Номер провадження 1-кп/754/521/26
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2026 року

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження №0002366 від 16 серпня 2025 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Деснянського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження №0002366 від 16 серпня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 діб без визначення розміру застави з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків ухилення від суду та незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Клопотання обгрунтовується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за скоєння якого передбачена виключно у виді позбавлення волі на строк до 10 років, з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків шляхом погроз, вмовляння чи підбурювання до дачі неправдивих показань або до безпідставної відмови від дачі показань, що буде перешкоджанням здійсненню об`єктивного судового розгляду.

Захисником в судовому засіданні заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, або визначення розміру застави у кримінальному провадженні, з тих підстав, що прокурором не наведено доказів можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, відсутність обгрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Обвинувачений в судовому засіданні просив задовольнити клопотання його захсиника та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, немає наміру незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення.

Суд вислухавши доводи прокурора, доводи захисника, думку обвинуваченого, дослідивши клопотання прокурора та захисника, матеріали судового провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ухвалою суду від 21 січня 2026 року ОСОБА_3 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави до 21 березня 2026 року (включно).

Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що спричинив загибель людини, за який законом передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, не працевлаштований, без міцних соціальних зв`язків.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків, з урахуванням встановлених на даному етапі обставин вчинення протиправних дій, доводять, що цей ризик є достатньо високим. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик переховування від суду, суд також оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та вважає, що вказаний ризик є реальним.

Крім того, суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу обвинуваченим на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань, що після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - свідок допитується безпосередньо в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). В даному кримінальному провадженні свідки сторони обвинувачення ще не допитані, а відтак ризик незаконного впливу на свідків не можна повністю виключити на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні, наявність характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його, на думку захисника, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявності зазначених вище ризиків.

Суд зауважує, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд враховує той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На переконання суду, застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту, буде недостатнім для запобігання реалізації обвинуваченим встановленого ризику переховування від суду, незаконного впливу на свдків у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та відсутність підстав для задоволення клопотання захисника.

При постановленні даної ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до положень п. 2 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинив смерть потерпілого, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним і дійсним ризикам.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 10 травня 2026 року (включно).

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляції до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий: