Справа № 752/4426/24
Провадження №: 1-кс/752/3366/26
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000898 від 14.05.2021,

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло вищевказане клопотання про скасування арешту майна.

В обґрунтування вимог адвокат ОСОБА_3 зазначив, що ухвалою від 10.04.2025 Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/4426/24, провадження № 1-кс/752/2830/25 накладено арешт на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, пров. Памви Беринди (Реута Михайла) 22, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006.

В результаті ознайомлення зі змістом ухвали, встановлено, що ««адвокат в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, пров. Памви Беринди (Реута Михйла) 22. (реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006, з передачею потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на відповідальне зберігання. В обґрунтування свого клопотання, адвокат зазначив, що СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 000898 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356, ч. 4 ст. 190 КК України, в рамках якого досліджується питання заволодіння нежитловою будівлею за адресою: м. Київ, пров. Памви Беринди (Реута Михйла) 22. (реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006, шляхом шахрайства. ОСОБА_5 набула статусу потерпілої у даному кримінальному провадженні. 17.09.2024 року нею було подано позов у даному кримінальному провадженні про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 62 025 000,00 грн. в якості відшкодування завданої шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням. Адвокатом зазначено про існування реальної потреби в накладенні арешту для збереження речових доказів, забезпечення заявленого цивільного позову у кримінальному провадженні, та необхідність передачі майна на відповідальне зберігання потерпілій.» Слідчий суддя задовольняючи клопотання адвоката виходив з наступного: «з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що в межах даного кримінального провадження розслідуються обставини, в тому числі заволодіння шляхом шахрайських дій групи осіб відносно належного майна ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що завдало шкоди в особливо великому розмірі. Постановою слідчого від 21.06.2024 року нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 . (реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006 визнано речовим доказом. Гр-ка ОСОБА_9 набула статусу потерпілої сторони у даному кримінальному провадженні. 17.09.2024 року потерпілою було подано цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000898 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 62 025 000,00 грн., в якості відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. 18.03.2025 року ОСОБА_6 , уродженцю с. Довгомостиська Львівської області, українцю, громадянину України, раніше не судимому у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчий суддя застосував норми передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 11 ст. 170, п. 4 ч. 2 ст. 170, ч.ч. 1, 3 ст. 171 КПК України. Оскільки кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, слідчий суддя вважає обґрунтовану потребу досудового розслідування, яка виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, визначений пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК України. Слідчий суддя у відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховує: правові підстави для арешту майна, а саме: наявність збитків, завданих ОСОБА_9 , наявність можливих дій з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 . Слідчий суддя застосував норми визначені ст. 2, ч. 11, п. 4 ст. 173 КПК України, ч. 11 ст. 170 КК України, ст. 41 Конституції України»

Як вже зазначалося вище, слідчий суддя встановив, що гр-ка ОСОБА_5 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000898 від 14.05.2021 року.

Згідно висновків слідчого судді, статус цивільного позивача у кримінальному провадженні ОСОБА_5 набула в результаті подання нею цивільного позову у даному кримінальному провадженні солідарно до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Однак такі твердження слідчого судді, як підстава для прийняття до розгляду клопотання, його задоволення та накладення арешту на майно гр-на ОСОБА_4 суперечать положенням Кримінального процесуального закону України та правилам встановлених до вирішення питань про такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Насамперед необхідно зазначити, що згідно положень ч. 1 ст. 276 КПК України - повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Отже законодавцем визначено конкретні умови та обставини, за яких можна стверджувати, що конкретна особа, вчинила дії, в результаті яких, конкретній особі завдано шкоди.

Однак зміст оскаржуваної ухвали не містить відомостей про застосування щодо будь кого з громадян таких як: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 будь-якої з процедур передбаченої ч. 1 ст. 276 КПК України. Відсутність таких відомостей та відповідних доказів свідчить, що сприйняття слідчим суддею доведеним факту вчинення громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 злочину в результаті якого було завдано будь-якої шкоди ОСОБА_10 є невірним та таким, що прийняте без надання належної оцінки доводам ініціатора клопотання та поданих до нього доказів.

