Справа № 592/4043/26
Провадження № 1-кс/592/1920/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , заступника керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисниці підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене керівником Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 414, ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

13.03.2026 слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітан Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим керівником Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із змісту якого вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 22.06.2023 № 195 старшого солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду номера обслуги протитанкового відділення 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону та він вважається таким, що справи і посаду прийняв з 22.06.2023. Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 14 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 20.10.2015 за № 569 Про внесення змін до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України , ОСОБА_4 був зобов`язаний під час поводження зі стрілецькою зброєю не допускати безпідставне спрямовування зброї у бік людей, тварин, транспорту, будинків, інших будівель, споруд, тримати палець на спусковому гачку без необхідності. Однак, всупереч зазначеним вимогам нормативно правових актів номер обслуги протитанкового відділення 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_4 , 10.01.2024 близько 09:00, маючи при собі закріплену за ним вогнепальну зброю автомат АК 74 (№ НОМЕР_3 р. ) , в ході проведення зміни спостережного посту ЛОСЬ , що розташований близько 2 км північніше околиці н. п. Стягайлівка Шосткинського р-ну Сумської обл. , рухався до визначених позицій разом з іншими військовослужбовцями вказаної військової частини, зокрема, зі стрільцем 2 відділення 4 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ старшим солдатом ОСОБА_8 . При цьому, перебуваючи у положенні стоячи, праворуч від ОСОБА_8 , знаходячись в русі та утримуючи в руках закріплений за ним автомат АК 74 (№ НОМЕР_3 р. ) , діючи необережно, внаслідок власної безвідповідальності, із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, направивши його у сторону ОСОБА_8 , ОСОБА_4 натиснув вказівним пальцем правої руки на спусковий гачок автомата, в результаті чого відбулись три постріли. Одна куля, випущена ОСОБА_4 із закріпленого за ним автомату, влучила в ОСОБА_8 . Згідно висновку експерта, складеного за результатом проведення судово-медичної експертизи № 548 від 15.10.2025, у потерпілого ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження, а саме: вогнепальний наскрізний перелом обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої нижньої кінцівки з пошкодженням судинно-нервового пучка та з помірним парезом правої стопи, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у порушенні правил поводження зі зброєю, що заподіяло потерпілому тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 414 КК України. Відповідно ст. 1 Закону України Про оборону України воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Президентом України було видано Указ Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 22.06.2023 № 195 старшого солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду номера обслуги протитанкового відділення 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону та він вважається таким, що справи і посаду прийняв з 22.06.2023. Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України Про оборону України , ст. ст. 1, 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. Однак, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , ст. ст. 11, 16, 49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що він являється військовослужбовцем військової служби і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та 29.07.2024 о 08:00, після завершення звільнення, не з?явився вчасно до місця служби, а саме: місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ до АДРЕСА_1 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього. 07.02.2025 старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 НГУ до АДРЕСА_1 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення. Так, старший солдат ОСОБА_4 з 29.07.2024 до 07.02.2025 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. Відповідно ст. 1 Закону України Про оборону України воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Президентом України було видано Указ Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України було запроваджено правовий режим воєнного стану. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 22.06.2023 № 195 старшого солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду номера обслуги протитанкового відділення 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону та він вважається таким, що справи і посаду прийняв з 22.06.2023. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 10.02.2025 № 43 ОСОБА_4 було продовжено військову службу у Національній гвардії України з 07.02.2025 та його було зараховано на всі види забезпечення. Згідно вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України Про оборону України , ст. ст. 1, 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків. Однак, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , ст. ст. 11, 16, 49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи про те, що він являється військовослужбовцем військової служби і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та 17.05.2025 о 07:50, після завершення відпустки для лікування, не з?явився вчасно до місця служби, а саме: місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ до АДРЕСА_1 , та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього. 12.03.2026 старшого солдата ОСОБА_4 було затримано на підставі ст. 208 КПК України за адресою: АДРЕСА_2 , чим кримінальне правопорушення було припинено. Старший солдат ОСОБА_4 з 17.05.2025 до 12.03.2026 обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. В ході досудового розслідування були встановлені наступні анкетні дані підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Пісочин Харківського р-ну Харківської обл. , громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до положень ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, і вони є достатніми для того, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кемпбелл Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990, п. 32, Series A, № 182) . Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990 зазначено про те, що термін обґрунтована підозра означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими висновками, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Мюррей проти Сполученого Королівства № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив про те, що факти, які стасли причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: - матеріалами службових розслідувань; - протоколами допитів свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; - повідомленням ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 414 КК України від 12.03.2026; - іншими матеріалами досудового розслідування. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин) , може продовжувати ухилятися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить тривалий період його відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , з 29.07.2024 до 07.02.2025 та з 17.05.2025 до теперішнього часу, хоча він мав реальну можливість вчасно повідомити командування військової частини та компетентні органи про своє незаконне перебування поза межами військової частини, місце свого перебування та міг самостійно вжити заходи для вчасного повернення до військової частини. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, військовослужбовців військової частині НОМЕР_1 та інших цивільних осіб, щодо надання показів на підтвердження своєї версії захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також матиме можливість пошуку інших альтернативних засобів уникнення кримінальної відповідальності. