Справа №293/335/26
Провадження № 1-кп/293/129/2026
УХВАЛА

16 березня 2026 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000038 від 18.01.2026 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Свидя, Черняхівського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ст.128 КК України

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за 0000038 від 18.01.2026 по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ст.128 КК України.

Одночасно з обвинувальним актом прокурором до суду подано клопотання про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в якому прокурор просить продовжити строк дії обов`язків, які покладені на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 20.01.2026, строком на 60 діб.

В клопотанні зазначає, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 20.01.2026 відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб - до 18.03.2026. Визначено розмір застави 80000,00 грн.

У разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, служби;

3) здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У зв`язку з внесенням застави у розмірі 80000,00 грн, виникла необхідність у продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в рамках строку судового розгляду кримінального провадження №0000038 строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурор зазначив, що заявлені при обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу ризики, визначені ст. 177 КПК України, на сьогодні продовжують існувати, а відтак виправдовують подальше застосування обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 може: переховуватися від суду, задля уникнення від кримінальної відповідальності може виїхати за межі України; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відтак, вищеописані обставини є достатніми для переконання того, що не продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відносно ОСОБА_7 не зможе запобігти доведеним і наголошеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Стверджує, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних, обґрунтованих і неупереджених процесуальних рішень у розумні та/або передбаченні КПК України строки, на сьогодні необхідно продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Ухвалою від 13.03.2026 суд призначив підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 16.03.2026 (а.с.28).

16.03.2026 в підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити та продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.01.2026, строком на 60 днів.

Потерпілі та їх представник підтримали подане прокурором клопотання, просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора в цілому та продовження обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Захисник підтримав подане 16.03.2026 до канцелярії суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, вважаючи, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відсутні. Також просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житлове приміщення у нічний час. Просив врахувати, що обвинувачений захищав свого тестя та сам є потерпілим від дій потерпілих, оскільки отримав тілесні ушкодження, має третю групу інвалідності, також має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор та потерпілі заперечили щодо клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи на особисте зобов`язання, з підстав зазначених у клопотанні про продовження терміну тримання під вартою.

Дослідивши клопотання прокурора, заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 20.01.2026 підозрюваному ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання до 18.03.2026. Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в 80000,00 грн. та у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість і суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, що у своїй сукупності свідчить про наявність ризиків зазначених у клопотанні слідчого, про обґрунтованість доводів щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

У зв`язку з внесенням застави на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 7 статті 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Суд, вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні клопотань прокурора та захисника, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, наявність у нього постійного місця проживання, стан здоров`я, психологічний стан, міцність соціальних зв`язків, також що підозрюваний перебуває під вартою біля двох місяців.

При цьому, обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею та судом було враховано наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тяжкість кримінальних правопорушень у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_7 ,

Суд враховує положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови», одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи«Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, суд враховує рішення ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Комаров проти України», «Калашніков проти Росії», в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання осіб під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Третьяков проти України»).

У справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії», зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, утримує неповнолітню дитину, також має третю групу інвалідності. Даних, що він перебуває на обліку у лікаря-психіатра, або лікаря-нарколога суду надано не було, раніше не судимий та може бути проконтрольований відповідними правоохоронними органами.

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При продовженні строку дії обов`язків (як і при продовженні строку запобіжного заходу) необхідно також оцінити обґрунтованість підозри протягом усього періоду накладення таких обов`язків. Обґрунтованість підозри має оцінюватися на кожному етапі - від початкового періоду після затримання особи (у цьому випадку - з моменту притягнення до кримінальної відповідальності), так і в подальшому, коли строк дії обов`язків продовжується. (Рішення у справі Ilgar Mammadov проти Азербайджану, заява № 15172/13 від 22 травня 2014 року, параграф 90)

Підставами для продовження застосування до ОСОБА_7 обов`язків визначених ухвалою суду від 20.01.2026 прокурор зазначає обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які суд вважає обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27.02.2007 у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14.10.2010 у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справуLadent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справиWemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12;Yagci and Sargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52).

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 14.10.2010) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

В абз. абз. 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Всі посилання щодо неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_7 мають формальний характер.

Враховуючи наведене, суд вважає, що прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В даному випадку суд вбачає підстави врахувати думку захисника та обвинуваченого, крім цього, останній запевнив суд, що буде дотримуватись належної процесуальної поведінки. Також зазначив, що після перебування у слідчому ізоляторі усвідомив свою неправильну поведінку, зрозумів, що слід належним чином виконувати покладені на нього обов`язки, за обіцяв у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт більше не порушувати визначені судом обмеження.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, є недоцільним з тих підстав, що на теперішній час заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися та не виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст.194 КПК України.

Тому, виходячи з положень ст.ст. 176, 178, 331 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за можливим змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний час доби, та покладання на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України,з можливістю залишати місце проживання для перебування в укритті під час повітряних тривог.

Вказаний запобіжний захід відповідає характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до особистої свободи, на думку суду на даному етапі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначених ухвалою Богунського районного суду м. Житомира 20.01.2026, та задовольнити клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу з тримання під варти на запобіжний захід у виді домашнього арешту обов`язків, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 177,178, 331,371,372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під варти на запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 ,на строк не більш ніж на 2 місяці, до 15.05.2026 включно.

Заборонити ОСОБА_7 залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 23.00 години до 05.00 години наступного дня,з можливістю залишати місце проживання для перебування в укритті під час повітряних тривог.

Покласти на ОСОБА_7 на строк до 15.05.2026 включно такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, служби;

- здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування із потерпілими та свідками.

Ухвалу направити для здійснення контролю до Відділу поліції №1 ЖРУП № 1 ГУ НП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16.03.2026

Головуюча суддя ОСОБА_11