Повідомлення про підозру гр-ну ОСОБА_6 здійснено за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Однак, кримінальні правопорушення передбачені ч.ч. 3 , 4 ст. 358 КК України, не являються правопорушеннями з матеріальним складом. В результаті вчинення даних кримінальних правопорушень не може бути ні потерпілих ні цивільних позивачів, так як об`єктом кримінальних правопорушень є встановлений законом порядок оббігу документів а також охоронювані законом суспільні відносини, пов`язані з цим порядком а не право приватної власності, інше право на майно чи майнові права.

Саме тому визнання особи потерпілою у кримінальних правопорушеннях передбачених ст. 358 КК України неможливе як і неможливе прийняття цивільного позову та визнання такої особи цивільним позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України - цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Зазначені положення Кримінального процесуального закону чітко вказують, що набуття статусу та прав цивільного позивача у кримінальному провадженні здійснюється виключно у разі встановленням органом досудового розслідування осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та набуття такими особами статусу підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та подання саме до цієї чітко визначеної категорії осіб цивільного позову. Свою чергу аналогічні норми, щодо обов`язкової наявності осіб у кримінальному провадженні зі статусом підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння для можливості подання цивільного позову у кримінальному провадженні також містяться у ч. 1 ст. 62 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України - цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов в порядку, встановленому цим Кодексом. Проведений аналіз вказаних норм беззаперечно свідчить, що цивільний позов про який йдеться в клопотанні адвоката як представника ОСОБА_5 не є та не може бути визнаний цивільним позовом у кримінальному провадженні а отже і про неможливість набуття ОСОБА_5 статусу цивільного позивача у даному кримінальному провадженні.

Обов`язок слідчого судді пересвідчитись, що особа дійсно набула статусу цивільного позивача та його прав визначені ст. 132 КПК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя застосував для накладення арешту підставу визначену п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Знову ж таки, ч. 6 ст. 170 КПК України, законодавець встановив чіткі критерії до переліку осіб, на майно яких можливе накладення арешту з підстав відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (цивільний позов), а саме це майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вимоги до клопотання про арешт майна визначено ст. 171 КПК України.

У свою чергу подане клопотання адвоката в інтересах ОСОБА_5 не відповідає критеріям ст. 171 КПК України, так як поданий не особою, яка набула статусу цивільного позивача у кримінальному провадженні та без доведення факту, що завдана на їх думку шкода є саме шкодою завданою в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України - слідчий суддя, суд встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. Отже в даному випадку слідчий суддя був зобов`язаний повернути клопотання про арешт майна подане адвокатом в інтересах ОСОБА_5 як цивільним позивачем.

Окрім вказаного, що зміст та правила визначені ч.ч. 1,2 ст. 172 КПК України також передбачають наявність осіб зі статусом підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, який несе цивільну відповідальність за дії підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні де заявляється клопотання про арешт майна саме цивільним позивачем.

Даними нормами визначено - клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого, та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подана ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна. Клопотання цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучено, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Через суттєві та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення питання щодо призначення до розгляду даного клопотання, що і призвело до незаконного рішення про призначення його до судового розгляду, слідчий суддя зобов`язаний був відмовити в задоволенні клопотання адвоката в інтересах ОСОБА_5 як цивільного позивача у кримінальному провадженні як то вимагає ст. 173 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України - слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України визначено - завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У своєму клопотанні адвокат зазначив, що своїм клопотанням про арешт майна він забезпечує збереження майна як речового доказу та з метою забезпечення цивільного позову.

Однак, як вже зазначалося вище, цивільний позивач позбавлений права подавати клопотання про арешт майна з підстав збереження речових доказів, так як таке право надано виключно прокурору та слідчому.

