У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

11 березня 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Самарівського районного ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджено начальником Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Першотравневого району АР Крим, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , на посаді сапера 2 відділення інженерно-саперного взводу 2 парашутно-десантного батальйону, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2026 слідчий СВ Відділення поліції № 1 Самарівського районного ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджене начальником Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

10.03.2026 ОСОБА_5 було письмово повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 отримав копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують клопотання 10.03.2026, підтвердженням вручення є: розписка на клопотанні.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, і проходячи її на посаді сапера 2 відділення інженерно-саперного взводу 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 29 січня 2024 року, близько 12 години 00 хвилин, самовільно, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин залишив пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 10 березня 2026 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження за вказаною адресою.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

У ході досудового розслідування 10.03.2026 ОСОБА_5 було письмово повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: показами свідків, актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 12 років.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

Підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має постійного місця мешкання та не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду.

Підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків за провадженням, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками сектору кримінальної поліції ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області.

Крім того, застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, наведених у клопотанні, та просив його задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання, вважає, що наявний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, оскільки з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється, а саме: позбавлення волі строком від 5 до 12 років, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування. При цьому, посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного, на думку органу досудового розслідування є безпідставними, оскільки належна процесуальна поведінка підозрюваного наразі обумовлена не його правосвідомістю, а перебуванням у статусі затриманого у порядку ст. 208 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає, що клопотання є необґрунтованим, а ризики, наведені прокурором нівельованими. Так, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив правопорушення вперше та офіційно заявляє про свій намір негайно повернутися до виконання своїх обов`язків військової служби. Наявність листа (відношення) від командира військової частини підтверджує, що підозрюваний ОСОБА_5 не має наміру переховуватися, а навпаки прагне перебувати в лавах ЗСУ під контролем військового командування. Тримання під вартою є надмірним заходом. Мета забезпечення процесуальної поведінки може бути досягнута шляхом застосування особистого зобов`язання, що дозволить ОСОБА_5 прибути до місця дислокації частини та приступити до служби. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 . Обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши обов`язок негайно з`явитися до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що він дійсно бажає подалі проходити військову службу та зобов`язується з`явитися до військової частини.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання та заперечення проти клопотання, а також документи, які містяться у матеріалах справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбаченні частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що Відділенням поліції № 1 Самарівського районного ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000218 від 11.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У рамках зазначеного кримінального провадження 10.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів та інформації для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідків, актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, не встановлює наявність в його діях складу злочину та ступінь його вини, оцінюючи докази з точки зору їх достатності і допустимості, тобто не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише об`єктивно та розумно оцінює отримані докази за своїм внутрішнім переконанням та визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування до неї запобіжного заходу.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі Браво проти Італії», факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28.10.1994), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Отже, органом досудового розслідування доведене, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Проаналізувавши надані органом досудового розслідування докази на підтвердження обґрунтованості підозри, слідчий суддя прийшов до висновку, що у розумінні вимог ч. 1 ст. 194 КПК України органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому слідчий суддя має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий обґрунтовували ризик:

1) Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свої злочинні дії.

Слідчий суддя враховує, що у судовому засіданні прокурором доведено, що існує ризик того, що підозрюваний може продовжувати свої злочинні дії, оскільки ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, продовжував протягом тривалого часу ухилятися від виконання свого обов`язку, як військовослужбовець, а тому може і далі продовжувати свої злочинні дії, тому суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

З огляду на характер інкримінованого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану проти порядку несення військової служби, що свідчить про особливе зухвале відношення ОСОБА_5 до діючого порядку, з урахування тяжкості кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може продовжити протиправну діяльність.

2) Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Слідчий суддя враховує, що у судовому засіданні прокурором доведено, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від 5 до 12 років. Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, він дійсно може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки наслідки та ризик втечі ним можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання, що загрожує у разі визнання винуватим. Наявність будь-яких стримуючих факторів задля виключення, в умовах воєнного стану, наявності ризику переховування, суду не доведена.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до 12 років позбавлення волі, підозрюється в дезертирстві, вчиненому в умовах воєнного стану, тривалий час ухилявся від проходження військової служби, до військової частини не повертався, поки не був затриманий співробітниками правоохоронних органів, що дає підстави стверджувати про можливість переховування його від органів досудового розслідування.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

У зв`язку з цим слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, покинувши місце несення військової служби 29.01.2024, протягом тривалого часу до проходження військової служби не повертався. Доказів того, що існували об`єктивні перешкоди для повернення на військову службу, слідчому судді надано не було. Письмову згоду командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав лише після повідомлення йому про підозру у дезертирстві.

Про своє місцезнаходження ОСОБА_5 не повідомляв ані слідчому, ані жодній службовій особі органів військового управління. Його місцезнаходження було встановлене лише у березні 2026 року шляхом проведення санкціонованого обшуку за його адресою місця проживання.

Відтак, ризик переховування підозрюваного від досудового слідства та суду є реальним і високим.

3) Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, свідками у кримінальному провадженні є військовослужбовці, яким відомі обставини кримінального правопорушення, на даний час досудове розслідування триває, не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій, тому є підстави стверджувати, що існують ризики незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України відповідно до ч. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Під час розгляду також встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, є військовослужбовцем, задовільно характеризується з місця проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не знаходиться, групи інвалідності не має, негативно характеризується з місця служби, має місце реєстрації та проживання.

Слідчим суддею враховано, що ОСОБА_5 не судимий, у зв`язку з чим до нього відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_5 слідчий суддя вважає неможливим, оскільки, такі заходи будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам, особливо в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Слідчий суддя зважає на те, що у відповідності до п. 5 ч. 1 та ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні передбаченого ст. 408 КК злочину, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи захисника щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказує норма ч. 8 ст. 176 КПК України, яка передбачає застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжкими злочином і передбачає покарання у виді позбавлення волі та, враховуючи встановлені ризики, обставини кримінального правопорушення, який вчинено проти порядку несення військової служби, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо врахування письмової згоди командира військової частини на проходження ОСОБА_5 військової служби, на наявність якої захисник посилається як на одну з підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд відхиляє у зв`язку з тим, що питання звільнення від кримінальної відповідальності за наявності певних обставин, зокрема наявності такої згоди, передбачає інший порядок вирішення, передбачений ч. 5 ст. 401 КК України та ст. 286, 288 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не перешкоджає сторонам кримінального провадження звернутися у передбаченому законом порядку із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою слід обраховувати з 10.03.2026.

На підставі вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить проте, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 408 КК України, є дискреційним повноваженням суду.

Приймаючи до уваги зазначене, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи особу підозрюваного, те, що він, будучи військовослужбовцем, підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти порядку несення служби під час воєнного стану, зважаючи, що зазначена категорія справ викликає значний суспільний інтерес, слід дійти висновку про неможливість запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України у разі звільнення підозрюваного під заставу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого в період дії воєнного стану, яке законодавцем віднесено до злочинів, що відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України надають слідчому судді, за конкретних обставин, які підтверджують ймовірність ризиків, не визначати заставу, яка надасть підозрюваному вчинити ті дії, які негативно впливатимуть на хід досудового розслідування, зокрема, вільно пересуватись по території України, змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що матиме наслідком затягування строків визначених для проведення слідчих дій, а тому слідчий суддя вважає, що на даний час визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, із врахуванням вимог ст. 183 КПК України та враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, врахувавши особу обвинуваченого та враховуючи, що підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тяжкість і суспільний інтерес інкримінованого злочину, суд в межах своїх дискреційних повноважень, не вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ст. 183 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Самарівського районного ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджено начальником Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпропетровської установа виконання покарань № 4» підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, на строк 60 днів, а саме: з 10.03.2026 до 08.05.2026 без визначення розміру застави.

Термін початку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відраховувати з 10.03.2026.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 08.05.2026, якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпропетровської установа виконання покарань № 4».

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1