Справа № 569/3761/26
УХВАЛА

25 лютого 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 (далі слідчий), погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження за № 0001740 від 10.02.2026 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 3, 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що за обґрунтованою версією сторони обвинувачення вбачається, що старший лейтенант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді начальника відділення соціального супроводу 1 регіонального центру соціального супроводу ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 », діючи у змові з іншими невстановленими особами, налагодив злочинних механізм, спрямований на отримання неправомірної вигоди за організацію ухилення військовослужбовців від військової служби, шляхом здійснення впливу на третіх осіб та сприяння у переміщенні військовослужбовців з військових частин до медичних закладів, а також забезпечення переведення таких військовослужбовців до тилових підрозділів ЗСУ та подальшого ухилення від військової служби.

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів для себе та третіх осіб, з метою реалізації свого злочинного умислу, в лютому 2026 року повідомив ОСОБА_6 , що за грошову винагороду у сумі 5000 доларів США здійснить вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави невстановлених військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , лікарів та членів військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо переміщення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 з військової частини до військового госпіталю з метою виготовлення останньому медичних документів, а саме довідки військово-лікарської комісії про його обмежену придатність (непридатність) до проходження військової служби, та переведення його до одного із тилових підрозділів ЗСУ.

У подальшому, 13.02.2026 ОСОБА_5 підтвердив можливість вирішення питання щодо впливу на службових осіб військової частини НОМЕР_1 та військово-лікарської комісії для прийняття ними відповідних рішень за умови надання йому обумовленої частини неправомірної вигоди у сумі 2500 доларів США для забезпечення переведення ОСОБА_7 до військового госпіталю, виготовлення медичних документів, які стануть підставою для прийняття рішення військово-лікарською комісією, а також переведення останнього до тилового підрозділу ЗСУ.

Водночас, наявні матеріали свідчать про те, що ОСОБА_5 діючи у змові з іншими невстановленими особами, продовжують вчиняти аналогічну протиправну діяльність.

Так, 19.02.2026 о 10 год. 20 хв., при узгодженій ОСОБА_5 зустрічі в м. Рівне, по вул. Шаслива, 1, неподалік кафе «Ваші», ОСОБА_5 висловив вимогу передати йому неправомірну вигоду у сумі 2500 доларів США та покласти її до салону автомобіля марки Mazda 6 д.р.н. НОМЕР_2 , на якому приїхав ОСОБА_5 та залучений ним водій ОСОБА_8 .

19.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

19.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 17.02.2026 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , у ході якого виявлено та вилучено: - грошові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, - грошові кошти в сумі 3 100 (три тисячі сто) доларів США, - грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) євро; - банківська картка АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_3 .

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задоволити.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Як встановлено судом, що 19.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

19.02.2026 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 17.02.2026 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , у ході якого виявлено та вилучено: - грошові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, - грошові кошти в сумі 3 100 (три тисячі сто) доларів США, - грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) євро; - банківська картка АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені в ході проведення обшуку речі та документи, що належать ОСОБА_5 є об`єктом дослідження вказаного кримінального провадження. Їх аналіз та огляд необхідні для документування протиправної схеми, направленої на отримання неправомірної вигоди з метою зловживання впливом.

Також дані речі та документи необхідні для подальшого залучення судового експерта для проведення відповідних судових експертиз. При цьому вказані предмети та документи, відповідають критеріям речових доказів, вказаних у ст. 98 КПК України, адже можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Походження грошових коштів вилучених під час обшуку домашньої адреси ОСОБА_5 потребує додаткової перевірки. Крім того є інформація, що дані грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, а також одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, тому вони містять ознаки речового доказу.

Вилучена банківська картка є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, на якій зберіглись сліди вчинення злочину, оскільки саме на неї ОСОБА_5 вказав ОСОБА_7 переслати гроші кошти.

А тому, 19.02.2026 виявлені та вилучені речі та грошові кошти визнано слідчим речовим доказом.

Тому, у сторони обвинувачення виникає обов`язок вжити вичерпних необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, а отже є всі достатні підстави звертатися до суду з цим клопотанням з метою унеможливлення втрачання доказів.

Згідно до практики застосування судами конфіскації майна Верховного суду України від 19.09.2000 року, при повній конфіскації вилучається в натурі й звертається у власність держави все майно, належне засудженому на праві власності, а також його частка в спільній з іншими особами власності.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001740 від 10.02.2026 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачає конфіскацію майна.

Окрім цього, із вказаним майном для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідно провести комплекс слідчих дій.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Водночас, цими актами законодавства передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Однак, слід врахувати, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також з метою конфіскації як додаткового виду покарання та спеціальній конфіскації майна.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів, та відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України виконати завдання арешту майна, а саме: запобігання можливості приховування такого майна, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі речей, які відповідають критеріям речових доказів, тобто містять в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На даний час ця стадія досудового розслідування є фактично початковою, а тому з`ясування істини по провадженню потребує значного часу, дослідження цих речей і документів, відомості які у них містяться, їх співставлення у сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження дасть змогу провести повне та об`єктивне досудове розслідування, а їх виведення з розпорядження та користування органу досудового розслідування призведе до неможливості виконувати обов`язки, передбачений ст. ст. 91-94 КПК України в частині збирання та оцінки доказів.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти з метою збереження речових доказів, а також конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні № 0001740 від 10.02.2026 арешт на майно із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучене 19.02.2026 під час обшуку у квартирі, в якій проживає ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень;

- грошові кошти в сумі 3 100 (три тисячі сто) доларів США;

- грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) євро;

- банківська картка АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_3 .

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_10