Справа № 646/9004/25
Провадження № 1-кп/639/149/26
У Х В А Л А

щодо дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні

12 березня 2026 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові питання щодо дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000728 від 14.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично проживав до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді у Новобаварському районному суді міста Харкова знаходиться кримінальне провадження № 0000728 від 14.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України.

12.03.2026 прокурор ОСОБА_3 подала до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що на цей час вбачаються підстави для продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України; наявність достатніх підстав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшилися; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи вищевикладене, на думку сторони обвинувачення, необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила вказане клопотання задовольнити.

Під час судового засідання захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на той факт, що прокурором не доведено ризики, оскільки потерпіла та більшість свідків судом вже допитані, тому відсутня доцільність продовження дії такого суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 та просив вказане клопотання задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріли справи та оцінивши доводи заявлених клопотань, суд приходить до таких висновків.

За змістом ст. ст. 131132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, два з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, строк покарання за санкцією яких передбачено від трьох до семи років та від п`яти до десяти років відповідно.

Ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_6 від 16.07.2025 стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.09.2025.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 08.09.2025 стосовно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 06.11.2025 включно.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 28.10.2025 стосовно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26.12.2025 включно.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 23.12.2025 стосовно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20.02.2026 включно.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 05.02.2026 стосовно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 05.04.2026 включно.

Суд вважає, що на теперішній час є доведеним існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду підтверджується наступним.

Тяжкі злочини, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, які інкримінуються ОСОБА_5 , передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від п`яти до десяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Крім того, ОСОБА_5 проходить військову службу на посаді розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження військової частини в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від суду в інших областях України.

Суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Таким чином, суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.

Пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні.

Так, свідок сторони обвинувачення ОСОБА_7 на теперішній час судом не допитаний.

Наявність зазначеного ризику обґрунтовується характером та обставинами вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 . Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_5 відомі дані про особу потерпілої та свідка у кримінальному провадженні, місце їх проживання, коло спілкування, що дає йому можливість впливати на їх свідчення, а саме: психічно впливати на останніх з метою змусити їх змінити свої показання або взагалі відмовитися від них, щоб уникнути притягнення до кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу судом враховуються обставини, визначені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , оскільки санкцією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не має тяжких захворювань чи інвалідності; 3) відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який неодружений, не має міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання; 4) наявні відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_5 до арешту проходив військову службу на посаді розвідника номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на теперішній час не здатен запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначені судом ризики не зменшились та не зникли, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Щодо посилання захисника ОСОБА_4 на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, суд зазначає, що відповідно до частини 8 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Крім цього, відповідно до абзацу 8 частини четвертої статті 183 КПК України суд не визначає ОСОБА_5 розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 372, 376, 392 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 10 травня 2026 року включно, без визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Строк закінчення тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 10 травня 2026 року о 24 годині 00 хвилин.

Копію ухвали вручити прокурору та обвинуваченому, направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1