Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2222/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/385/26
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №283/2222/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2026 року включно, із визначенням розміру застави 75 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 249600 (двісті сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, скасувати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою або на підставі ч.3 ст.183 КПК України зменшити розмір застави у сумі 100 000 гривень. Вважає ухвалу незаконною та негрунтованною. Вказує, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор, недоведені. Вказує, що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання, оружений та має на утриманні неповнолітню дитину. Звертає увагу на те, що стороніобвинувачення органом досудового розслідування не були відкриті матеріали провадження, що свідчить про недопустимість доказів, тому підозра та запобіжний захід є незаконними.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 квітня 2026 року включно з визначенням розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000186 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, проте судовий розгляд по суті не розпочато, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, вони є обгрунтованими та продовжують існувати, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вважав за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням розміру застави.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів контрольного судового провадження №283/2222/25, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 обвинуваченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Під час судового розгляду 12.02.2026 прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк вказаного запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачуться у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, дані про його особу, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду; може незаконно впливати на потерпілого, який ще не був допитаний у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 249600 (двісті сорок дев`ять тисяч шістсот) грн.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики недоведені та судом не встановлено обставин, які б свідчили, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необгрунтованими з вищенаведених підстав, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання під вартою сприяє запобіганню ризикам, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений характеризується позитивно, має постійне місце проживання, оружений та має на утриманні неповнолітню дитину, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правильність висновків суду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що визначений судом розмір застави є неспіврозмірним, занадто великим, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Тому враховуючи наслідки кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано визначений розмір застави в межах передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Посилання захисника на те, що стороні захисту не були відкриті матеріали досудового розслідування при виконанні ст.290 КПК України, а тому повідомлена підозра та тримання обвинуваченого під вартою є незаконними як і всі докази по справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінку доказам надає суд під час перебування в нарадчій кімнаті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малинського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2026 року включно, із визначенням розміру застави 75 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 249600 (двісті сорок дев`ять тисяч шістсот) гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :