УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

у виді тримання під вартою

Справа № 936/753/26

Провадження № 1-кс/936/111/2026

26.05.2026 селище Воловець

Слідчий суддя Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Абранка, Воловецького району, Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією на особливий період, у військовому званні «рядовий», раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні №0001165 від 11.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и л а:

26.06.2026 до слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1362 від 06.07.2025 ОСОБА_6 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжено Указами Президента України по теперішній час.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст. ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 , зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов`язки.

Натомість, рядовий ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, рядовий ОСОБА_6 будучи призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 , але у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, в умовах воєнного стану, 07.07.2025 близько 20 год. 50 хв., під час слідування з ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи на автодорозі М06 сполученням Київ-Чоп поблизу АДРЕСА_3 , під час відлучення до вбиральні, втік у невідомому напрямку, у результаті чого ОСОБА_6 в розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) не прибув та проводив час на власний розсуд, перебуваючи за своїм місцем свого проживання АДРЕСА_1 , не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової службита був незаконно відсутній на військовій службі до 23.09.2025, коли був виявлений працівниками поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, у с. Нижні Ворота Мукачівського району Закарпатської області, під час вчинення іншого злочину, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, складено 26.05.2026 та цього ж дня вручено підозрюваному ОСОБА_6 .

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: матеріалами службового розслідування, рапортами.

Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, враховуючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, можливу міру покарання за діяння, у вчиненні якого підозрюється, його вік, стан здоров`я, наявність можливості продовжувати злочинну діяльність, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, слідчий просить обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_8 та слідчий ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали клопотання. Ствердили, що орган досудового розслідування не в змозі запобігти вищенаведеним ризикам при застосуванні до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

При цьому, прокурор наголосив на вимогах ч.8 ст.176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою). Також просив не визначити розмір застави у кримінальному провадженні згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 заперечив проти застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 просила обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки підозрюваний не має наміру ухилятися від явки до слідчого чи суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, переховуватися тощо.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього докази, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У силу ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Згідно з ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З урахуванням наведених обставин, з огляду на ст.ст.177, 194 КПК України, під час вирішення питання щодо обрання запобіжного заходу, слідчий суддя оцінює зібрані докази на предмет обґрунтованості підозри.

Згідно з п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).

Обставини, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: матеріалами службового розслідування, рапортами, а також іншими матеріалами кримінального провадження №0001165 від 11.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Таким чином, слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Також при вирішенні клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує в сукупності дані про особу підозрюваного: раніше не судимий, є військовослужбовцем, який вважається таким, що самовільно залишив військову частину, неодружений, непрацюючий, тяжкість вчиненого злочину, який згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, адже у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення реальна міра покарання є неминучою.

Зазначена обставина (тяжкість злочину) сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, обгрунтованим є ризик, визначений п.4 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення покарання за вищевказане правопорушення.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує слідчий та прокурор.

Окрім того, ОСОБА_6 являється спеціальним суб`єктом вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відтак слідчий суддя враховує вимоги ч.8 ст.176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті- тримання під вартою.

Із огляду на наведене, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, слідчим суддею констатовано відсутність підстав для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а також із огляду на те, що лише міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки.

Можливе вчинення інкримінованого діяння військовослужбовцем в умовах воєнного стану, коли на державу покладено особливі завдання щодо забезпечення обороноздатності та належного функціонування військових формувань, свідчить про особливу зухвалість та суспільну небезпечність таких дій.

Зазначені дії об`єктивно підривають авторитет військової служби, дискредитують діяльність органів, відповідальних за комплектування Збройних Сил України, та можуть негативно впливати на рівень довіри суспільства до державних інституцій у період збройної агресії.

З огляду на наведене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання вказаним ризикам та гарантування виконання покладених на нього обов`язків, а також з метою попередження передумов для вчинення військовослужбовцями аналогічних кримінальних правопорушень, ухилення громадян України та військовослужбовців від виконання ними Конституційних обов`язків щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності України та підрив боєздатності Збройних Сил України в умовах прямої збройної агресії російської федерації проти України, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати підозрюваному при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Керуючись ст.ст.181, 183, 184, 193-194, 196, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

п о с т а н о в и л а:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001165 від 11.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з часу затримання з 25.05.2026 до 23.07.2026.

Строк дії ухвали визначити до 23.07.2026 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 27.05.2026 о 09:50 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1