печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9689/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024,-

ВСТАНОВИВ:

16.02.2026 у провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло вказане клопотання прокурора, в якому останній просить суд накласти арешт у кримінальному провадженні №0000109 від 05.08.2024 із забороною відчуження, розпорядження та користування на наступне майно, вилучене під час обшуку 31.10.2025, а саме:

- автомобіль Mersedes - Benz GLE 53 AMG д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 дата реєстрації 08.04.2025, власник ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3 );

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та ключі від вказаного автомобіля.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, приходить до наступного висновку.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до висновку, що, в порушення вимог ст. 171 КПК України, у клопотанні не зазначено чітко визначеної мети накладення арешту.

Так, по тексту клопотання зазначено, що є необхідність у накладенні арешту на майно із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке належить третій особі, з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації.

Водночас, прокурор зазначає, що виникла необхідність у накладенні арешту з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відтак, вбачається, що прокурором помилково або не чітко визначена мета арешту, оскільки накладання арешту на майно третьої особи, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не передбачено КПК України, а іншого стороною обвинувачення не зазначено.

Таким чином, оскільки у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не має процесуального статусу особи підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, тобто є третьою особою у розумінні положень ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України, то прокурору необхідно чітко зазначити мету арешту.

Окрім цього, з матеріалів клопотання вбачається, що арешт в рамках даного провадження на дане майно вже накладався та в подальшому був скасований в частині користування.

Разом з цим, прокурор у прохальній частині просить слідчого суддю накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, з врахуванням того, що на дане майно й так накладено арешт з забороною розпорядження та користування.

Відтак, слідчий суддя вважає, що є необхідність у поверненні клопотання прокурора на доопрацювання, на підставі ч. 3 ст. 172 КПК України, з зазначених вище підстав, оскільки неконкретизованість мети та прохальної частини клопотання унеможливлює призначити його до розгляду та належним чином розглянути клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024 - повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4