Провадження № 1-кс/947/3023/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000936 від 05.09.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.

Досудовим розслідуванням установлено, що 16.09.2025, приблизно о 20:20 год., водій ОСОБА_4 , керуючи на підставі права на керування технічно справним автомобілем «NISSAN LEAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (далі автомобіль «NISSAN LEAF»), у темний час доби з ввімкненим ближнім світлом фар, за умови увімкненого зовнішнього міського електроосвітлення та безпосередньо відмінного освітлення траєкторії руху пішохода по проїзній частині, здійснював рух по асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вулиці Дальницька у Хаджибейському районі міста Одеси, на якій організований двосторонній рух по дві смуги для руху у кожному напрямку, а зустрічні напрямки розділені трамвайними коліями, з боку вулиці Василя Стуса у напрямку вулиці Бугаївська.

Автомобіль під керуванням водія ОСОБА_4 рухався по крайній правій смузі руху, зі швидкістю не менше ніж 90 км/год., яка майже вдвічі перевищувала установлену в населених пунктах швидкість руху 50 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі «Правила», що зобов`язують водія:

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

Здійснюючи подальший рух з перевищенням установленої в населених пунктах швидкістю для руху легкових транспортних засобів, водій ОСОБА_4 , під`їжджаючи до будинку №45 по вулиці Дальницька, не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до дозволенної, а навпаки нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, продовжував рух з перевищенням допустимої швидкості, тим самим не обравши безпечну швидкість руху, ОСОБА_4 , вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою не слідкував, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями свідомо створював небезпеку для інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення, чим проігнорував вимоги п. 1.5., п. 2.3. «б, «д» «Правил», якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

що виразилось в обранні водієм ОСОБА_4 швидкості руху керованого автомобіля, без урахування дорожньої обстановки, яка не забезпечувала йому безпеку, і не дала можливість йому постійно контролювати рух автомобіля, відволікся від керування, внаслідок чого отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду на проїзній частині небезпеки у русі, у вигляді пішохода ОСОБА_7 , який у невстановленому місці для переходу дороги, закінчував перетинати проїзну частину вулиці Дальницька зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «NISSAN LEAF» рухаючись у напрямку траєкторії руху автомобіля, внаслідок чого, через значне перевищення допустимої на даній ділянці проїзної частини швидкості руху, позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, хоча завчасно, з моменту виходу пішохода з трамвайних колій у смугу напрямку руху в бік вулиці Бугаївська міг його виявити на дорозі, і при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, проігнорував вимоги п. 12.3. вказаних «Правил», якими передбачено:

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, своєчасно не відреагував на виниклу небезпеку для руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу аж до його зупинки, і як наслідок, допустив наїзд лівою передньою частиною керованого автомобіля «NISSAN LEAF» на пішохода ОСОБА_7 під час якого відбулось закидання пішохода на капот, переднє вітрове скло, з наступним відкиданням та падінням пішохода на дорожнє покриття.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді:

а) відкрита черепно-лицьова травма: синці, садна і забійні рани голови, вогнищевий крововилив в м`яких тканинах голови, багатоуламковий перелом кісток носа та лінійний перелом потиличної кістки, крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку та мозочку;

б) закрита травма грудної клітки і живота: вогнищевий крововилив в м`яких тканинах задньої поверхні грудної клітки зліва, переломи 1,2,3,4,5,6-го правих ребер по середній пахвовій лінії та 2,3,4,5,6-го правих ребер поміж лопатковою і навколохребетною лініями, переломи 2,3,4,5,6,7-го лівих ребер по задній пахвовій лінії з крововиливами та розривами пристінкової плеври, забій легенів, розрив грудної частини аорти з крововиливом в плевральні порожнини (в правій плевральній порожнині 250 мл рідкої крові та 140 г згортків крові, в лівій плевральній порожнині 200 мл рідкої крові та 250 г згортків крові), крововилив в брижу тонкої і товстої кишок та жирову капсулу обох нирок;

в) садна передньо - внутрішньої поверхні правого колінного суглоба та передньо - зовнішньої поверхні лівого колінного суглоба, крововилив в м`яких тканинах задньо - зовнішньої поверхні нижньої третини правого стегна і задньої поверхні правого колінного суглоба.

Смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної травми голови і тулуба, спричиненої при наїзді транспортним засобом, у вигляді переломів кісток мозкового і лицьового відділів черепу, крововиливів під м`якими мозковими оболонками головного мозку, переломів правих та лівих ребер з крововиливами під пристінковою плеврою, забою легенів і розриву грудної частини аорти з крововиливом в плевральні порожнини.

Отже, водій ОСОБА_4 шляхом належного виконання вимог п.п. 1.5., 2.3. «б», «д», 12.3., 12.4., 12.9. «б» «Правил», гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і саме його фактичні дії перебувають у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди і наслідками у вигляді смерті пішохода ОСОБА_7 .

За викладених обставин, 27.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в цілях запобігання настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з таким клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників судового засідання.

Прокурор надала короткий виклад обставинам кримінального правопорушення, вимоги поданого клопотання підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Захисник просив залучити до матеріалів клопотання документи характеризуючи особу підозрюваного, проти задоволення клопотання заперечував вказуючи на недоведеність існування ризиків. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту

Підозрюваний підтримав думку свого захисника, з підозрою не погодився. Пояснив, що від потерпілого був різкий запах алкоголю, натомість він був тверезий і не встиг зреагувати, коли він вибіг на дорогу.

Прокурор в свою чергу підтвердила факт того, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

27.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», п. пунктом 175; рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.09.2025, схемою до нього, протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вилученими відеозаписами та проколами їх огляду, речовими доказами, висновками проведених судових експертиз - комп`ютерно технічної та автотехнічної експертизи та експертизою дослідження швидкості транспортного засобу до наїзду на пішохода, характеру його руху в момент розвитку події, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, а лише на підставі долучених до клопотання матеріалів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення останнім кримінально-протиправних дій.

Щодо ризиків.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а застосування запобіжного заходу бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризики, слідчий суддя враховує, що ризиками неналежної процесуальної поведінки підозрюваного визнано можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 інкриміноване діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачено позбавлення волі строком до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, у зв`язку з чим усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Також що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».

Таким чином, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_4 який раніше не судимий, усвідомлюючи міру можливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слідчий суддя вважає доведеним і ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 отримає відомості про свідків, потерпілого та їх анкетні дані, які містяться у копіях матеріалів клопотання, і з метою зміни показань або безпідставної відмови від них підозрюваний зможе впливати на останніх шляхом тиску, що буде перешкоджати здійсненню об`єктивного досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Разом з тим, щодо існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя зауважує, що обґрунтування прокурора у судовому засіданні та слідчого у письмовому клопотанні щодо існування в рамках означеного кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є неспроможними, формальними та такими, що нівелюють саму мету застосування запобіжного заходу, якою у тому числі є необхідність виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та 2-х доведених ризиків, відомості щодо особи підозрюваного, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Шодо міри запобіжного заходу.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Згідно ст. 176 КПК України саме прокурор зобов`язаний довести, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Між тим в судовому засіданні прокурор не довела таких обставин які б вказували на необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

В ході розгляду цього клопотання, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний за місцем проживання характеризується позитивно, в момент ДТП був у тверезому стані, натомість потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, в ході досудового розслідування, стороною обвинувачення не встановлено інформації стосовно наявності у підозрюваного рухомого, або нерухомого майна. Більш того, підозрюваний офіційно не працевлаштований.

Тобто, слідчий суддя вважає, що запропонований стороною обвинувачення розмір застави може не відповідати майновому стану підозрюваного, та відповідно ймовірно може бути непомірним для нього.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із домашнім арештом, за ступенем суворості є застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

Слідчий суддя, з огляду на наведені обставини, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри та ризиків протиправної поведінки підозрюваного, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі зазначені у п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя в даному конкретному випадку, з урахуванням відомостей про особу підозрюваного ОСОБА_4 та зважаючи на його вік, вважає що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде занадто суворою для підозрюваного та не виправданою для кримінального провадження, зокрема для запобігання ризикам встановлених у судовому засіданні.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі кримінального провадження більш ефективним щодо інших запобіжних заходів, з метою запобігання вчиненню ОСОБА_4 позапроцесуальних дій та неналежної процесуальної поведінки, буде цілодобовий домашній арешт, з носінням електронного засобу контролю, оскільки носіння електронного засобу контролю надасть можливість дієво зменшити ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо покладення на підозрюваного обов`язків.

Відповідно до правил ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрювану на строк не більше двох місяців.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 186, 194, 196, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 25 квітня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 25 квітня 2026 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1