Справа № 521/6430/25
Номер провадження:1-кс/521/1258/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000362 від 28.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Хаджибейського районного суду міста Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000362 від 28.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року а саме на земельні ділянки :02:005:2973; :02:005:2974; :02:005:2975; :02:005:2976; :02:005:2977; :02:005:2978, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено арешт із забороною розпоряджатися зазначеним майном.

Мотивує клопотання наступним.

Мотивуючи своє клопотання про накладення арешту, слідчий СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_7 посилається на те, що посадові особи ТОВ «Консалт Солюшенс», в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», знаючи про порушення передбаченої Законом України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, незаконно відчужили майно, належне ОСОБА_8 , а саме земельну ділянку, що знаходиться на території Таїровської селищної ради АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :005:0915.

В подальшому вказану земельну ділянку було розділено на 6 окремих земельних ділянок з кадастровими номерами :02:005:2973; :02:005:2974; :02:005:2975; :02:005:2976; :02:005:2977; :02:005:2978. Зареєструвати право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_6 не встиг, у зв`язку із накладенням оспорюваного арешту.

Разом з тим в порядку цивільного судочинства в Овідіопольському районному суді Одеської області слухалась справа №509/2096/22 за позовом ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», ОСОБА_6 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса та витребування майна.

Так, предметом розгляду даної справи було саме дотримання ТОВ «Консалт Солюшенс» процедури звернення стягнення на вказану земельну ділянку, передбачений Законом України «Про іпотеку». Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.04.2025 у справі №509/2096/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 було відмовлено в повному обсязі.

Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_8 та 20 січня 2026 р. Одеським апеляційним судом було винесено постанову, якою рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.04.2025 було залишено без змін.

Вказана постанова Одеського апеляційного суду ніким не оскаржувала та є такою, що набрала законної сили.

У своїй постанові від 20 січня 2026 Одеський апеляційний суд дійшов висновку про те, що «…іпотекодержатель дотримався норм законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки та умов договору іпотеки. Іпотекодержатель повідомив іпотекодавця про наявність боргу і необхідність його погашення, про наслідки невиконання заявлених вимог, серед іншого, про можливий продаж предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» На момент укладення оскарженого договору, іпотекодержатель надав приватному нотаріусу, який вчиняв реєстраційну дію щодо спірного майна, всі необхідні документи, передбачені п.6 Порядку №1127, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для відмови у державній реєстрації прав на новим власником, визначених у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»…».

Отже, питання щодо дотримання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено в порядку цивільної юрисдикції та вищевказаними судовими рішеннями доведено законність дій ТОВ «Консалт Солюшенс» та законність права власності ОСОБА_6 на вказані земельні ділянки.

Таким чином станом на даний час, відпала необхідність у збереженні такого арешту, оскільки він не забезпечує досягнення мети накладення такого арешту.

Разом з тим, попри те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР та накладення арешту пройшло майже 5 років, на даний час жодній особі підозри не вручено.

На думку заявника цього часу було цілком достатньо для того, щоб орган досудового розслідування міг зробити висновки про наявність чи відсутність в діях власника майна чи інших осіб кримінально карних дій. А також мав можливість здійснити всі необхідні слідчі дії для притягнення винних осіб до відповідальності.

В судовому засідання заявник-адвокат клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти клопотання, адже вказане майно визнано речовим доказом, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить такого висновку.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з вимогами ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, арешт на вказане майно було накладено з метою забезпечення речових доказів, а з урахуванням особливостей кримінального провадження, предмету досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що такий арешт є доцільним, в тому числі і на поточний момент.

При цьому слідчий суддя також бере до уваги те, що матеріали клопотання не містять достатнього документального підтвердження, що арешт накладено необґрунтовано або відпала потреба в арешті майна, про що в першу чергу має свідчити повна відсутність ризиків (приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження), передбачених ст. 170 КПК України, а отже, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1