1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2579/26 1-кс/335/857/2026
16 березня 2026 року м. Запоріжжя
Під час проведення досудового розслідування, в якості потерпілого допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що працює головним спеціалістом відділу ЖКГ в районній адміністрації ЗМР по Вознесенівському району. 05.03.2026 з 08:10 год останній знаходився на робочому місці в кабінеті № 24, сумку з особистими речами залишив на стільці в кабінеті ліворуч від входу. Приблизно о 09:50 год потерпілий вийшов з кабінету при цьому не зачинивши двері, після повернення до кабінету о 10:10 год ОСОБА_4 виявив відсутність сумки в якій знаходилося наступне:
- мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A 34 5 G», із внутрішньою пам`яттю 256 GВ в корпусі чорного кольору, який був придбаний у 2023 році в новому стані, «imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 »;
- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 ;?
- закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_4 ;
- військовий квиток на ім`я ОСОБА_4 ;
- зарядний пристрій.
11.03.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно видано співробітникам поліції мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A 34 5 G», із внутрішньою пам`яттю 256 GВ в корпусі чорного кольору, «imei 1: НОМЕР_1 , ітеі 2: НОМЕР_2 » та зарядний пристрій.
11.03.2026 слідчим СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проведено огляд вищевказаного предмету за участю потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підтвердив, що виданий мобільний телефон належить йому та розблокував зазначений пристрій за допомогою цифрового пароля.
В судове засідання слідчий не прибула, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі.
Власник майна ОСОБА_4 до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує.
Неприбуття в судове засідання слідчого відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали, приходить до наступних висновків.
Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Тобто, за змістом вказаних положень закону арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
При вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, враховує: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
11.03.2026 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно видано співробітникам поліції мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A 34 5 G», із внутрішньою пам`яттю 256 GВ в корпусі чорного кольору, «imei 1: НОМЕР_1 , ітеі 2: НОМЕР_2 » та зарядний пристрій, що зафіксовано у протоколі огляду предмету від 11.03.2026 року.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого, про накладення арешту на майно шляхом заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватись майном, відповідає вимогам встановленим ст. 170-173 КПК України.
Відповідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчим доведено, що зазначене майно має значення речового доказу, є предметом злочину, тому з метою його збереження для проведення відповідних судових експертиз, судом встановлено, що є підстави для задоволення клопотання слідчого.
Таким чином, враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на вказане майно, шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування.
Керуючись ст. 107 ч.1, 98, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A 34 5 G», із внутрішньою пам`яттю 256 СВ в корпусі чорного кольору «imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1