СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2269/26
ун. № 759/6567/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , перевіривши скаргу адвоката ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_3 , на рішення прокурора вищого рівня, прийняте за результатами розгляду скарги в порядку ст. 308 КПК України у кримінальному провадженні № 0003338 від 14.11.2025,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_3 , у якій заявник оскаржує рішення прокурора вищого рівня, прийняте за результатами розгляду його скарги в порядку ст. 308 КПК України.

Як убачається зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, у межах кримінального провадження № 0003338 від 14.11.2025 органом досудового розслідування було здійснено вилучення майна, що належить ОСОБА_3 .

Надалі, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2026 року на вказане майно накладено арешт у порядку, передбаченому КПК України.

У подальшому, за результатами судового розгляду, арешт на зазначене майно було скасовано ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2026 року, яка набрала законної сили, що підтверджується матеріалами, долученими до скарги.

Разом із тим, незважаючи на скасування арешту, вилучене майно заявнику повернуто не було.

Станом на момент звернення зі скаргою та на час її розгляду слідчим суддею відомостей про фактичне виконання ухвали слідчого судді про скасування арешту майна та повернення такого майна заявнику матеріали скарги не містять, що також підтверджується доводами самого заявника.

У зв`язку з цим заявник звернувся до прокурора вищого рівня зі скаргою в порядку ст. 308 КПК України, у якій зазначив про недотримання розумних строків та фактичну бездіяльність органу досудового розслідування, що полягає у неповерненні майна після скасування арешту.

За результатами розгляду зазначеної скарги прокурором вищого рівня заявнику було надано відповідь у формі листа, яким повідомлено про відсутність підстав для задоволення скарги.

Вважаючи таку відповідь незаконною та такою, що не забезпечує належного процесуального реагування на порушення його прав, заявник звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом із тим, право на оскарження у кримінальному провадженні не є безумовним та реалізується виключно у випадках і в порядку, прямо передбачених КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 9-1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення прокурора про відмову у задоволенні скарги на недотримання розумних строків.

З аналізу положень ст. 308 КПК України вбачається, що прокурор вищого рівня за результатами розгляду такої скарги перевіряє дотримання розумних строків та, у разі встановлення порушень, надає обов`язкові для виконання вказівки.

Таким чином, предметом судового контролю у цій категорії справ є саме процесуальне рішення прокурора, яке має ознаки владного волевиявлення та породжує юридичні наслідки.

З матеріалів скарги вбачається, що документ, який оскаржується заявником, оформлений у вигляді листа.

Слідчий суддя зазначає, що при вирішенні питання про можливість судового оскарження визначальним є не формальне найменування документа, а його зміст, правова природа та наслідки, які він спричиняє.

Разом із тим, аналіз змісту наданого листа свідчить, що він: не містить процесуального рішення у розумінні КПК України; не містить обов`язкових для виконання вказівок, передбачених ст. 308 КПК України; не встановлює юридичних обов`язків чи заборон; не змінює процесуального статусу учасників кримінального провадження; має інформаційний характер щодо результатів розгляду звернення.

Отже, зазначений документ не породжує самостійних процесуальних наслідків та не може розглядатися як процесуальне рішення прокурора.

Слідчий суддя також враховує, що доводи скарги фактично зводяться до невиконання ухвали слідчого судді про скасування арешту майна та неповернення вилученого майна заявнику.

Разом із тим, питання виконання судового рішення, правові наслідки його невиконання та відповідальність за таке невиконання регулюються іншими нормами законодавства та не входять до предмета розгляду в межах процедури, передбаченої ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак сам по собі факт невиконання судового рішення не змінює правову природу відповіді прокурора та не перетворює її на процесуальне рішення, яке може бути оскаржене у порядку кримінального судочинства.

Слідчий суддя виходить із того, що здійснюючи судовий контроль, суд не вправі розширювати межі своїх повноважень та підміняти собою інші встановлені законом механізми захисту прав особи.

Право на ефективний засіб юридичного захисту забезпечується шляхом використання належного процесуального інструменту, визначеного законом, а не шляхом довільного розширення предмета судового контролю.

Отже, скарга подана на документ, який не є процесуальним рішенням у розумінні КПК України та не підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України у відкритті провадження за такою скаргою підлягає відмові.

Керуючись ст. 24, 303, 304, 308 КПК України, ст. 129-1 Конституції України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , на рішення прокурора вищого рівня, прийняте за результатами розгляду скарги в порядку ст. 308 КПК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1