КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.12.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, вилучене 20.11.2025 під час обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: предмети прямокутної форми, ззовні схожі на долар США, наступним номіналом: 100 доларів США у кількості 721 шт., загальна сума складає 72 100 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що вилучене ухвалою слідчого судді майно не відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України; всупереч вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, судовий розгляд клопотання прокурора відбувся без повідомлення та виклику власника майна; вилучення коштів відбулося всупереч ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2025, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в частині надання дозволу на відшукування та вилучення грошових коштів.

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/49365/25Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2451/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Також зазначала, що кошти в сумі 21 600 доларів США, які були вилучені в ході обшуку, є особистими коштами дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , та мають законні джерела походження, що підтверджується Реєстром застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

Інша частина грошових коштів належить ОСОБА_7 , які набуті законним шляхом, мають підтвердження джерел надходження, є офіційно задекларованими, що підтверджується відповідною декларацією поданою до НАЗК, а також відомостями з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

Вилучені в ході обшуку грошові кошти не пов`язані з обставинами досудового розслідування, а тому їх вилучення було незаконним і підстави для накладення арешту відсутні.

Представник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином.

10.03.2026 від представника ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв`язку з участю у проведенні слідчих дій в межах іншого кримінального провадження.

Разом з тим, доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин щодо неможливості прибуття у судове засідання, представник до клопотання не долучила.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі представника власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності представника ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, 1 відділом 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000536 від 14.06.2024 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, а також за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що групою осіб з числа медичних працівників КНП «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району м. Києва () та КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Шевченківського району м. Києва () вчинено діяння проти основ національної безпеки України спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройним силам України та іншим військовим формуванням, шляхом внесення до медичних документів недостовірних даних та надання рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи для отримання/продовження групи інвалідності на користь військовозобов`язаних, які мають намір ухилитися від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Так, до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Шевченківського району м. Києва ОСОБА_11 та лікаря хірурга КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Шевченківського району м. Києва ОСОБА_12 звертаються військовозобов`язані або особи-посередники, які діють в інтересах військовозобов`язаних, з пропозиціями за грошову винагороду підготувати пакет медичних документів з подальшим направленням на проходження експертного оцінювання повсякденного функціонування особи із зазначенням фіктивних діагнозів хвороб.

При цьому, до протиправної схеми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також залучили інших співучасників, серед яких ОСОБА_7 - лікаря хірурга, члена експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Київська міська клінічна лікарня № 12» (), який здійснює вплив на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Серед військовозобов`язаних, які скористалися протиправними послугами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та отримали відповідні рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи без наявних на те правових підстав з подальшим звільненням від виконання військового обов`язку є наступні громадяни: ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.11.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 20.11.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено предмети прямокутної форми, ззовні схожі на долар США, наступним номіналом: 100 доларів США у кількості 721 шт., загальна сума складає 72 100 доларів США.

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_19 від 20.11.2025 вилучені предмети прямокутної форми, ззовні схожі на долар США, номіналом 100 доларів США у кількості 721 шт., загальна сума складає 72100 доларів США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000536.

25.11.2025 прокурор другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилученео 20.11.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: предмети прямокутної форми, ззовні схожі на долар США, наступним номіналом: 100 доларів США у кількості 721 шт., загальна сума складає 72 100 доларів США

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.12.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на зазначене у клопотанні майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом або отримане унаслідок вчинення кримінального правопорушення, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на вилучене майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора в повній мірі відповідає вимогам КПК України, та встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина вилучених грошових коштів належить дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , яка не має відношення до подій, що є предметом досудового розслідування, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі, про наявність підстав для висновку про відповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів.

Слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування не вправі вирішувати питання про належність на праві власності вилученого майна третім особам.

Надання слідчим суддею аналізу відомостей щодо джерела походження коштів та їх належності на праві власності третім особам, створить ситуацію, за якої суд вдасться до встановлення у межах кримінального провадження факту належності майна тій чи іншій особі, що свідчитиме про вихід за межі предмета оцінки, яка здійснюється на даній стадії досудового розслідування під час розгляду клопотання про арешт майна, та є неприпустимим з огляду на приписи ч. 3 ст. 26 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання апелянта на те, що інша частина вилучених коштів належать ОСОБА_7 , які мають законне походження, також не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, проте підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

На даному етапі кримінального провадження встановлені органом досудового розслідування обставини кримінальних правопорушень, до вчинення яких встановлено причетність ОСОБА_7 , містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені в останнього грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом та отриманими унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України , що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав, та на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, вилученого за місцем проживання ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про те, вилучення коштів відбулося всупереч ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в частині надання дозволу на відшукування та вилучення грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо арешту вказаного майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та накладення в подальшому арешту на таке майно, за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна направлено 21.11.2025 (а.с. 123), тобто на наступний день після тимчасового вилучення майна, яке мало місце 20.11.2025.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна без повідомлення та участі власника майна, не можуть бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Колегією суддів не встановлено порушень прокурором вимог ст. ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3