Номер провадження: 11-сс/813/144/26
Справа № 523/8956/25 1-кс/523/6669/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю захисника ОСОБА_7 матеріали справи за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.12.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000127 від 20.02.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000127 від 20.02.2025 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, та накладено арешт на речі, які були виявлені та вилучені 09.10.2025 року під час затримання ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон «Айфон 15 Про», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на наявність правових підстав для застосування арешту майна з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В обґрунтування вимог скарги захисник посилається на такі доводи:

-в порушення ст.ст. 132, 171, 173 КПК України, клопотання слідчого не містить інформації про обґрунтування необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_8 ; про наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження;

-хоча слідчий і посилається як на підставу для звернення із клопотання про арешт майна, збереження речових доказів, проте станом на час звернення із вказаним клопотанням відповідна постанова про визнання вилучених речей речовими доказами була відсутня;

-мобільний телефон марки «Айфон 15 Про» IMEI НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , який повідомив слідчому пароль подолання системи логічного доступу;

-порушено правила територіальної підсудності справи, оскільки територіальна підсудність Пересипського районного суду м.Одеси не відноситься до територіальної юрисдикції органу досудового розслідування СВ Управління СУ України в Одеській області, що розташований за адресою: м. Одеса, вул.. Єврейська, буд.43;

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апелянта, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст.2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи, в провадженні СВ Управління Служби безпеки України в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000127 від 20.02.2025 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 будучи засновниками ТОВ «Укрметінвестбуд» () (з тими же даними в реєстрах юридичних осіб РФ ООО «Метинвестстрой»: ИНН ; ОКПО 71988050) діючи за попередньою змовою групою осіб з не встановленими особами, вчинили умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненому громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, в період з 2022 року по теперішній час.

У зв`язку з наведеними фактичними обставинами, 09.10.2025 року ОСОБА_8 та ОСОБА_10 оголошено про підозру та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України: в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненому громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб.

09.10.2025 року, під час затримання ОСОБА_8 , вилучено мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

10.10.2025 року слідчий ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

Клопотання слідчого мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вказаний мобільний телефон, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки він може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому має суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

05.12.2025 року слідчим суддею Пересипського районного суду м. Одеси постановлено оскаржену ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт речі, які були виявлені та вилучені в ході затримання ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що вилучений під час обшуку мобільний телефон відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України у кримінальному провадженні, оскільки міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Окрім цього, слідчим суддею з`ясовано, що органом досудового розслідування вирішується питання про призначення судової експертизи, яке на час розгляду клопотання про арешт майна не вирішене. Одночасно, слідчим суддею враховано, що санкція статті за якою підозрюється ОСОБА_8 передбачає конфіскацію майна.

Перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги та долучені до скарги документи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказав, що вилучений під час затримання ОСОБА_8 мобільний телефон обґрунтовано визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки має важливе значення для встановлення обставин скоєного кримінального правопорушення.

На підтвердження вказаних обставин, прокурор долучив копію постанови слідчого від 20.02.2026 року про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

Окрім цього, прокурор зауважив, що органом досудового розслідування проведено огляд мобільного телефону, на якому встановлене листування ОСОБА_8 із іншими підозрюваними в кримінальному провадженні, тому інформація із вказаного телефону має важливе значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні (прокурором долучено протокол огляду речей та документів від 14.10.2025 року).

З урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що версія органу досудового розслідування стосовно того, що мобільний телефон, який був вилучений під час затримання ОСОБА_8 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, може містити важливу інформацію для досудового розслідування, вочевидь потребує перевірки, яку можливо забезпечити шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин злочину, з наявністю всіх його складових елементів, чи його не доведення, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів також звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказані речі.

Доводи сторони захисту щодо порушення правил територіальної підсудності розгляду справи слідчим суддею, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.2 ст.132 КПК клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Органом, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000127 від 20.02.2025 року, в рамках якого подавалося клопотання про арешт майна, є Слідчий відділ Управління СБ України в Одеській області.

Пунктом «б» ч.2 ст.38 КПК визначено, що саме слідчі підрозділи регіональних управлінь Служби Безпеки України - є органами досудового розслідування в кримінальних провадженнях.

Наказом Управління СБ України в Одеській області №90 від 01.05.2025 року місце розташування Слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області визначено за адресою: м. Одеса, вул. Маріупольська, буд.6 (Пересипський район м.Одеси).

З урахуванням визначеної дислокації Слідчого відділу УСБУ в Одеській області, колегія суддів вважає, що розгляд клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000127 від 20.02.2025 року, відносилось до юрисдикції Пересипського районного суду м. Одеси, як місцевому суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Висновок колегія суддів узгоджуються із позицією Верховного Суду в ухвалі від 12.11.2025 року (справа №523/8956/25, провадження № 51-4240впс25) відповідно до якої касаційний суд залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 про направлення матеріалів провадження (справа №523/8956/25) за клопотаннями старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000127 з Пересипського районного суду м. Одеси до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 ІМЕІ2 НОМЕР_2 , який був вилучений під час затримання ОСОБА_8 , який можливо використовувався останнім під час вчинення злочину, відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК, тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, він може бути речовим доказом та потребує детального дослідження в ході досудового розслідування.

Частиною 3 ст.170 КПК визначено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вилучені речі завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника/володільця, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а володілець/власник цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказаний мобільний телефон, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника/володільця, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.12.2025 року в кримінальному провадженні №0000127 від 20.02.2025 року, якою накладено арешт на майно, вилучене 09.10.2025 року під час затримання ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон «Айфон 15 Про» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4