ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29974/24

Провадження № 11-сс/820/78/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухівці Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницькій областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з рішенням 1 сесії VIII скликання Рівненської районної ради від 03.12.2020 ОСОБА_7 є депутатом VIII скликання Рівненської районної ради Рівненської області.

Так, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 , який працює механізатором ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», засновником якого є ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», та здійснює підживлення полів вказаного підприємства аміачною селітрою, про свої злочинні наміри, спрямовані на корисливе, протиправне, таємне викрадення аміачної селітри, яка належить ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», попередньо залучивши до протиправної діяльності ОСОБА_9 . Таким чином ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вступили у попередню змову та досягли спільного злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, діючи в умовах воєнного стану, введеного на всій території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому неодноразово продовжений іншими Указами Президента України, востаннє від 15 квітня 2025 року № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16 квітня 2025 року № 4356-ІХ «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строком на 90 діб, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», 20.02.2025 ОСОБА_7 з власного мобільного телефону № НОМЕР_1 о 16.03 год. зателефонував до ОСОБА_8 на його мобільний телефон № 098-8789-39-52 та домовилися про вчинення в той же день крадіжки аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області.

Так, ОСОБА_7 20.02.2025, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадання чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з власного мобільного телефону № НОМЕР_1 о 18 год. 23 хв. зателефонував на мобільний телефон № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та повідомив, що йому потрібно приїхати на поле неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області, де його буде чекати ОСОБА_8 , на що ОСОБА_9 погодився.

Надалі ОСОБА_9 , діючи відповідно до вказівки ОСОБА_7 , 20.02.2025, з власного мобільного телефону № НОМЕР_2 о 20 год. 27 хв. зателефонував на мобільний телефон № 098-8789-39-52, який належить ОСОБА_8 та запитав, коли та куди під`їхати, на що останній відповів, що пізніше повідомить.

В подальшому, 20.02.2025 ОСОБА_8 з власного мобільного телефону № НОМЕР_3 о 20 год. 57 хв. зателефонував на мобільний телефон № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та повідомив, що він знаходиться на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської та чекає на останнього.

Реалізуючи злочинний умисел, в період часу з 20 год 57 хв по 21 год 11 хв, 20.02.2025 ОСОБА_9 на невстановленому транспортному засобі приїхав на поле неподалік сіл Броники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області звідки за допомогою ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно, погрузили в транспортний засіб 3 тони аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», вартістю 21546,00 гривень за тонну, після чого, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 8000 грн. в якості грошової винагороди за вчинення крадіжки.

Вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» майнову шкоду на загальну суму 64 638 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, діючи всупереч спеціальному Порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (далі - Правил), діючи умисно, незаконно без передбаченого законом дозволу на придбання бойових припасів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (дата, час, місце), але не пізніше ніж 05.03.2025, придбав сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям, з яких: двадцять патронів виробництва Луганського верстатобудівного заводу, м. Луганськ СРСР, 1962 р.в., сім патронів виробництва машинобудівного заводу імені Леніна м. Фрунзе (Бишкек), СРСР, 1963 р.в., шістдесят два патрони виробництва Тульського патронного заводу, м. Тула СРСР (з них двадцять патронів 1975 р.в., сорок два патрони 1966 р.в.), двадцять один патрон виробництва Климовськогоштамповочного заводу м. Климовськ, СРСР, 1981 р.в., до самозарядного карабіну конструкції Сімонова (СКС), автоматів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РКК, РККС), ручного кулемету конструкції Дегтярьова (РКД), та іншої зброї калібру 7,62х39 мм та зберігав у невстановленому місці до невстановленого досудовим розслідуванням часу, але не пізніше 05.03.2025.

Окрім цього, ОСОБА_7 , відповідно до дозволу на право носіння та зберігання вогнепальної мисливської зброї № Р-183 від 29.03.2023, будучи власником нарізного мисливського карабіну «МКМ-072Сб», серії НОМЕР_4 , калібру 7,62х39 мм, виготовленим ПАТ «Завод Маяк» (м. Київ, Україна) шляхом промислової переробки 7,62 мм автомата АКМ (індекс 6П1), виробництва ВО «Іжмаш» СРСР, який придатний до стрільби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, діючи всупереч вищевказаних Правил, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (дата, час, місце), але не пізніше ніж 05.03.2025 передав вказану вогнепальну зброю та боєприпаси ОСОБА_9 , у якого відсутній передбачений законом дозвіл на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів.

