Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3791/25
Провадження № 1-і/723/7/26
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого різноробочим Сторожинецького лісового фахового коледжу, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом здійснюється розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000200 від 02.07.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, яке обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою схилення чи примушування їх до зміни наданих ними показів, або відмови від них з метою уникненя покарання, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу суд має перевірити обставини, які свідчать про не зменшення ризику чи появу нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, внаслідок дії яких неможливо завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29.07.2025 року до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався, востаннє до 27.02.2026 року, з можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242240 грн.

Застосовуючи до ОСОБА_3 запобіжний захід, слідчий суддя встановив обгрунтованість повідомленої підозри за ч. 2 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, визначені в ст. 178 КПК України, суд вважає, що встановлені ризики продовжують існувати і не зменшилися.

Суд знаходить обгрунтованим заявлений прокурором ризик за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як перебуваючи на волі ОСОБА_3 матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, як зазначає прокурор, надали викривальні покази щодо протиправної діяльності обвинуваченого, пов`язаної із збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою зміни наданих ними показів, або відмови від них, з метою уникнення покарання та запобігти даному ризику будь-яким іншим шляхом, окрім як застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можливо.

Також обгрунтованим є ризик за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, зокрема і за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, однак на даний час в силу ст. 89 КК України він вважається раніше не судимою особою. Поряд з цим ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, має статус обвинуваченої особи за ст. 307 КК України у іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії судового розгляду. Суд знаходить, що дані обставини наведені прокурором в обґрунтування ризику за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказують на те, що запобігти вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, іншим шляхом окрім, як продовженням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не можливо.

До завершення строку дії попередньої ухвали суду щодо тримання під вартою ОСОБА_3 судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений, так як не допитані свідки, не досліджені письмові докази.

З огляду на те, що в кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, на підставі якого проводиться судовий розгляд, то суд не з`ясовує питання щодо обгрунтованості підозри. Обгрунтованість пред`явленного обвинувачення суд матиме можливість оцінити лише за результатами з`ясування обставин справи і дослідження доказів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Таким чином, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України щодо винятковості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, а також те, що ОСОБА_3 в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, по`язаних з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, а на даний час є обвинувачениим у двох кримінальних провадженнях щодо злочинів у цій же сфері, суд вважає, що застосований запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 є доцільним, таким, що відповідає нормам кримінально-процесуального закону, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і не виходить за рамки розумних строків. Тому слід продовжити строк тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави та покладанням на обвинуваченого обов`язків у разі її внесення.

Виходячи із необхідності визначення розміру застави який, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, враховуючи наявні ризики, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його соціальний стан, суд вважає, що заставу слід призначити у раніше визначеному розмірі, який може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 176-178, 182-184, 196-199 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 26 квітня 2026 року.

Визначити ОСОБА_3 заставу у раніше визначеному розмірі - 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які можуть бути внесені як обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області, код отримувача , банк одержувача Держказначейська служба України м.Київ, код банку отримувача 37567646, рахунок UA0008745, одержувач коштів: ТУ ДСА України в Чернівецькій області, зазначивши у призначенні платежу платіжного документу інформацію про ухвалу суду та ПІБ обвинуваченого).

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , обов`язки: прибувати до суду із встановленою останнім періодичністю, не відлучатися із м. Сторожинець Чернівецького району Чернівецької області без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи, утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя