ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1341/26 Справа № 204/5399/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 лютого 2026 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2026 року з визначення застави у розмірі 242 200 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції послався на те, що ризики, які передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України, є відповідно, тяжким та особливо тяжким злочинами, за вчинення яких передбачено суворе покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк.

Крім того зазначив, що обвинувачені протягом певного часу проживали на території реабілітаційного центру та не проживали за своїм місцем реєстрації, у зв`язку із чим, у разі зміни запобіжного заходу на інший, обвинувачені можуть вдатися до дій, які будуть спрямовані на зміну місця проживання, або ж виїзду за межі Дніпропетровської області.

Щодо ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення даного правопорушення суд першої інстанції вказав, що характер вчинення обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень відповідно до обвинувального акту, а саме вчинення їх на протязі понад сім місяців, групою осіб, може свідчити про те, що у разі обрання відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу, останні матимуть можливість продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Вказав, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, залишається високим.

Також зазначив, що застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, а лише формально їх перелічено. Відсутні конкретні, релевантні й достатні фактичні підстави, які б обґрунтовували наявність ризику переховування щодо обвинувачених, не досліджено наявність в них стійких соціальних зв`язків.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення вважає формальним, оскільки факт тривалості інкримінованої діяльності та груповий характер складу самі по собі не є достатнім доказом наявності реальної загрози продовження злочинів у майбутньому.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 має тісні соціальні зв`язки та сімейні зобов`язання: він утримує дружину ОСОБА_13 і має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , що знижує ймовірність умисного переховування або наміру залишити територію України з метою ухилення від суду чи слідства.

Обвинувачений ОСОБА_10 має стійкі соціальні зв`язки та стабільне коло родини, яка перебуває на його утриманні: дружину ОСОБА_14 , малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір ОСОБА_15 , яка також потребує його підтримки, також обвинувачений має постійне місце проживання, що свідчать про його соціальну прив`язаність до місця проживання та знижують ймовірність умисного переховування. Крім того, вказує, що обвинувачений має захворювання, що вимагають регулярного медичного нагляду та постійного прийому лікарських препаратів, тож тривале утримання в умовах ізоляції створює для нього особливо серйозні ризики для здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 має тісні соціальні зв`язки, а саме матір та сестру, має ряд хронічних захворювань, які вимагають систематичного медичного нагляду, регулярних обстежень та безперервного прийому призначених лікарських препаратів. У зв`язку із цим тривале утримання в умовах ізоляції створює для нього підвищені ризики, оскільки можливе загострення хронічних хвороб, декомпенсація стану, розвиток ускладнень та загроза для життя у разі неможливості своєчасного та повноцінного медичного забезпечення. Крім того, в умовах ізоляції доступ до вузькопрофільних фахівців, необхідних діагностичних процедур та стабільного постачання медикаментів часто обмежений, що додатково підсилює ризики для його здоров`я. Водночас, ОСОБА_8 має постійне місце проживання, що свідчить про наявність стабільних соціальних зв`язків і зобов`язань.

Обвинувачений ОСОБА_11 має матір ОСОБА_16 , яка є особою похилого віку та у зв`язку з тяжкими захворюваннями потребує постійного догляду і піклування. Окрім того, у нього є цивільна дружина ОСОБА_17 . У сім`ї є постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про стійкі соціальні зв`язки і значні сімейні зобов`язання обвинуваченого та має істотне значення при оцінці ризику ухилення від слідства чи втечі.

Обвинувачений ОСОБА_12 має на своєму утриманні дружину ОСОБА_18 , а також двох малолітніх дітей, які народилися відповідно 19.02.2019 та 18.02.2018 р., що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків і зобов`язань перед родиною. До затримання ОСОБА_12 займався ремонтом та очищенням бойлерів, клієнтів він залучав, розміщуючи оголошення на платформі «ОЛХ», де вказував номер для зв`язку: НОМЕР_1 . Ці обставини свідчать про наявність джерела регулярного доходу та його економічну зацікавленість у стабільному перебуванні на місці, що має значення для оцінки ризиків ухилення чи втечі.

Одночасно захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були повідомлені про підозру - 26.04.2024 року, тобто майже через п`ять місяців після проведення обшуку реабілітаційного центру та затримання інших обвинувачених, що свідчить про відсутність в них очевидних намірів ухилитися від кримінальної відповідальності.

Вказує, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечить дотримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Чечелівського районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , мотивуючи свою позицію продовженням наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилось.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Так, ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів та за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від від п`яти до десяти років, та від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суд дійшов висновку про існування реального ризику того, що вони можуть здійснити спроби переховування від суду.

Також існує ризик того, що обвинувачені можуть вчините інше кримінальне правопорушення або продовжувати вчиняти правопорушення, у яких обвинувачуються, оскільки обвинувачені скоювали інкриміновані їм кримінальні правопорушення понад сім місяців, групою осіб.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбачених за злочини, в яких обвинувачують ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , врахував дані про особи обвинувачених, взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження, а саме підвищену суспільну небезпечність, що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику їх переховування та можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинувачених оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинувачених в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг захисників, апеляційним переглядом не встановлено.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 149 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4