КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4816/26 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3511/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001230 від 25.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 369-2, ч.4 ст. 368-4 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт, із забороною користування та розпорядження, на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 10.03.2026 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 : мобільний телефон фірми «nubia» V 70 Design, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 в якому знаходиться сім карта із номером НОМЕР_3 ; документи ТОВ «Банк технологій Целебра» на 55 арк; грошові кошти в сумі 200 доларів США, купюри по 100 з номерами QD 55386048 A, PK 062226946 H.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що слідчий суддя не оцінив належним чином обґрунтованість арешту тимчасово вилученого майна, при цьому, не перевірив доводи сторони захисту про відсутність у вилученого майна ознак речових доказів для даного кримінального провадження.

Апелянт наголошує на тому, що слідчим суддею не враховано ступінь втручання у господарську діяльність ТОВ «Банк технологій «Целебра».

Крім того, апелянт зазначає про те, що сторона обвинувачення вийшла за межі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2026 у справі №752/4816/26 про надання дозволу на обшук, а слідчий суддя наклав арешт на майно, яке не передбачено вказаною ухвалою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001230 від 25.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 369-2, ч.4 ст. 368-4 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, з вересня 2025р., переслідуючи корисливий мотив, діючи за попередньою змовою групою осіб, займалися злочинною діяльністю, спрямованою на вимагання та одержання від військовозобов`язаних громадян України неправомірної вигоди для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з метою незаконного уникнення військовозобов`язаними призову на військову службу.

Зокрема ОСОБА_10 12.09.2025, перебуваючи в приміщенні кафе «Veterano coffee», що розташоване в селі Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 повідомив останній про наявність у нього зв`язківки за грошову винагороду вирішити питання про уникнення мобілізації ОСОБА_12 .

Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернулися до правоохоронних органів та у подальшому діяли під їхнім контролем.

16.10.2025 о 19 годині ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, у телефонному режимі висунув ОСОБА_11 вимогу про надання йому 6000 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме впливу на уповноважених службових осіб відповідного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та певних документів щодо ОСОБА_12 .

Того ж дня, 16.10.2025 о 21 під час зустрічі, яка відбулася в кафе «Євразія», що розташоване за адресою: м. Київ, просп. Берестейський 84-В, ОСОБА_10 також повідомив ОСОБА_11 про необхідність надання йому раніше визначеної суми, яку слід передати не пізніше 17.10.2025 його знайомому ОСОБА_13 .

17.10.2025 ОСОБА_13 , який також діяв під контролем правоохоронних органів, перебуваючи на підземній парковці торгового центру «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, пр. Степана Бандери, 11-А, передав ОСОБА_10 , неправомірну вигоду в розмірі 6000 доларів США, за здійснення ним впливу на уповноважених службових осіб відповідного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вирішення відповідних питань щодо військовозобов`язаного ОСОБА_12 .

У період з 20.10.2025 по 08.02.2026 ОСОБА_11 мала телефоні розмови через інтернет-месенджер «WhatsApp» із невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з приводу працевлаштування ОСОБА_12 до одного з суб`єктів господарювання, яке відноситься до критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення, з метою подальшого бронювання останнього під час мобілізації.

08.02.2026 у месенджері «WhatsApp» ОСОБА_11 отримала повідомлення від ОСОБА_10 , який повідомив, що вони вирішили питання з ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 вже заброньований.

15.02.2026 о 18 годині невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , у інтернет-месенджері «WhatsApp» надіслала ОСОБА_11 повідомлення з вимогою сплатити грошові кошти: 36 000 гривень - що є податками за період з листопада 2025 року по січень 2026 року та 40 000 грн. за лютий 2026 за працевлаштування ОСОБА_12 до одного з суб`єктів господарювання, який відноситься до критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період в умовах правового режиму воєнного стану, що дало змогу останньому незаконно уникнути призову на військову службу під час мобілізації, та вказала банківську картку - № НОМЕР_4 , куди слід перерахували грошові кошти.

Діючи під наглядом правоохоронних органів ОСОБА_11 20.02.2026 о 13 годині 56 хвилин виконала вимогу невстановленої досудовим розслідуванням особою, яка діяла за попередньою змовою з ОСОБА_10 , та перерахувала грошові кошти у вказаній сумі на банківську карту, яка належить ОСОБА_10 .

За вказаних обставин ОСОБА_10 підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

10.03.2026 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлена ймовірна причетність директора ТОВ «Банк технологій «Целебра» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення.

10.03.2026 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.02.2026 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «nubia» V70 Design, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім-картою із номером НОМЕР_3 ; документи ТОВ «Банк технологій Целебра» на 55 арк; грошові кошти в сумі 200 доларів США, купюри по 100 з номерами QD 55386048 A, PK 062226946 H.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП м. Києві ОСОБА_14 від 10.03.2026 вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001230 від 25.09.2025.

11.03.2026 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 подав до суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001230 від 25.09.2025.

20.03.2026 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва накладено арешт, із забороною користування та розпорядження, на майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 10.03.2026 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон фірми «nubia» V 70 Design, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 в якому знаходиться сім карта із номером НОМЕР_3 ; документи ТОВ «Банк технологій Целебра» на 55 арк; грошові кошти в сумі 200 доларів США, купюри по 100 з номерами QD 55386048 A, PK 062226946 H.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, з тих підстав, що вищезазначене майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку, проведеного 10.03.2026 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 , повний перелік згідно резолютивної частини ухвали слідчого судді, у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вищевказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна чи інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника власника майна про безпідставність арешту відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що вищезазначене майно вилучено, у зв`язку із необхідністю його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у клопотанні прокурора обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, на думку колегії суддів, є недоведеними, оскільки тимчасово вилучене майно в повній мірі відповідає ознакам речових доказів, вказаним у ст. 98 КПК України, а відтак підлягає арешту.

Як правильно встановлено слідчим суддею та вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, тимчасово вилучені документи ТОВ «Банк технологій Целебра» можуть бути використані під час проведення в подальшому судових експертиз, допитів свідків та інших слідчих та процесуальних дій.

У свою чергу, в силу приписів ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Тож, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на мобільний телефон фірми «nubia» V 70 Design, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 в якому знаходиться сім карта із номером НОМЕР_3 , позаяк, потреба у його вилученні обумовлена необхідністю проведення копіювання інформації та його огляду з метою встановлення відомостей, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, призначення експертного дослідження, у тому числі, із можливістю відновлення видаленої інформації, оскільки як вбачається з протоколу огляду, вказаний мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використані як докази обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

Крім цього, доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не доведено того, що тимчасово вилучені грошові кошти мають будь-яке відношення до вчиненого кримінального правопорушення, колегією суддів відхиляються, позаяк з протоколу огляду особи та вручення ідентифікованих (помічених) грошових коштів від 17.10.2025 вбачається, що особі, яка залучена до конференційного співробітництва вручено грошові купюри, які являють собою валюту долари США, номіналом 100 доларів США у кількості 60 штук з певними номерами та серіями, серед які були купюри по 100 з номерами QD 55386048 A, PK 062226946 H, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 , що свідчить про наявність підстав на даному етапі досудового розслідування для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна.

Таким чином, вказані доводи представника апелянта підлягають перевірці і встановленню у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та розгляду справи в суді по суті.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, в тому числі, на господарській діяльності ТОВ «Банк технологій «Целебра» колегією суддів не встановлено.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі, доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________