ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/581/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/427/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025року у кримінальному провадженні, внесеному 02 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степове Близнюківського району Харківської області, не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_7 засуджено:

-за ч.3 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 рік), з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування дату та час, навесні 2021 року, але не пізніше 23 березня 2021 року, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, всупереч встановленого законодавством порядку офіційного отримання посвідчення тракториста-машиніста, яке надає право на керування тракторами, вступивши через невстановлений месенджер з невстановленою досудовим розслідуванням особою у злочинну змову, домовився про виготовлення на його ім`я посвідчення тракториста-машиніста, форма якого затверджена постановою від 02 квітня 1994 р. № 217 (в редакції від 02.06.2021 № 561) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста».

В подальшому ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розуміючи, що вказаний документ буде підробленим, за попередньою змовою із вказаною невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особою, попередньо узгодивши зміст виконуваних функцій кожного, обговоривши деталі виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста, безпосередньо виконав об`єктивну сторону кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням посвідчення, а саме надіслав через невстановлений месенджер невстановленій досудовим розслідуванням особі зображення власного паспорту громадянина України та особистий фотознімок для подальшого використання під час виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста.

Далі невставлена особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 у невстановлених часі та місці, використовуючи бланк документу, який схожий на посвідчення тракториста-машиніста, та не відповідає зразку, який перебуває в офіційному обігу на території України, за допомогою кольорового знакосинтезуючого пристрою зі струменевим способом друку виготовила підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , після чого з використанням за допомогою кольорового знакосинтезуючого пристрою зі струменевим способом друку внесла неправдиві відомості у відповідні графи наступного змісту: « ОСОБА_7 , 15 грудня 1980 р АДРЕСА_2 , ІДТН Київської ОДА у Київській обл. 23 березня 2021 року», а також на зворотній стороні посвідчення відмітку про дозвіл на керування категорією машин «А1 трактори з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «А2 трактор з потужністю двигуна понад 73,5 кВт», «В1 самохідне зерно-та кукурудзозбиральні машини», «В2 самохідні кормозбиральні машини», «ВЗ самохідні машини для збирання коренеплодів, картоплі, овочі, фрукти та ягід», «С самохідні дорожньо-будівельні машини», «D1 екскаватор з об`ємом ковша 4 куб. метрів», «D2 екскаватори з об`ємом ковша понад 4 куб. метрів», «Е1 навантажувачі з потужністю двигуна до 147кВт», «Е2 навантажувачі з потужністю двигуна понад 147 кВт», «F1 автогрейдери масою 18 тон», «F2 автогрейдери масою понад 18 тон», «G1 бульдозер з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «G2 бульдозер з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «Н інші самохідні машини, що підлягають реєстрації у відповідних органах» та із використанням пишучого приладу пастою синього-фіолетового кольору підробила підпис голови екзаменаційної комісії та вклеїла фотокартку із зображенням ОСОБА_7 , яке завірила відбитком печатки, яка нанесена барвником синього кольору.

У подальшому, зазначена вище невстановлена досудовим розслідуванням особа, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час передала вищевказане підроблене посвідчення тракториста-машиніста ОСОБА_7 , яке останній отримав в м. Лозова у відділенні «Нова Пошта».

Крім того, 01 січня 2025 року о 17 годині 01 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, трактором марки «Фенд 939» з д.н.з НОМЕР_2 на автодорозі по вул. Незалежності біля території «Близнюківський елеватор» в селищі Близнюки Лозівського району Харківської області, був зупинений інспекторами ВРПП СПД №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області в порядку Закону України «Про Національну поліцію» та, виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо надання йому документів, а саме посвідчення машиніста-тракториста, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення тракториста-машиніста відповідно до «Положення про затвердження порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 № 217 (в редакції від 02.06.2021 № 561) та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав інспектору РПП СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області завідомо для нього підроблене посвідчення тракториста-машиніста серія НОМЕР_1 , начебто видане 23.03.2021 «ІДТН Київської ОДА у Київської області», категорій «А1 трактори з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «А2 трактор з потужністю двигуна понад 73,5 кВт», «В1 самохідне зерно-та кукурудзозбиральні машини», «В2 самохідні кормозбиральні машини», «ВЗ самохідні машини для збирання коренеплодів, картоплі, овочі, фрукти та ягід», «С самохідні дорожньо-будівельні машини», «D1 екскаватор з об`ємом ковша 4 куб. метрів», «D2 екскаватори з об`ємом ковша понад 4 куб. метрів», «Е1 навантажувачі з потужністю двигуна до 147кВт», «Е2 навантажувачі з потужністю двигуна понад 147 кВт», «F1 автогрейдери масою 18 тон», «F2 автогрейдери масою понад 18 тон», «G1 бульдозер з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «G2 бульдозер з потужністю двигуна до 73,5 кВт», «Н інші самохідні машини, що підлягають реєстрації у відповідних органах», на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в такий спосіб використавши завідомо підроблений документ, який виготовлено на бланку, який не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025року щодо нього скасувати та задовольнити клопотання трудового колективу ТОВ «Колос» про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки, на підставі ст.47 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Водночас обвинувачений зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд у вироку невірно зазначив, що він усвідомлював, що надане йому посвідчення є підробленим. Про факт підробки посвідчення він дізнався лише після проведення судової експертизи, та лише в ході проведення слідчих дій він дізнався, що ним було порушено порядок його отримання. Він був впевнений, що отримує дійсне посвідчення, а не підроблене. Враховуючи те, що посвідчення виявилось недійсним він зрозумів, що вчинив злочин про що й визнав свою вину і в скоєному розкаявся.

