Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1112/26
Номер провадження 1-кс/711/359/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання старшого слідчого криміналіста відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000044 від 09.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який не є особою з інвалідністю, розлученого, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України несудимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий криміналіст відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданим в рамках кримінального провадження №0000044 від 09.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000044 від 09.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.02.2026 близько 16 год. 15 хв. перебуваючи поблизу авто-кооперативу «Автомобіліст», що розташований за адресою: вул. Олени Теліги, м. Черкаси, Черкаська область, маючи при собі предмет зовні схожий на гранату «OF-37», на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до військовослужбовців, а саме працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 : стрільця відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та оператора групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які відповідно до наказу начальника ОМТЦК Черкаського ОТЦК від 08.02.2026 № 61 здійснювали оповіщення населення та перевірку військово-облікових документів, після прохання останніх пред`явити військово-облікові документи, ОСОБА_5 почав тікати від працівників РТЦК та СП, які почали наздоганяти ОСОБА_5 , останній маючи умисел спрямований на вбивство військовослужбовців, усвідомлюючи власні дії та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив кидок предмету зовні схожого на гранату «OF-37» в бік працівників РТЦК та СП, який в свою чергу вибухнув, але ОСОБА_5 не довів свій злочинний намір з причин, що не залежали від його волі, так як вищевказані військовослужбовці встигли залишити місце враження боєприпасу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом або більше особам.

Він же, всупереч встановленому законом порядку, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений слідством час, день та місці, придбав один предмет зовні схожий на гранату «OF-37», яку носив в одній із кишень курточки, до 16 год. 15 хв. 09.02.2026 та в цей час кинув її в бік військовослужбовців, а саме працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок чого вона вибухнула. Відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 09.02.2026 в ході огляду виявлено спусковий важіль підривника F-11, 4 уламки неправильної форми ймовірно від корпусу гранати «OF-37».

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

09.02.2026 о 17 годині 25 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.02.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від 09.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.02.2026;

- протоколом огляду місця події від 09.02.2026;

- актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 09.02.2026 № 48;

- показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 09.02.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи зібрані докази на даному етапі досудового розслідування, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який відповідно ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, та тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ініціатор клопотання зазначає, що метою застосування до ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик можливого переховування від органу досудового розслідування з підстав тяжкості покарання, що загрожує, також узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, що не пов`язаний із триманням під вартою, усвідомлюючи, що він підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, матиме реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також останній неодноразово вказував на те, що за адресою реєстрації він не проживає, а живе «то там, то там»;

- п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час встановлюються адреси, за якими ОСОБА_5 міг тимчасово проживати та міг (може) зберігати зброю та боєприпаси в інших місцях (за місцем реєстрації, за місцем тимчасового проживання);

- відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі може створити штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню;

- відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик вчинити інші кримінальні правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та вчинив інші кримінальні правопорушення.

Зазначене вище, на переконання органу досудового розслідування, свідчить про відсутність гарантій належної правомірної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 .

На теперішній час в органу досудового розслідування немає даних про те, що ОСОБА_5 не може утримуватися в умовах СІЗО.

Виходячи з усього вище перерахованого, жоден із м`якших запобіжних заходів не здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти наведеним вище ризикам.

