Доповідач: ОСОБА_2 Провадження №11-кп/991/88/26
У Х В А Л А

23 лютого 2026 рокумісто Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на прийнятність апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , подану на вирок Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 382; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України /далі - КК/ у кримінальному провадженні №0000719,

В С Т А Н О В И В:

15.01.2026 Вищий антикорупційний суд ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості, укладену між прокуророкою Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та обвинуваченою ОСОБА_5 . Зокрема, зазначеним вироком ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: (1) ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (місяці), із позбавленням права займатися адвокатською діяльністю на строк 2 (два) роки, з конфіскацією майна; (2) ч. 3 ст. 382 КК, з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці, із позбавленням права займатись адвокатською діяльністю на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців; (3) ч. 4 ст. 358 КК, з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнено ОСОБА_5 від покарання за ч. 4 ст. 358 КК. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці, із позбавленням права займатись адвокатською діяльністю на строк 2 (два) роки, із конфіскацією майна.

На підставі ч. 2-4 ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного їй основного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці з випробуванням та встановлено їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Також цим вироком: (1) скасовано запобіжний захід, обраний ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26.10.2023 у справі №991/6415/23, щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою; (2) залишено без змін арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.01.2020 у справі №991/643/20, на майно ОСОБА_6 ; (3) документи, передані суду сторонами кримінального провадження, залишено в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Крім того, суд вирішено стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 10 446,59 (десять тисяч чотириста сорок шість) грн 59 коп.

16.02.2026 на зазначений вирок до суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , яку разом з матеріалами провадження 20.02.2026 було отримано Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями по провадженню №11-кп/991/88/26 справу 23.02.2026 передано судді-доповідачеві ОСОБА_2 , судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржуваний вирок та направити матеріали провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Згідно зі ст. 398 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/ апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам ст. 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження. Водночас, перевіряючи чи наявні перешкоди, про що зазначено у ст. 398 КПК, перед відкриттям апеляційного провадження, виходячи із передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 399 КПК наслідків, суддя-доповідач має з`ясувати чи: (1) апеляційну скаргу подано на рішення, яке підлягає апеляційному оскарженню; (2) судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК; (3) апеляційну скаргу подано особою, яка вправі її подавати; (4) апеляційна скарга підлягає розгляду в цьому суді апеляційної інстанції; (5) апеляційна скарга подана в межах строку на апеляційне оскарження, а якщо її подано з пропуском такого строку, то чи порушує особа, яка її подала, питання про його поновлення.

Серед іншого, КПК визначає вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити вирок суду першої інстанції, ухвалений на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Так, за змістом ч. 4 ст. 394 КПК вказаними особами є обвинувачений, щодо якого ухвалено вирок, його захисник, законний представник і прокурор.

Ч. 2 ст. 24 КПК гарантує право особи на перегляд вироку, що стосується її прав, свобод чи інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У разі подання апеляційної скарги на вирок на підставі угоди іншою особою (захисником чи представником іншої особи), суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження, має впевнитися, що: (1) у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; (2) вирок стосується прав, свобод та інтересів цієї іншої особи. Дані, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальний акт, повідомлення про підозру, тощо), не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №639/2837/19).

Виходячи з наведеного, суддя-доповідач першочергово має перевірити зміст резолютивної частини вироку на предмет того, чи стосується вирок прав, свобод та інтересів іншої особи (її майна) - чи вирішено питання про її винуватість та покарання, стягнуто з неї грошові кошти, покладено будь-які обов`язки, вирішено питання про її майно чи щодо заходів забезпечення кримінального провадження, застосованих щодо іншої особи чи її майна.

