Справа №504/486/26
Провадження №1-кс/504/89/26
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026с-ще Доброслав

Слідчий суддя Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 селищ. Доброслав, клопотання заступника керівника Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000063, внесеному до ЄРДР 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Доброславського районного суду Одеської області надійшло заступника керівника Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000063, внесеному до ЄРДР 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 з 25.03.2021 обіймає посаду генерального директора комунального некомерційного підприємства «Березівська центральна міська лікарня» Березівської міської ради Одеської області (далі КНП «Березівська центральна міська лікарня»), а також є лікарем-невропатологом у вказаному медичному закладі.

Рішенням першої сесії Березівської міської ради Одеської області «Про початок повноважень депутатів Березівської міської ради VIII скликання» від 27.11.2020 визнано повноваження новообраних депутатів місцевої ради, у тому числі ОСОБА_4 , та з цього часу він є депутатом Березівської міської ради Одеської області.

У листопаді 2025 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, до ОСОБА_4 на особистому прийомі звернувся ОСОБА_7 щодо проведення обстеження та медичного огляду на підставі направлення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з метою встановлення підстав для оформлення відстрочки від проходження військової служби.

Далі, у період з 21.11.2025 до 28.11.2025 ОСОБА_7 пройшов лікування в КНП «Березівська центральна міська лікарня», а 09.12.2025 отримав від ОСОБА_4 підписаний ним акт дослідження свого стану здоров`я, де у висновку лікаря-невролога зазначено про необхідність лікування терміном 6 місяців.

Надалі, ОСОБА_7 28.01.2026 звернувся до ОСОБА_4 з наміром продовження свого лікування задля отримання відстрочки від проходження військової служби або визнання непридатним до військової служби за станом здоров`я у встановлений законом спосіб.

В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний, злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, які приймають рішення щодо визнання осіб непридатними до військової служби.

Так, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу, 28.01.2026 о 11:46 год, перебуваючи у службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , повідомив ОСОБА_7 про можливість допомогти останньому в отриманні статусу непридатного до військової служби шляхом впливу на прийняття рішення службовими особами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , які приймають рішення щодо визнання осіб непридатними до військової служби.

Одночасно, за здійснення ним впливу, ОСОБА_4 виказав ОСОБА_7 вимогу надання йому особисто неправомірну вигоду на загальну суму 10 000 дол. США, що станом на 28.01.2026 за офіційним курсом НБУ, становить 429 563 грн., запевнивши, що без надання зазначеної суми грошових коштів рішення на його користь прийняте не буде.

При цьому, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що для реалізації злочинного плану із впливу на прийняття рішення службовими особами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання ОСОБА_7 непридатним до військової служби, спочатку йому потрібно пройти стаціонарне лікування, а грошові кошти мають бути передані декількома частинами, з яких першу частину в сумі 50 000 грн ОСОБА_7 повинен передати відразу.

Отже, ОСОБА_4 , будучи лікарем невропатологом та обіймаючи посаду генерального директора КНП «Березівська центральна міська лікарня» запевнив ОСОБА_7 у своїх діях, а саме в можливості реального впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, тобто на прийняття відповідних рішень службовими особами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 про непридатність до військової служби.

Водночас у ОСОБА_7 , в силу попереднього досвіду спілкування з ОСОБА_4 та розуміння службових можливостей його посади, було сформовано переконання в реальності такого впливу, а також впевненість, що у разі відмови від надання неправомірної вигоди, останній не зможе отримати статус непридатного для проходження військової служби, у зв`язку із цим ОСОБА_7 був вимушений погодитись на висунуту ОСОБА_4 вимогу надати неправомірну вигоду для позитивного вирішення питання щодо оформлення непридатності для проходження військової служби.

У подальшому, 28.01.2026 о 13:58 год, ОСОБА_4 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, з корисливих мотивів, тобто з метою одержання неправомірної вигоди та особистого збагачення, діючи умисно, одержав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1150 дол. США, що станом на 28.01.2026 за офіційним курсом НБУ становить 49 399,74 грн.

Отримавши вказану готівку, ОСОБА_4 роз`яснив ОСОБА_7 подальшу схему передачі грошових коштів, а саме ОСОБА_4 висловив вимогу, що по завершенню лікування у КНП «Березівська центральна міська лікарня», ОСОБА_7 необхідно прийти 05.02.2026 та передати ОСОБА_4 наступну частину неправомірної вигоди у розмірі 500 дол. США.

Далі, за вимогами, що висунув ОСОБА_4 , до раніше переданих грошових коштів для прийняття позитивного рішення щодо непридатності до військової служби, ОСОБА_7 необхідно буде передати ще 6000 дол. США. Коли всі документи щодо визнання ОСОБА_7 службовими особами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 непридатним до військової служби будуть у ОСОБА_4 , ОСОБА_7 зможе їх отримати лише за умови доплати залишку неправомірної вигоди.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, близько 10:23 год 05.02.2026 ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_7 у своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , та одержав для себе від ОСОБА_7 обговорену раніше частину неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, що за курсом НБУ на 05.02.2026 становить 21 584,75 грн, які вимагав за вплив у подальшому на прийняття службовими особами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , уповноваженими на виконання функцій держави рішень, про визнання ОСОБА_7 непридатним до військової служби.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Факти та обставини, які вбачаються з матеріалів кримінального провадження, з розумною достатністю та вірогідністю, беззаперечно могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, на даному етапі досудового розслідування, що підозрюваний ОСОБА_4 може бути безпосередньо причетним до обставин кримінальних правопорушень.