На підставі викладеного, слідчий, за погодженням з прокурором, просила застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 60 діб без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому та додані до нього докази. Додатково прокурор зазначив, що підозра ОСОБА_5 у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, є обґрунтованою на підставі вже зібраних органом досудового розслідування доказів, зокрема показами потерпілих. Крім того зауважив на реальності та обґрунтованості існуванні ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість покарання, в разі визнання його винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, може переховуватись від слідства та суду. При цьому просив врахувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме, що підозрюваний намагався втекти від працівників ТЦК, які здійснювали перевірку документів та оповіщення про громадян мобілізацію. Також, для уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , перебуваючи на волі зможе знищити, спотворити чи приховати докази, які ще не вилучено органом досудового розслідування, зважаючи на початкову стадію кримінального провадження, відомості про яке внесено два дні тому. Крім того, перебуваючи на волі підозрюваний може створити штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень, що вказує на обґрунтованість ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, прокурор вважає, що існує ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального провадження, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте на шлях виправлення не став та знову підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень, що розслідуються у даному кримінальному провадженні. Зважаючи на особливості подій кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , на переконання сторони обвинувачення інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не відповідатиме меті кримінального провадження, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти зазначеним вище ризикам. На підставі викладеного прокурор просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 відмовився надавати покази на підставі ст. 63 Конституції України. При цьому вказав, що він не причетний до інкримінованих йому злочинів, він не вчиняв жодних дій проти працівників ТЦК, а навпаки, це вони його побили, незаконно утримували в автомобілі. Він не намагався втекти від них. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони обвинувачення та просив суд відмовити в його задоволенні, з огляду на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення. Так, підозра ОСОБА_5 в інкримінованих йому в провину злочинах ґрунтується виключно на показах потерпілих, які є зацікавленими особами. Жодних прямих доказів, які б вказували про причетність його підзахисного до вчинення кримінально-протиправних дій не надано. Ризики, зазначені стороною обвинувачення необґрунтовані та безпідставні, оскільки підозрюваний не вчиняв жодних дій, що вказували б на можливість переховування від органу досудового розслідування чи суду, він не може нічого знищити, оскільки не причетний до злочинів, які йому інкримінуються, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання захисника, всі ризики є абстрактними, надуманими та ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого повністю, оскільки жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № № 0000044 від 09.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України (у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті двом або більше особам), ч. 1 ст. 263 КК України (у носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу).

Згідно положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України (санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі), відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України (санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк трьох до семи років) відноситься до категорії тяжких злочинів.

Так, 09.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 10.02.2026 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Висновок про те, що повідомлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, в тому числі що було направлене на позбавлення життя двох або більше осіб (п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України), підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та доданими до клопотання доказами, а саме: протоколами прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_8 від 09.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.02.2026; протоколом огляду місця події від 09.02.2026; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 09.02.2026 № 48; показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 09.02.2026; іншими матеріалами кримінального провадження.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри зводились до оцінки доказів, зібраних та наданих до клопотання стороною обвинувачення.

Слід враховувати, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" N 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази переконали б неупередженого спостерігача в тому, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Зазначені стороною захисту доводи не спростовують висновки про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 на такому рівні, який є достатнім для обрання запобіжного заходу стосовно нього.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів.

Також, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за інкриміновані в провину ОСОБА_5 злочини, в тому числі передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не узявши особу під варту.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність вказаних вище обставин наведених стороною захисту, не можуть бути вирішальними, що могло б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо наявності ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду.

Що стосується ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії та органом досудового розслідування ще не встановлено всіх обставин кримінальних правопорушень, на даний час встановлюється адреси за якими ОСОБА_5 міг тимчасово проживати, де міг зберігати зброю та боєприпаси, а також встановлюються інші такі місця. А тому, перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, він може знищити чи сховати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що перебуваючи на волі підозрюваний особисто чи через третіх осіб може створити штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншим особам, а також зберігання, носіння та застосування в публічному місці вибухового пристрою, що створює загрозу для оточуючих. Крім того, як встановлено з матеріалів долучених до клопотання, підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, однак був звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості. Проте, на думку слідчого судді, вказане вище свідчить про відсутність гарантій належної правомірної поведінки підозрюваного та необхідність застосування до нього суттєвих заходів процесуального примусу

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначений дій.

Отже, слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, також враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, враховуючи дані про особу підозрюваного, особливості його життєдіяльності, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування, обставини кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку інкримінованих органом досудового розслідування злочинів, слідчий суддя вважає, що такі запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт неможливо застосувати до підозрюваного та єдиним запобіжним заходом, спроможним досягнути мети його застосування в кримінальному провадженні є тримання під вартою.

Так, враховуючи особливості події кримінальних правопорушень вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування..

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, знищення, приховання чи спотворення речей, які мають значення для кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню та обирає підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09.04.2026.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Слідчий суддя, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання, оскільки останньому повідомлено про підозру, в тому числі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, який був направлений на позбавлення життя інших осіб, яке відповідно до ст. 3 Конституції України, визнається найвищою соціальною цінністю.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого криміналіста відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000044 від 09.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України - задовільнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 09.04.2026 включно з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання 09.02.2026.

Строк дії ухвали визначити до 09 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, прокурору, направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1