Виходячи з узагальненої позиції Верховного Суду, при перевірці законності ухвал щодо прийнятності апеляційної скарги іншої особи на вирок на підставі угоди, правильними є висновки про те, що: (1) зазначення у формулюванні обвинувачення інформації стосовно співучасті обвинуваченого-сторони угоди з іншою особою (чи вчинення обвинуваченим-стороною угоди дій в інтересах іншої особи), яке визнано судом доведеним, стосується лише обвинуваченого-сторони угоди; (2) викладені у вироку на підставі угоди обставини обвинувачення, відповідно до ст. 17 КПК, не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, крім обвинуваченого-сторони угоди (ухвали від 25.08.2021 у справі №991/3848/21, від 04.10.2021 у справі №991/3848/21, від 18.10.2021 у справі №991/3848/21).

У ході застосування наведеного підходу суддею-доповідачем встановлено оскарження в цьому провадженні захисником зазначеного вироку з мотивів, що, на його думку, затвердження угоди безпосередньо впливає на інтереси ОСОБА_3 , оскільки в пред`явленому ОСОБА_5 обвинуваченні йде мова про нього. Крім того, у повідомленнях в засобах масової інформації щодо обставин даної справи дії ОСОБА_5 безпосередньо пов`язуються з діями самого ОСОБА_3 . Також згідно з умовами угоди ОСОБА_5 зобов`язується надавати викривальні покази стосовно ОСОБА_3 , якого вона раніше представляла як захисниця. Водночас зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що його резолютивна частина стосується виключно ОСОБА_5 - вирішено питання лише щодо її винуватості, призначення покарання, запобіжного заходу, арешту майна, стягнення процесуальних витрат. Щодо ОСОБА_3 у вироку не було зазначено жодних відомостей.

Й у мотивувальній частині вироку (при викладенні формулювання обвинувачення) не наведено обставин, виходячи з яких можна вирішити питання про винуватість іншої особи, щодо якої немає відповідного висновку в резолютивній частині. Адже сам по собі факт зазначення даних чи дій іншої особи при викладенні фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких обвинувачується особа-сторона угоди, не може свідчити про автоматичне встановлення винуватості іншої особи, питання про винуватість якої не вирішується в даному провадженні. У протилежному випадку неможливо було б викласти фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень декількома особами або вчинених у співучасті та перевіряти правильність кваліфікації злочинів.

У цьому провадженні суд першої інстанції не досліджував докази та не надавав будь-яку оцінку діям ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, а викладення формулювання обвинувачення у вироку є вимогою КПК. Проте відповідне формулювання стосується лише ОСОБА_5 . При формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_5 відсутні жодні посилання на персональні дані ОСОБА_3 , адже у вироку йдеться про осіб, дані щодо яких повністю знеособлені, яких з тексту вироку неможливо ідентифікувати без дослідження інших процесуальних документів, складених стороною обвинувачення, чи відповідних доказів. Отже, вирок не містить даних, які б могли ідентифікувати ОСОБА_3 .

Вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиціального значення для кримінального провадження стосовно інших осіб та не є доказом винуватості цих осіб (статті 84, 90 КПК). Така позиція підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, відображеною, зокрема, у постановах від 19.11.2019 у справі № 759/10575/16-к і від 30.07.2024 у справі №552/6085/23.

Оскаржуваним вироком не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тому він не має преюдиціального значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів відповідно до ст. 90 КПК.

Отже, вирок стосується та створює правові наслідки лише щодо ОСОБА_5 та не стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 .

Суддя-доповідач повертає апеляційну скаргу, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу (п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК).

Оскільки вирок від 15.01.2026 відносно ОСОБА_5 не стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 , вказана особа та її захисник не є тими особами, які наділені правом на його апеляційне оскарження.

Тому, апеляційна скарга є неприйнятною, через що підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 110, ч. 2 ст. 369, ст. 392, ч. 4 ст. 394, ст. 398, п. 2 ч. 3 ст. 399, ст. 404, ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , подану на вирок Вищого антикорупційного суду від 15 січня 2026 року щодо затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокуроркою Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та обвинуваченою ОСОБА_5 , повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом із апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала в касаційному порядку може бути оскаржена протягом трьох місяців із дня отримання особою, яка її оскаржує, до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2