КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1696/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 наухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.6 ст.152 КК України, у кримінальному провадженні № 0002196 від 29.07.2025,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.6 ст.152 КК України.

Просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 без альтернативи внесення застави.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Слідчим відділом Деснянського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002196 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України.

Слідчий вказував, що 29.07.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2025 по даному кримінальному провадженню ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.09.2025 підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування до 29.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2025 підозрюваному ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів, строк дії якого закінчується 20.12.2025.

19.09.2025 постановою виконувача обов`язків керівника Київської міської прокуратури строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців до 29.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2025 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено до 5-ти місяців до 29.12.2025.

16.12.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Києва строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 6-ти місяців до 29.01.2026.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_10 від 29.07.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_11 від 29.07.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_12 від 15.09.2025;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_13 ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_14 ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_15 ;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 29.07.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_13 від 29.07.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_15 від 16.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 29.07.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 29.07.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.10.2025;

- висновком судово-медичної експертизи від 31.07.2025 №042/1-280-2025;

- висновком судово-медичної експертизи 30.07.2025 №042/1-278-2025;

- висновком судово-медичної експертизи від 01.10.2025 №042/1-340-2025;

-висновком комп?ютерно-технічної експертизи від 04.08.2025

№CE-19/111-25/47358-KT;

- протоколом огляду від 13.08.2025;

-висновком судово-психологічної експертизи від 06.10.2025

№CE-19/111-25/56595-ПС;

-висновком судово-психологічної експертизи від 13.11.2025

№CE-19/111-25/66407-ПC;

-висновком судово-психологічної експертизи від 04.12.2025

№CE-19/111-25/56592-ПС;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 13.10.2025 №СЕ-19/111-25/56583-ФП;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 11.11.2025 №CE-19/111-25/66460-ФП;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 16.10.2025 №CE-19/111-25/56580-ФП;

- висновком судово-психіатричного експерта №1422 від 14.10.2025;

- висновком мистецтвознавчої експертизи від 24.09.2025 №CE-19/111-25/50326-M3;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року клопотання слідчого - задоволено.

Продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 29.01.2026р. включно.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти вказаним ризикам, того що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту не змінились обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не змінилась обстановка, яка дає підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 23.12.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням технічного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу судом повинно було б бути проведено аналіз ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також досліджені надані прокурором докази на їх підтвердження.

В оскаржуваній ухвалі суду не зазначено, з яких саме підстав посилання сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не береться слідчим суддею до уваги, і чому цілодобовий домашній арешт з застосуванням технічного засобу контролю не може бути тим чинником, що нівелює ризики передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що строк тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено в межах строку досудового розслідування до 29.01.2026, однак ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002196 продовжено до шести місяців, тобто до 29.01.2026, отже останнім днем досудового розслідування у справі є 28.01.2026 і строк тримання ОСОБА_8 під вартою до 29.01.2026 включно, виходить за межі досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що Слідчим відділом Деснянського УП ГУ НП в м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002196 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст. 152, ч.3 ст. 301-1 КК України.

Слідчий вказував, що 29.07.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.152, ч.3 ст. 301-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_10 від 29.07.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_11 від 29.07.2025;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію у ОСОБА_12 від 15.09.2025;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_13 ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_14 ;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_15 ;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 29.07.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_13 від 29.07.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_15 від 16.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 29.07.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 29.07.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 26.09.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.10.2025;

- висновком судово-медичної експертизи від 31.07.2025 №042/1-280-2025;

- висновком судово-медичної експертизи 30.07.2025 №042/1-278-2025;

- висновком судово-медичної експертизи від 01.10.2025 №042/1-340-2025;

-висновком комп?ютерно-технічної експертизи від 04.08.2025

№CE-19/111-25/47358-KT;

- протоколом огляду від 13.08.2025;

-висновком судово-психологічної експертизи від 06.10.2025

№CE-19/111-25/56595-ПС;

-висновком судово-психологічної експертизи від 13.11.2025

№CE-19/111-25/66407-ПC;

-висновком судово-психологічної експертизи від 04.12.2025

№CE-19/111-25/56592-ПС;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 13.10.2025 №СЕ-19/111-25/56583-ФП;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 11.11.2025 №CE-19/111-25/66460-ФП;

- висновком судової фототехнічної експертизи від 16.10.2025 №CE-19/111-25/56580-ФП;

- висновком судово-психіатричного експерта №1422 від 14.10.2025;

- висновком мистецтвознавчої експертизи від 24.09.2025 №CE-19/111-25/50326-M3;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінально-процесуального закону.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадження щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що всупереч доводам апеляційної скарги рішення про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства. При прийнятті вказаного рішення враховано, що матеріали справи містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, а також те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, віднесених до особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у даному випадку щодо малолітніх осіб, санкцією яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 15 років або довічним позбавлення волі.