Надалі, 05.03.2025, в період часу з 06 год 40 хв по 08 год 34 хв, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 на території Рівненської області Рівненського району Обарівської сільської ради у будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером № :04:010:0880, було виявлено та вилучено: нарізний мисливський карабін «МКМ-072Сб», серії НОМЕР_4 , калібру 7,62х39 мм, виготовлений ПАТ «Завод Маяк» (м. Київ, Україна) шляхом промислової переробки 7,62 мм автомата АКМ (індекс 6П1), виробництва ВО «Іжмаш», СРСР, який придатний до стрільби та сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям, з яких: двадцять патронів виробництва Луганського верстатобудівного заводу, м. Луганськ СРСР, 1962 р.в., сім патронів виробництва машинобудівного заводу імені Леніна м. Фрунзе (Бишкек) СРСР, 1963 р.в., шістдесят два патрони виробництва Тульського патронного заводу, м. Тула СРСР (з них двадцять патронів 1975 р.в., сорок два патрони 1966 р.в.), двадцять один патрон виробництва Климовськогоштамповочного заводу м. Климовськ СРСР, 1981 р.в., до самозарядного карабіну конструкції Сімонова (СКС), автоматів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РКК, РККС), ручного кулемету конструкції Дегтярьова (РКД), та іншої зброї калібру 7,62х39 мм.».

22 січня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України.

28 січня 2026 року слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням, погодженим із прокурором Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено частково та застосовано стосовно ОСОБА_7 строком по 22 березня 2026 року запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду, за виключенням випадків необхідності прослідувати до медичного закладу для отримання медичної допомоги ОСОБА_7 або донькою ОСОБА_11 , з покладенням зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою та покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що органом досудового розслідування не було доведено, а слідчою суддею не було встановлено передбачених частиною 1 статті 194 КПК України обставин, з якими кримінальний процесуальний кодекс безпосередньо пов?язує можливість застосування до особи запобіжних заходів.

На переконання сторони захисту, додані до клопотання про застосування запобіжного заходу докази, а саме протоколи обшуків, протоколи пояснень, протоколи про проведення НСРД не підтверджують: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, захисник зазначив,що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2024, кримінальне провадження №0001463 було відкрито за заявою генерального директора ТОВ «Група Компаній Вітагро» за фактом викрадення сої, орієнтовною вагою 500-800 тон, та мінеральних добрив (аміачної селітри та сульфату амонію), що належать ТОВ «Група Компаній Вітагро».

Разом з тим, зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що добрива використовувались у межах господарської діяльності саме ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», а саме найманим працівником вказаного товариства ОСОБА_8 .

Подія крадіжки, за версією органу досудового розслідування, мала місце при підживленні ОСОБА_8 полів, належних ТОВ «Агрохолдинг «Зоря».

Разом з тим, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що в справі відсутні будь-які докази того, що у власності ТОВ «Група Компаній Вітагро» чи ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» перебували три тонни аміачної селітри, яка нібито була викрадена. Матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, договорів поставки, видаткових накладних, або інших підтверджень належності аміачної селітри у вказаній кількості ТОВ «Група Компаній Вітагро» та подальшої її передачі у власність чи використання ТОВ «Агрохолдинг «Зоря».

Також захисник зауважує, що та обставина, що ТОВ «Група Компаній Вітагро» є засновником ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», не означає, що майно ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» є автоматично майном ТОВ «Група Компаній Вітагро», а також те, що ТОВ

«Група Компаній Вітагро» може заявляти про викрадення майна, що обліковується на ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», яке є окремою юридичною особою та має відокремлене майно.

Засновник не є власником майна заснованого ним товариства, натомість є

лише власником корпоративних прав такого товариства.

Слідчим суддею не було враховано, що матеріали кримінального провадження не містять також жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт нестачі трьох тонн селітри у ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» чи ТОВ

«Агрохолдинг «Зоря», зокрема результатів інвентаризації, актів виявлення нестачі, висновки ревізій тощо.

