Справа № 333/2480/26
Провадження № 1-кс/333/1086/26
УХВАЛА

06 березня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000243, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Ткаченка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, перебував на посаді навідника 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2026 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000243, відомості про яке внесені до ЄРДР 22.01.2024року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

19.10.2023 року солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 поблизу колишнього АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 01.05.2025 року, а саме: до моменту з`явлення до органу досудового розслідування.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

01.05.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Того ж дня, ОСОБА_5 було направлено до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 виявив бажання продовжити проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а командиром військової частини була надана письмова згода щодо подальшого проходження військової служби солдатом ОСОБА_5 , відповідно до положень діючого законодавства до Заводського районного суду міста Запоріжжя направлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності. Через неодноразову неявку підозрюваного ОСОБА_5 в підготовчі засідання з розгляду клопотання, Заводським районним судом міста Запоріжжя відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з викладеним, прокурором відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні та визначено його строк до 07.08.2025 року.

Одночасно із цим з`ясовано, що 12.05.2025 року ОСОБА_5 знову самовільно залишив місце служби у місці тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 .

30.07.2025 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри підозрюваного вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільне залишення місця служби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби. Крім того будучи направленим до військової частини для подальшого проходження служби, самовільно залишив місце служби та переховується від органу досудового розслідування, через що оголошений у розшук.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_5 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є особливо тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 повністю підтримали клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили його задовольнити.

Слідчий додатково зазначив, що строк досудового розслідування не продовжувався. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2025 року було відмовлено у задоволенні прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , після чого справу було повернуто для продовження досудового розслідування. 16.07.2025 року постановами прокурора досудове розслідування у кримінальному провадженні було відновлено, строк досудового розслідування визначено до 07.08.2025 року. 30.07.2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що він хоче продовжити військову службу, але у прикордонній службі, так як добре знає місцевість. До Заводського районного суду м. Запоріжжя не з`являвся, оскільки як не був обізнаний про дати судових засідань.

Він залишив місце служби у травні 2025 року у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, зокрема із ногами, оскільки, за його словами, не міг ходити. Він повідомив, що його було направлено до м. Дніпра для проходження військово-лікарської комісії. Під час огляду у лікаря-невропатолога він зазначав про необхідність проведення операції у зв`язку з неможливістю нормально пересуватися, однак, останній дав йому таблетку, порізану на 4 частини. ВЛК він не пройшов, у зв`язку з необ`єктивним обстеженням. Він просив командування відпустити його до м. Одеси, щоб він зміг пройти належне обстеження та зробити операцію.

У подальшому він прибув до м. Одеси, де пройшов медичне обстеження, за результатами якого лікар-хірург повідомив йому про необхідність проведення операції та назвав її вартість. Разом з тим, зазначеної суми коштів він не мав.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що клопотання слідчого недостатньо обґрунтоване, прокурор не довів про наявність ризиків, зазначених у ньому.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 22.01.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ч.4 ст.408 КК України за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_5 (кримінальне провадження №0000243).

22.01.2024 року постановою заступника керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі ОСОБА_9 доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні групі слідчих у складі: ОСОБА_3 (старший групи), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 .

01.05.2025 року постановою слідчого ОСОБА_3 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного 22.01.2024 року до ЄРДР за №0000243, з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.

01.12.2025 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_16 визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000243, у складі: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (старший групи), ОСОБА_4 .

01.05.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

01.05.2025 року ОСОБА_5 звернувся до старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_14 із клопотанням про намір повернутися для продовження проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 або будь-якій іншій військовій частині ЗСУ.

Того ж дня, до старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_14 від командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_20 надійшла згода на продовження військової служби солдату ОСОБА_5 .

01.05.2025 року ОСОБА_5 написав заяву та письмові згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку ч. 5 ст. 401 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2025 року відмовлено у задоволенні прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , у зв`язку з неявкою останнього у судові засідання.

Відповідно до вказаної ухвали солдат ОСОБА_5 12.05.2025 року покинув розташування військової частини НОМЕР_2 без поважних причин.

16.07.2025 року прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_19 постановив вважати закінченням строку досудового розслідування кримінального провадження №0000243, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, з урахуванням строку з дня направлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності до суду до моменту повернення судом прокурору матеріального провадження дату 07.08.2025 року.

30.07.2025 року постановами старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук; досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000243 зупинено.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2025 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 .

22.12.2025 року слідчим ОСОБА_3 в порядку ст.. 40 КПК України доручено оперативному підрозділу УКР ГУНП в Одеській області, у тому числі підпорядкованим йому відомчим структурним підрозділам, встановити місцезнаходження оголошеного у розшук ОСОБА_5 та затримати його на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2025 року.

05.03.2025 року, об 15 год. 00 хв., ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 191 КПК України.

Того ж дня, постановою слідчого ОСОБА_3 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000243.

Відповідно до доручення №3-08-2026-000650 від 06.03.2026 року Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги призначив адвоката ОСОБА_6 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_5 .

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_19 , та доданих до нього матеріалів, підозрюваний ОСОБА_5 отримав 05.03.2025 року, тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи початок судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_21 , який пояснив, що 01.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції доставлено військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - навідника 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону ОСОБА_22 . Відповідно до облікових даних ВСП, останній рахувався таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 19.10.2023 року. 01.05.2025 року ОСОБА_5 було запропоновано повернутися на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (батальйон резерву), на що він погодився та після проведення за його участю усіх необхідних процесуальних дій слідчим, його було доставлено до вказаної військової частини.

У травні 2025 року до облікових даних ВСП були внесені відомості про факт самовільного залишення місця служби ОСОБА_5 . Станом на сьогодні місцезнаходження військовослужбовця ОСОБА_5 не встановлено;

- матеріалами службового розслідування;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра стосовно ОСОБА_5 є цілком обґрунтована.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 77 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає слідчий, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Факт переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування підтверджується, на думку слідчого судді, і самим підозрюваним під час судового засідання, який не заперечував, що тривалий час проживав за місцем реєстрації, на військову службу не повертався.

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_5 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, дійшов до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення

Під час судового засідання було встановлено, що ОСОБА_5 тривалий час (з жовтня 2023 рік по травень 2025 року) не повертався до розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин.

01.05.2025 року підозрюваний був направлений до військової частини НОМЕР_2 , розташування якої також самовільно залишив.

Наведене свідчить про наявність ризику того, що підозрюваний ОСОБА_5 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані із самовільним залишенням місця служби, з метою ухилення від проходження військової служби.

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, перебував на військовій службі, раніше не судимий. Водночас, навіть наявність у нього певних соціальних зв`язків не спростовує висновки слідчого судді про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення.

Щодо ризиків незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Водночас, жодних відомостей про те, що ОСОБА_5 намагався впливати на свідка, який був допитаний під час досудового розслідування, а також інших осіб, прокурор та слідчий у судовому засіданні не надали.

Отже, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід, у межах строку досудового розслідування.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В даному випадку вважаю можливо застосувати розмір застави, передбачений ст. 182 КПК України, а саме: 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2026 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 133 120 грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000243, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 12.03.2026 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного його затримання з 15 год. 00 хв. 05.03.2026 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали складено 06.03.2026 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1