупності вищезазначені норми, а також позицію сторони обвинувачення викладену у заяві старшого слідчого СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 , який не заперечує проти скасування арешту, що обумовлює повернення, зазначеного у клопотанні майна його володільцю.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Враховуючи обставини викладені у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 169,174,236,309 Кримінального процесуального кодексу України,-

п о с т а н о в и в:

клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000541 від 25.04.2025 року - задовольнити.

Повернути ОСОБА_4 майно, вилучене під час проведеного 22.08.2025 року обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 13 950 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) доларів США; грошових коштів у сумі 260 (двісті шістдесят) євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1