Також, досудовим розслідуванням не доведено, а слідчим суддею не встановлено, що 20.02.2025 року механізатор ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» ОСОБА_8 перебував неподалік сіл Броники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області, де здійснював підживлення полів вказаного підприємства та використовував при цьому належну ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» чи ТОВ «Агрохолдинг «Зоря» аміачну селітру.

Досудовим розслідуванням також не доведено, а судом не встановлено, що в період часу з 20 год. 57 хв. по 21 год. 11 хв. 20.02.2025 року мобільні телефони, які заверсією органу досудового розслідування використовувалися ОСОБА_9 та

ОСОБА_8 , перебували в зоні дії базових станцій за однією адресою.

Більше того, слідчий жодного разу не допитував ОСОБА_7 на предмет того, чи здійснював він телефонні дзвінки, відомості про які наявні у протоколі проведення

НСРД, а сам зміст розмов, які вказані у протоколі НСРД не містить жодної згадки про ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» як і будь-яку іншу інформацію яка може свідчити про причетність ОСОБА_7 до посягання на їхню власність.

В ухвалі суду зазначено, що обґрунтованість підозри підтверджується, зокрема, протоколом про результати НСРД. Водночас в ухвалі суду не наведено жодного аналізу змісту такого доказу. Не встановлено, які саме відомості з НСРД підтверджують умисел, мету, роль та форму участі ОСОБА_7 у злочині. Слідча суддя фактично обмежилась _

механічним відтворенням позиції органу досудового розслідування, що не відповідає стандартам мотивованого судового рішення.

Із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується пособництво у таємному викраденні належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» аміачної селітри, при цьому ключовою ознакою складу злочину є корисливий умисел, корислива мета на заволодіння чужим майном.

Водночас матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу,

що: ОСОБА_7 усвідомлював відсутність у ОСОБА_8 права на розпорядження аміачною селітрою та її належність ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» чи ТОВ

«Агрохолдинг «Зоря»; доказів, що дії ОСОБА_7 були спрямовані саме на таємне викрадення чужого майна, а не наприклад купівлю у ОСОБА_8 аміачної селітри; доказів, що передані нібито ОСОБА_9 для ОСОБА_8 8000 грн. є винагородою за вчинення крадіжки, а не наприклад оплатою ціни продажу аміачної селітри чи розрахунком за інші правовідносини вказаних осіб; доказів, що дії ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (якщо такі були) мали корисливу мету - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб.

Сама по собі заява директора ТОВ «Група Компаній Вітагро» про вчинення відносно іншої юридичної особи - ТОВ «Агрохолдинг Зоря» кримінального правопорушення не може вважатися самостійним та достатнім доказом на підтвердження події кримінального правопорушення.

За таких обставин подія кримінального правопорушення не підтверджена належними доказами, що саме по собі виключає можливість визнання підозри обґрунтованою, що не було враховано слідчою суддею.

Окремо апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що у березні 2025 року в ході проведення обшуків у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено аміачну селітру, яка згодом була визнана речовим доказом та на яку слідчим суддею було накладено арешт. В той же день вилучена селітра була передана на відповідальне зберігання ОСОБА_9 . При цьому слідчий не відібравзразки виявленої речовини для проведення судової експертизи з метою встановлення її відповідності речовині, яка, за версією слідства, була нібито викрадена.

Більше того, у грудні 2025 року під час проведення огляду будівель та земельної ділянки, що перебувають у користуванні ОСОБА_7 , з метою перевірки схоронності селітри, слідчий знову не здійснив відбір зразків для експертизи. Станом на цей час відповідна експертиза не замовлена та не проводиться, що унеможливлює встановлення фактичної відповідності вилученої речовини твердженням слідства.

Захисник також зазначає про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Матеріалами провадження підтверджується, що мисливський карабін та набої до нього були вилучені в ході проведення обшуку в будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим матеріалами провадження підтверджується, що вказана нарізна зброя зареєстрована за батьком ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , який володіє передбаченим законом дозволом на її володіння та зберігання.

Будинок за адресою АДРЕСА_2 хоча й був зареєстрований за ОСОБА_9 , проте перебував у вільному доступі та фактичному користуванні також його батька ОСОБА_7 , який і залишив вказаний карабін та набої у вказаному будинку.