Слідчим суддею вірно встановлено, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтувань необхідності збереження обраного стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_8 , під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи дані про особу підозрюваного, та ту обставину, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи, в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_8 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчим суддею не взято до уваги, що цілодобовий домашній арешт з застосуванням технічного засобу контролю не може бути тим чинником, що нівелює ризики передбачені п.п.1,3,5 ст.177 КПК України, суд апеляційної інстанції не бере до уваги виходячи з наступного.

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, оскільки він не забезпечить належної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні належний аналіз та обґрунтування продовження існування ризиків, відповідно до вимог ст. 199 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо доводів апелянта, що строк тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено в межах строку досудового розслідування до 29.01.2026, однак ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002196 продовжено до шести місяців, тобто до 29.01.2026, отже останнім днем досудового розслідування у справі є 28.01.2026 і строк тримання ОСОБА_8 під вартою до 29.01.2026 включно, виходить за межі досудового розслідування, слід зазначити наступне.

Аналізуючи конструкцію речення ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2025, якою продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002196 до 29.01.2026, слід дійти висновку, що в ній застосовано прийменник «до» разом із календарною датою - «29.01.2026». У цьому випадку варто урахувати, що в українській мові прийменник «до» застосовується разом із календарною датою лише на позначення кінцевої дати чинності включно або виконання будь-якої дії.

Варто також урахувати, що в українській мові на позначення кінцевих дат вживаються два прийменники «до» та «по», зокрема задля визначення меж певних строків. Між тим, сфери застосування вказаних прийменників розрізняються: «до» - вживають в офіційно-діловому стилі (передусім у текстах ділових документів - накази, заяви, розпорядження тощо); «по» - закріплений за розмовним стилем.

Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати лише прийменник «до».

Слід також урахувати, що питання застосування прийменника «до» вирішувалось Верховним Судом в питаннях виконання зобов`язань за договорами, а також учинення певних процесуальних дій (строків).

Зокрема, у рішенні від 09.06.2020 (справа № 419/1965/18) Верховний Суд звертав увагу на те, що контракт, термін дії якого визначено з прийменником «до 27.06.2018» вказує, що саме ця дата і є останнім днем чинності дії трудового договору.

У постанові Верховного Суду (справа № 918/1195/21) від 27.09.2022 вирішувалось питання перебігу процесуального строку, зокрема останнього дня, протягом якого може бути вчинено дію - подання апеляційної скарги «до 22.07.2022».

Аналогічні правові позиції щодо застосування прийменника «до» на позначення кінцевої календарної дати були висловлені Верховним Судом у справах № 815/1298/17, 803/1387/17, 803/350/17, 815/4720/16, 814/4170/15, 927/490/18.

При цьому, указані рішення Верховного Суду ґрунтувались на листі Інституту української мови НАН України (від 31.03.2015 № 307/209), яким надано відповідну оцінку застосування прийменників «до» та «по» задля визначення календарної дати чинності або виконання певного зобов`язання. А саме, листом (за підписом директора Інституту, доктора філологічних наук, професора П. Ю. Гриценка) надано такі роз`яснення:

1. Прийменники «до» і «по» у українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У межах цього спільного вартового значення розрізняються лише сферами свого використання: «до» - вживають в офіційно - діловому стилі, передусім у текстах ділових документів - накази, заяви, розпорядження, «по» - закріплений за розмовним стилем. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати лише прийменник «до».

2. Кінцева дата 31.12.2015 входить до визначеного вартового терміну, вона є останньою в день чинності або виконання чого-небудь. Тому вживати після цієї дати прислівник «включно» є зайвим.

За вказаних обставин вжите словосполучення до «29.01.2026» слід розуміти що саме ця дата і є останнім днем.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи як і підстави для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що досудове розслідування на даний момент не закінчено, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга сторони захисту з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 277, 278, 303, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4