Викладене узгоджується з позицією, яка викладена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Підставою застосування арешту майна є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої передбачає позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Метою застосування арешту майна є недопущення вибуття з власності ОСОБА_4 належного йому майна, ураховуючи санкцію ч. 3 ст. 369-2 КК України, та загрозу застосування до нього конфіскації належного йому майна у разі визнання винним. Необхідність арешту майна шляхом заборони на його відчуження та розпорядження обґрунтовуються саме запобіганням можливості його приховування, передачі чи відчуження на користь інших осіб з метою уникнення можливої конфіскації вказаного майна.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 09.08.2012 належить житловий будинок загальною площею 148,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відомостей ТСЦ МВС № 5147 на праві приватної власності ОСОБА_4 належить транспортний засіб - TOYOTA CAMRY, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до відкритих відомостей МТСБУ за офіційному сайті (https://policy.mtsbu.ua), автомобіль з д.н.з. НОМЕР_2 має VIN-код НОМЕР_3 .

Згідно з відображеною у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування ОСОБА_4 за 2025 рік, інформації, на банківських рахунках ОСОБА_4 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (), АТ «Ощадбанк» () розміщені грошові кошти.

При цьому, у розділі 12 «Грошові активи» де у Декларації міститься відомості про те, що на рахунках розміщені кошти, у графі «інформація про особу, якій належить об?єкт, і прав на нього», зазначено, що грошові кошти на праві власності належать ОСОБА_4 .

Такий чином, належність вказаних коштів безпосередньо підозрюваному, підтверджено самим ОСОБА_4 при поданні декларації, оскільки перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти клопотання слідчого заперечували, просили відмовити, зазначивши, що арешт необхідно накласти лише на частину майна, оскільки зазначене майно є спільною сумісною власністю.

Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так з огляду на положення ст. 167, ч. 2 ст. 168 КПК України вказане майно є тимчасово вилученим майном, та на нього може бути накладений арешт в порядку, та на умовах, передбачених ст. 170-173 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 УКПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого від 05.02.2026 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, зі змісту наданого клопотання та копій матеріалів до нього, слідчим суддею встановлено, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки воно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, може містити на собі сліди кримінального правопорушення та за його допомогою встановити обставини події.

Таким чином, зазначені предмети є тимчасово вилученим майном, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та стане предметом дослідження з метою встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що воно має значення для забезпечення кримінального провадження та існує можливість його використання, як доказу, а тому з метою його збереження, наявні підстави для накладення на нього арешту.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому створити обставини для його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Накладаючи арешт на майно, слідчим суддею враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що полягає в необхідності проведення ряду слідчих дій органом досудового розслідування з вказаним речовим доказом, наслідки арешту для власника майна.

Окрім того, слідчим суддею встановлено, що 05.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а тому вказане у клопотанні майно може підлягати конфіскації, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої дає достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, слідчий суддя не приймає до уваги доводи сторони підозрюваного, що арешт необхідно накласти на частину майна, оскільки це є спільною сумісною власність подружжя, яке набуте під час шлюбу, оскільки слідчий суддя на має права вирішати спір про право власності на майно, поділив його з виділенням часток та такий спір відповідно до вимоги ч. 12 ст. 100 КПК України вирішується в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з позицією Постанов Верховного суду від 09.04.2020, справа № 676/2199/19.

Натомість посилання на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 20.10.2023 у справі № 991/2654/23 та вирок Вищого Антикорупційного суду від 30.07.2021 у справі № 752/7440/18 є безпідставними, оскільки зазначена позиціє не носить преюдиційного характеру для інших проваджень або не є усталеною практикою Верховного Суду, що визначає правові висновки щодо застосування норм права. Така позиція стосується індивідуальних обставин справи та не формує обов`язкових правових висновків.

Також слідчий суддя не приймає до уваги посилання на постанову Верховного суду від 19.06.2024, справа 676/4542/22, оскільки відображені фактичні обставини у зазначеній позиції та фактичні обставини у даній справі на даному етапі не є подібними.

На підставі вищезазначеного слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на зазначений предмет.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167-168, 170 - 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника керівника Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000063, внесеному до ЄРДР 26.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на грошових коштів, які належать підозрюваному ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 17 травня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків України НОМЕР_5 ), який полягає у тимчасовій забороні розпорядження, відчуження та користування (окрім заборони прибуткових операцій, надходжень, тобто коштів, які надходять на рахунки), а саме: грошові кошти, розміщені на рахунках ОСОБА_4 , відкриті у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (), АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» ().

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

-житловий будинок загальною площею 148,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Реєстру прав власності на нерухоме майно: 37348788;

-транспортний засіб TOYOTA CAMRY, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 .

Слідчий (дізнавач) є самостійною процесуальною особою, який має дискреційні повноваження з визначення місця та порядку зберігання речових доказів.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1