Разом з тим, просив апеляційний розгляд провести без його участі.

Також надав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч.3 ст.358 КК України згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого в частині звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України підтримала, в іншій частині просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, досліджені наданні прокурором матеріали кримінального провадження та вивчено дані, що характеризують особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про винуватість та відповідно кваліфікував дії останнього за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Так, обвинувачений в апеляційній скарзі вказував на те, що він не усвідомлював, що надане йому посвідчення є підробленим. Про факт підробки посвідчення він дізнався лише після проведення судової експертизи, та лише в ході проведення слідчих дій він дізнався, що ним було порушено порядок його отримання. Він був впевнений, що отримує дійсне посвідчення, а не підроблене.

Натомість, як убачається із звукозапису судового засідання від 15 жовтня 2025 року та журналу до нього (а.с.76-78), судом першої інстанції з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченому суть та наслідки розгляду кримінального провадження за спрощеною процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України, перевірено добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_7 у визнанні своєї вини, у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та даних про особу обвинуваченого.

Судом були роз`ясненні його права та обов`язки, та на запитання чи буде він давати пояснення, обвинувачений погодився та суду пояснив, що свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив, що дійсно у березні 2021 року в мережі інтернет замовив підроблене посвідчення водія з усіма категоріями. Після оплати через деякий час отримав посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 . 01.01.2025 його було зупинено працівниками поліції, які з`ясували, що його посвідчення тракториста-машиніста підроблене. У вчиненому щиро розкаявся.

При цьому, обвинувачений в суді першої інстанції не заявляв, що він не усвідомлював, що надане йому посвідчення є підробленим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.3 ст.349 КПК України, оскільки сторони кримінального провадження після визначеного порядку дослідження доказів не оспорювали фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, а отже, оскарження їх в такому випадку є безпідставним з огляду на вимоги ч.2 ст.394 КПК України.

Отже, версія та доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, та як наслідок, про порушення вимог ст.349 КПК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині.

Також не є слушними доводи обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Колос», враховуючи наступне.

Так, дії ОСОБА_7 інкриміновані органом досудового розслідування за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та в подальшому, за якими він був визнаний винуватим, є безспірним фактом, з яким погодився сам обвинувачений та відповідно до ч.2 ст.394 КК України не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

За змістом ст.47 КК України особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки, за сукупності таких умов: 1) особа вчинила кримінальне правопорушення вперше; 2) діяння належить до кримінальних проступків або нетяжких злочинів; 3) злочин не є корупційним; 4) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, щиро покаялася; 5) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 6) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не заперечує проти закриття кримінального провадження за цією нереабілітуючою підставою.

Відповідно однією з обов`язкових умов для звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України є вчинення кримінального проступку, або нетяжкого злочину, крім корупційних правопорушень.

При цьому особою, яка вчинила кримінальне правопорушення вперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла правопорушень або раніше вчинила кримінальне правопорушення, що вже втратило правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного кримінального правопорушення, двох або більше злочинів вищевказаної тяжкості, які утворюють сукупність, не перешкоджає для застосування ст. 47 КК України лише за умови, що вони не складають реальної сукупності.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох самостійних кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України.

За змістом ч.1 ст.33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Сукупність злочинів може бути ідеальною та реальною. Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно, а також г) наявність усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК. Реальна сукупність має місце, коли особа в різний час кількома різними та відокремленими одне від одного діяннями вчинила два або більше злочинів. Кожен зі злочинів, які становлять сукупність, кваліфікується окремо за відповідною статтею (частиною статті) КК.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчиненні в різний час двох окремих кримінальних правопорушень, що становить реальну сукупність.

Водночас, якщо особа вчинила два або більше кримінальних правопорушення, що утворюють реальну сукупність, то вона не може бути звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки (ст. 47 КК України).

Такі висновки апеляційного суду кореспондуються із висновками колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду викладеними в постанові від 12 серпня 2020 року (справа №127/31068/19, провадження №51-1868км20).

За таких обставин, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування вимог ст.47 КК України.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями п.3 ч.1 ст.49 КК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили, зокрема, минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України, передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, ОСОБА_7 зокрема засуджено за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.358 КК України, яке вчинено не пізніше 23 березня 2021 року.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України під час апеляційного розгляду обвинувального вироку, за вказаним злочином обвинувачення закінчилися строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, а саме сплинуло 5 років.

Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Злочин, передбачений ч.3 ст.358 КК України, з огляду на приписи статті 12 КК України є нетяжким злочином, оскільки найбільш суворим покаранням за його вчинення є позбавлення волі на строк до п`яти років.

За змістом вимог п.3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Таким чином, на момент апеляційного розгляду закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

З огляду на викладене та з урахуванням позиції обвинуваченого, вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Призначене судом ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК України саме покарання за його видом і розміром, є таким, що відповідає санкції зазначеного закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, враховуючи вищенаведене, з резолютивної частини вироку підлягає виключенню рішення про застосування ч.1 ст.70 КК України і призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині засудження за ч.3 ст.358 КК України.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.358 КК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про застосування ч.1 ст.70 КК України і призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_7 звільненим від відбування призначеного покарання з випробуванням (з іспитовим строком 1 (один) рік), з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4