Справа № 539/708/26
Провадження № 1-кп/539/205/2026
ВИРОК

іменем України

11 березня 2026 року м. Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Бузова Пасківка, Полтавського району, Полтавської області, українка, гр.України, освіта вища, ФОП, зареєстрована та фактичної проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , вдова, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Навесні 2025 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 стало відомо про наявність на території с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області, вільної земельної ділянки за кадастровим номером :14:002:0048.

Після цього, в порушення вищевказаних вимог законодавства, ОСОБА_5 , навесні 2025 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, з метою отримання прибутку за рахунок обробітку землі і вирощування сільськогосподарської продукції, маючи корисливий мотив, діючи умисно та протиправно, всупереч вимогам положень Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, за допомогою сільськогосподарської техніки та залучення інших осіб, яких не повідомила про свої протиправні дії та які не діяли за попередньою змовою групою осіб або як співвиконавці вчинення кримінального правопорушення, вчинила самовільне зайняття частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності за кадастровим номером :14:002:0048, площею 2,1035 га, яка розташована в межах охоронної зони електричних мереж (повітряних ліній електропередачі напругою 10 кВ) та знаходиться в межах с. Оріхівка Лубенського району Полтавської області, у вигляді протиправного використання землі у своїх потребах, шляхом її обробки та посіву сільськогосподарської культури сої, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї.

Відповідно до висновку Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 23.09.2025, розмір шкоди, заподіяної Лубенській об`єднаній територіальній громаді в особі Лубенської міської ради внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в межах охоронної зони електричних мереж складає 24 284,08 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільно зайняла земельну ділянку щодо земель в охоронній зоні.

11 березня 2026 року між прокурором Лубенської окружної прокуратури та обвинуваченою ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_4 , було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачена визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачена узгодили міру покарання останній за вчинене нею кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 197-1 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двухсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачена та захисник в судовому засіданні також просили вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України в обсязі пред`явленого обвинувачення, дала добровільну згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнала себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Обвинувачена щиро кається у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодувала завданий збиток.

ОСОБА_5 раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і вважає можливим призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди покарання в порядку ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Запобіжний захід не обирався і підстави для його обрання відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 березня 2026 року між прокурором Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_5 , за участі адвоката ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000052 від 06.06.2025.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 4 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокуророві.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1