Матеріали кримінального провадження не містять доказі на підтвердження прямого умислу. Зокрема, відсутні докази, які би підтверджували, що ОСОБА_7 об?єктивно усвідомлював, що набої є не мисливськими, а бойові.

Слідчий взагалі жодного разу не допитував ОСОБА_7 на предмет обставин

набуття вказаних набоїв, частина з яких виявились бойовими.

Таким чином, сам факт користування ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 будинком за адресою АДРЕСА_2 та те, що в ході обшуку було вилучено вогнепальну зброю та набої, частина з яких виявились бойовими, за відсутності інших доказів, не може свідчити про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 263 КК України.

За сукупністю наведеного, підозра ґрунтується на припущеннях. Ознаки інкримінованих злочинів не доведені. Відсутні належні докази події кримінального

правопорушення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, то єдиним ризиком, який слідча суддя визнала доведеним, є ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних.

Однак висновок про наявність вказаного ризику є декларативним і не

підтверджений жодним належним та допустимим доказом.

В оскаржуваній ухвалі слідча суддя не навела конкретного факту, який би свідчив про спроби або наміри ОСОБА_7 впливати на будь-яку особу. Не зазначено жодного свідка, щодо якого існує реальна загроза впливу. Не зазначено будь-які факти спроб тиску, погроз чи контактів зі свідками чи іншими підозрюваними.

Фактично суд обмежився абстрактним припущенням, що саме по собі

існування свідків у кримінальному провадженні створює відповідний ризик.

3 оскаржуваної ухвали вбачається, що слідча суддя обмежилась лише загальними посиланнями на стадію кримінального провадження та особливості допиту свідків на стадії досудового розслідування та судового розгляду, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 177 КПК України. Примірник клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, наданий стороні захисту, не містив прохання про покладення на ОСОБА_7 обов?язку утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваним ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні. Про доповнення клопотання в частині покладення зазначеного обов?язку слідчим було заявлено безпосередньо під час судового засідання, що фактично змінило обсяг та зміст заявлених вимог після їх вручення стороні захисту та порушило право на захист та принцип змагальності.

Також слідчою суддею встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, на розгляд клопотання з?явився самостійно за першою вимогою, довгий час був обізнаний із фактом розслідування зазначеного кримінального провадження, з?являвся на усі виклики слідчого, від органу досудового розслідування не переховувався.

Відтак, суд фактично визнав відсутність ризику переховування, однак всупереч

цьому все ж застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просилиїї задовольнити в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав. Вважають, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та належним чином невмотивованою, а відтак підлягає скасуванню.

Прокурор не визнав апеляційних вимог, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, думку прокурора, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно зістаттею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 оскаржує застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки вважає, що оголошена ОСОБА_7 підозра є необґрунтована, а також відсутні ризики, передбаченістаттею 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 не містить обґрунтування потреби саме такого ступеня втручання у права і свободи особи.

Слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого, погодженого з прокурором та при застосуванні запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, зазначила про наявність підстав стверджувати про високу ймовірність причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин; прокурором та слідчим доведено, що на даній стадії досудового розслідування існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, слідчий суддя, враховуючи наявний ризик, а також визначеніст.178 КПК України обставини, мету та підстави застосування запобіжних заходів (забезпечення належної процесуальної поведінки), вагомість наявних доказів, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні даних кримінальних правопорушень, обґрунтування прокурора та слідчого, наведені у поданому клопотанні, тяжкість можливого призначеного покарання, особу підозрюваного ОСОБА_7 , дійшов висновку, що належну процесуальну поведінку останнього забезпечить запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, який полягає в забороні залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду, за виключенням випадків необхідності прослідувати до медичного закладу для отримання медичної допомоги ОСОБА_7 або донькою ОСОБА_11 , з покладенням на нього зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою, а також відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Частиною 1статті 194 КПК Українипередбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини 3статті 176 КПК Українислідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею ухвалено з дотриманням зазначених вимог національного законодавства та з урахуванням практики ЄСПЛ, тому колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді.

Відповідно до вимогстатті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити вище перелічені дії.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України.

22.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України.

Зібрані під час досудового розслідування матеріали кримінального провадження (докази), дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , відповідно до вимог статей193,194 КПК України,вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать як про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України, так і існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначеного слідчим в клопотанні.