Окрім цього п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України визначено- при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

В даному ж випадку і змісті клопотання і доданих до нього доказах не міститься навіть згадки про сам факт повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, в результаті якого ОСОБА_5 завдано шкоди. У свою чергу відсутність самого існування повідомлення про підозру апріорі позбавляло можливості слідчого судді надавати оцінку щодо її обґрунтованості чи необґрунтованості в тому числі і в частині завдання шкоди, а відсутність цих даних права на задоволення клопотання та накладення арешту на майна.

Станом на дату подання даного клопотання, як раніше у даному кримінальному провадженні жодній особі, до яких пред`явлено цивільний позов не здійснено повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, яким ОСОБА_5 завдано шкоди, жодних слідчих дій за участю вказаних осіб не проводиться і фактичне застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не використовується ні органом досудового розслідування ні ОСОБА_5 для цілей та завдань кримінального провадження.

Строку у 371 день більш ніж достатньо щоб його дослідити, перевірити та здійснити інші дії на свій розсуд з використанням цього майна та встановити можливість чи не можливість його використання для доведення певних фактів чи обставин. Станом на дату складення даного клопотання вже сплинув проміжок часу більше ніж 371 дні, що вже вважається надмірним та таким, що порушує права власника. Дані обставини беззаперечно засвідчують факт того, що необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна - відпала.

Від адвоката ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_4 подана заява про розгляд без їх участі.

Прокурор надіслав заяву про розгляд за його відсутності.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2026 по справі № 752/4426/24, провадження № 1-кс/752/2830/25 було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_5 та накладено арешт на нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, пров. Памви Беринди (Реута Михайла) 22, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006.

Мотивуючи своє рішення слідчим суддею зазначалось, що СУ ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000898, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Як вбачалося з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у межах даного кримінального провадження розслідувались обставини, в тому числі, шахрайських дій групи осіб відносно належного майна ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що завдало матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 21.06.2024 року нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :82::185:0006, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000898, внесеному 14.05.2021р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказувалось, що ОСОБА_5 набула статусу потерпілої сторони в даному кримінальному провадженні, 17.09.2024 року нею було подано цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000898 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 62025000 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням.

18.03.2025 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Довгомостиська Львівської області, українцю, громадянину України, раніше не судимому у вказаному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Як слідує із ухвали, слідчий суддя у відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна врахував: правові підстави для арешту майна, а саме: наявність збитків, завданих ОСОБА_5 та наявність можливих дій з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Слідчий суддя вказав, що враховуючи наявність даних про достатність доказів, що вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, розміру завданої шкоди потерпілому та оскільки зазначена нежитлова будівля разом з земельною ділянкою є предметом зазначеного кримінального провадження та речовим доказом даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

Згідно із ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України)

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України)

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України)

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач (ч. 1 ст. 171 КПК України)

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як зазначалось вище, метою для накладення арешту слідчим суддею зазначено забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

ОСОБА_5 17.04.2024 було подано цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ..

Разом із тим, ОСОБА_6 18.03.2025 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Однак вказані правопорушення не являються правопорушеннями з матеріальним складом.

При цьому власникам майна ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 повідомлення про підозру не пред`явлено, доказів того, що вони є особами які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного не надано, відповідно відсутні підстави для арешту належного їм майна, передбачені ч. 6 ст. 176 КПК України.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 21.06.2024 нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :82::185:0006, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000898, внесеному 14.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі визнання майна речовим доказом також не є достатньою правовою підставою для подальшого арешту майна, з огляду на те, що із відповідним клопотанням про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів має право звертатись прокурор або слідчий за погодженням із прокурором.

Проте у вказаному провадженні із відповідним клопотанням ні прокурор, ні слідчий за погодженням із прокурором до слідчого судді не звертались.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Враховуючи тривале перебування майна під арештом, а саме більше року, та те, що слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а накладений арешт ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2025 у справі № 752/4426/24, провадження № 1-кс/752/2830/25 скасуванню в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст.174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 у справі №752/4426/24 (провадження № 1-кс/752/2830/25), а саме з нежитлової будівлі за адресою: м. Київ, пров. Памви Беринди (Реута Михайла) 22, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :82:185:0006.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1