Справа № 203/1351/26
Провадження № 1-кс/0203/1371/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні клопотання, заявлену в рамках кримінального провадження №0018394,

встановив:

16.02.2026 року до Центрального районного суду міста Дніпра в системі «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні клопотання, заявлену в рамках кримінального провадження №0018394, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 12.02.2026 року про відмову у визнанні потерпілою;

- зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначила, що на її думку, оскаржувана постанова є незаконною та передчасною, оскільки має формальний характер, містить загальне твердження про відсутність шкоди, не містить належного обґрунтування. Слідчий дійшов висновку про відсутність шкоди без належної перевірки обставин, без витребування необхідної інформації та без проведення повноцінного розслідування.

З огляду на викладене, заявник звернулася до суду із скаргою на постанову слідчого.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 16.02.2026 року, судову справу №203/1351/26, провадження №1-кс/0203/1371/2026, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано судді канцелярією суду, прийнято до провадження 17.02.2026 року.

Ухвалою суду від 17.02.2026 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено розгляд скарги до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зобов`язано відповідальних осіб надати суду для огляду у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0018394 від 29.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

У судове засідання, призначене на 19.02.2026 року, учасники справи не з`явились.

Заявник подала до суду письмову заяву про розгляд скарги за її відсутності, підтримала вимоги скарги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилав.

Слідчий не виконав вимоги ухвали суду від 17.02.2026 року в частині надання матеріалів кримінального провадження №0018394 від 29.08.2025 року.

Суд на підставі положень ст. ст. 107, 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого за наявними у скарзі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні у Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0018394.

Постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні клопотання було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання потерпілою та проведення інших слідчих дій у кримінальному провадженні №0018394 від 29.08.2025 року.

За змістом оскаржуваної постанови слідчий зазначив, що відомості про вказане кримінальне правопорушення, внесені до ЄРДР за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави, від 29.08.2025 року у справі №554/12699/25, якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 22.08.2025 року щодо неправомірних дій окремих працівників Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, що полягали у невнесенні відомостей до ЄРДР на підставі заяв останньої. Слідчий послався на положення ст. 55 КПК України, та зазначив, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано моральну, фізичну чи майнову шкоду не встановлено, тому у визнанні її потерпілою було відмовлено. Також слідчий з посиланням на ч. 2 ст. 60 КПК України, дійшов висновку, що у задоволенні інших клопотань про проведення слідчий дій слід відмовити, оскільки заявник у кримінальному провадженні не наділений правом заявляти клопотання, крім тих, які передбачені у частині 2 вищевказаної статті.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3, 5 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Відповідно до положень пунктів 1, 7 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених обставин скарги, дає суду підстави для висновку, що оскаржувану постанову слідчого не можна вважати вмотивованою. Оскільки слідчий не взяв до уваги той факт, що відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України, внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 29.08.2025 року у справі №554/12699/25 за заявою ОСОБА_3 від 22.08.2025 року щодо неправомірних дій окремих працівників Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області. Отже, ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні №0018394, та саме за її заявою до ЄРДР були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення.

Також в оскаржуваній постанові слідчий не аналізує вимоги клопотання заявника та обставини кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених ним слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій у кримінальному провадженні. Натомість слідчий посилається на положення ст. 55 КПК України та зазначає, що у ході досудового розслідування кримінального провадження ним не було встановлено того, що ОСОБА_3 було завдано моральну, фізичну чи майнову шкоду. Слідчий в порушення вимог статей 110, 220 КПК України, не мотивував, чому він дійшов такого висновку, та які встановлені ним факти чи зібрані докази, проведені слідчі (процесуальні) дії дали йому підстави дійти такого висновку. Слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та вирішення питання про визнання заявника потерпілим належить до дискреційних повноважень слідчого, на що вказав і ВС у постанові від 01.12.2022 року у справі №522/7836/21.

Суд наголошує і на тому, що у постанові ККС ВС від 01.12.2022 (справа №522/7836/21) вказано, що слідчий суддя може скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим, але не має права зобов`язати визнати особу потерпілою. Велика Палата ВС у справі №9901/540/19 (постанова від 11.03.2021) окремо наголосила, що суд не встановлює факт завдання шкоди як передумову набуття такого статусу. Визначення статусу потерпілого настає з моменту вчинення щодо такої особи кримінального правопорушення, а не з моменту подання такою особою відповідної заяви, як це передбачено ч. 2 ст. 55 КПК (постанова ВС ККС від 4 грудня 2023 року, справа №743/780/17, провадження № 51-3595км20).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги заявника та скасування оскаржуваної постанови як невмотивованої, зобов`язання слідчого повторно розглянути клопотання заявника у кримінальному провадженні №0018394.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні клопотання, заявлену в рамках кримінального провадження №0018394, задовольнити повністю.

Скасувати постанову старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 12.02.2026 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0018394.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою та проведення інших слідчих дій у кримінальному провадженні №0018394, в порядку, визначеному ст. 220 КПК України.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1