У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованості на цій стадії досудового розслідування підозри, пред`явленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити вказані правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження, додані до клопотання слідчого і доведено прокурором.

З системного аналізу статті 194 КПК України вбачається, що якщо надані сторонами кримінального провадження докази не доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, то жоден із запобіжних заходів не може бути застосований.

У відповідності до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Норми кримінального процесуального закону не містять визначення поняття «обґрунтованої підозри», тому колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria)), відповідно до якої слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.194КПК,повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «ІльгарМаммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Таким чином, колегія суддів, враховуючи також і практику Європейського суду з прав людини з цього питання, вважає, що така інформація щодо ОСОБА_7 в матеріалахсправи існує та доведена прокурором, існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити правопорушення, ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінальногопровадження, тому обґрунтованістьпідозри на цій стадії досудового розслідування у колегії суддів не викликає сумнівів.

З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника підозрюваного щодо відсутності обґрунтованої підозри неспроможними та не підлягаючими задоволенню.

Щодо існування ризиків, передбаченихстаттею 177 КПК України, слідчий суддя, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у скоєнні яких підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу підозрюваного, якиймає постійне місце проживання, має трьох дітей, утримує двох неповнолітніх дітей, отже його соціальні зв`язки є сталими, донька ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи з дитинства та відповідно висновку ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду від 01.01.2026, є обмеженою у самообслуговуванні, здатності до орієнтації та спілкуванні, здатності контролювати свою поведінку, а тому потребує постійного догляду, підозрюваний раніше не судимий, на розгляд клопотання з`явився самостійно за першою вимогою, довгий час був обізнаний із фактом розслідування зазначеного кримінального провадження, з`являвся ні усі виклики слідчого, від органу досудового розслідування не переховувався, при цьому слідчий суддя дійшов висновку про існування ризикунезаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчим суддею враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримують шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засідання (ч. 1,2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в поряду, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (ч. 4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором та слідчим доведено, що на поточній стадії досудового розслідування існує ризик, передбачений статтею 177 КПК України, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому,КПК Українине вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1статті 177 КПК України. Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором та слідчим доведено, що на поточній стадії досудового розслідування існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних,яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками слідчого судді, вважає, що слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , тоді як не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо неповноти судового розгляду, необґрунтованості та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

З огляду на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, а також встановлення наявності достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий в клопотанні та прокурор під час розгляду клопотання, обґрунтована неможливість на цій початковій стадії досудового розслідування застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявному ризику, з урахуванням обставин провадження, вимогстатті 178 КПК України, відомостей про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав, передбаченихКПК України, для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виглядідомашнього арешту, який полягає в забороні залишати місце свого проживання у певний нічний час доби, з покладенням на нього визначених судом обов`язків, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та обраний запобіжний захід буде цілком достатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

На підставі вказаного, доводи сторони захисту щодо відсутності у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 обґрунтування потреби саме такого ступеня втручання у права і свободи особи, є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, то такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Стосовно доводів апеляції про істотні порушення КПК через те, що примірник клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, наданий стороні захисту, не містив прохання про покладення на ОСОБА_7 обов?язку утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваним ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, про доповнення клопотання в частині покладення зазначеного обов?язку слідчим було заявлено безпосередньо під час судового засідання, що фактично змінило обсяг та зміст заявлених вимог після їх вручення стороні захисту та порушило право на захист та принцип змагальності, то вони не заслуговують на увагу.

Зі змісту ч.4 ст.194 КПК України вбачається, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, слідчий звертався до слідчого судді із клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту, слідчий суддя застосував більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні залишати місце свого проживання у певний (нічний)час доби, з покладенням на нього визначених саме слідчим суддею обов`язків, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи наявний ризик, а саме незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних,яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, слідчий суддя поклавна підозрюваного обов`язок, передбачений частиною п`ятою статті 194 КПК -утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваним ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Крім того, як слідчим суддею так і колегією суддів враховано відомості про особу підозрюваного, однак наведене не спростовує наявного ризику та не може визнаватися достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу до підозрюваного, або обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Слідчий суддя дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 22 березня 2026 року, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3