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, слід зауважити на тому, що злочин, вчинений ОСОБА_4 , є продовжуваний і сторона обвинувачення має достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання та втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість продовжити ухилятися від слідства та суду, надалі перебувати поза місцем проходження військової служби, в тому числі поза межами свого місця проживання, тобто продовжувати вчинений злочин, що в повній мірі ускладнює досягнення цілей кримінального провадження, своєчасному виконанню підозрюваним процесуальних рішень, своїх процесуальних обов`язків та призначення йому покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. Також тривале переховування від органів досудового розслідування та суду ОСОБА_4 , тяжкість передбаченого покарання за вчинений злочин, свідчать про можливість вчинення ним інших злочинів, що цілком узгоджується із правовою позицією, наведеною в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001, заява № 33977/96, Європейський суд з прав людини зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання судом ОСОБА_4 винним та застосування санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та тривале переховування від органів досудового розслідування та суду, необхідність пошуку джерел для існування, спростовує відсутність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окремо слід зауважити на тому, що 12.09.2022 набрав чинності прийнятий Верховною Радою України Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану від 16.08.2022 № 2531-IX, спрямований на унеможливлення застосування будь-яких інших запобіжних заходів, крім як тримання під вартою, до військовослужбовців, які вчинили окремі військові злочини під час дії воєнного стану. Так, відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою. Слід наголосити на тому, що військовий злочин, вчинений військовослужбовцем під час дії правового режиму особливого періоду, свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила, а отже до такого військовослужбовця має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, оцінивши сукупність усіх обставин у кримінальному провадженні, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення та тяжкість передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України безальтернативного покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, відтак орган досудового розслідування дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання вищевказаним ризикам у даному випадку недостатнє, оскільки лише тримання під вартою буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та відповідатиме вимогам діючого КПК України. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001, заява № 33977/96, в якому Європейський суд з прав людини зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання судом ОСОБА_4 винним та застосування санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню, спростовує відсутність вищевказаних двох ризиків. Підстави для відмови суду застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 відсутні бо у суду є достатні підстави вважати, що інший, більш м`який запобіжний захід, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Летельє проти Франції . Судове рішення про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде суперечити вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі Волосюк проти України від 12.03.2013) . Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України , слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Враховуючи вищевикладене, запобігти настанню зазначених ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів оскільки: - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, пов`язаних з тривалим переховуванням від органу досудового розслідування, тому застосування такого запобіжного захожу може виразитись у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню, повного, всебічного розслідування шляхом переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, з метою уникнення покарання; - запобіжний захід у вигляді особиста поруки неможливо застосувати у зв`язку з тим, що на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, та на адресу Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону не надходили письмові звернення осіб, які поручаться за підозрюваного, оскільки ніхто не наважується на таке поручення за ОСОБА_4 , що, окрім вищенаведеного, негативно характеризує його особистість; необхідно також врахувати те, що в умовах воєнного стану інститут поруки втрачає свою силу, особливо в умовах перебування підозрюваного у військовому колективі; - запобіжний захід у вигляді застави неможливо застосувати у зв`язку з тим, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, однак від підозрюваного та від інших осіб відповідних заяв про можливість внесення застави не надходило; - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту неможливо застосувати у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не може забезпечити перешкоджання можливості впливу ОСОБА_4 на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки, перебуваючи на свободі, він може вільно вчиняти будь-які дії з метою впливу на свідків, цей запобіжний захід не позбавить підозрюваного можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також не забезпечить постійний візуальний контроль за підозрюваним з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків, в умовах воєнного стану, враховуючи можливість прийняття участі військової частини НОМЕР_1 в бойових діях. Матеріали кримінального провадження, які додаються до даного клопотання підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, а доведеність його причетності до інкримінованого злочину потребує перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При застосуванні запобіжного заходу він просив врахувати також ту обставину, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_4 в умовах ізоляції, а саме: даних щодо стану здоров`я (наявності тяжких захворювань та інших протипоказань) в ході здійснення досудового розслідування здобуто не було, що свідчить про можливість тримання останнього у місцях несвободи. Відтак у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні. Враховуючи вищевикладене, він вважає доведеною наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Поряд з цим, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 407 КК України. Вищевказані обставини також обґрунтовуються вагомістю наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину) , тяжкістю покарання, що йому загрожує, можливістю переховуватись від органів досудового слідства, а також незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчиняти інші злочини, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином, можливо дійти висновку про те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім зазначеного вище запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, керуючись ст. ст. 7-9, 40, 131, 132, 176-178, 183, 194 КПК України, він просив застосувати, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Пісочин Харківського р-ну Харківської обл. , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, без визначення розміру застави у кримінальному провадженні (вхідний № 9919/26 від 13.03.2026) (а. п. 1-10) .

В судовому засіданні заступник керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, та просив постановити ухвалу, якою клопотання задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисниця адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вислухавши клопотання слідчого, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора, пояснення та думку підозрюваного, пояснення та думку захисниці підозрюваного, копії документів, наданих захисницею підозрюваного, прихожу до наступного висновку.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Чеботарь проти Молдови зазначив в п. 48 про те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст. 5 § 1 (с) , поліція не зобов`язана мати у своєму розпорядженні докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, не в момент арешту, не під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були в кінцевому рахунку пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа постала перед судом. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, які були підставою для затримання особи. Слова обґрунтована підозра означають наявність фактів або інформації, які могли б впевнити об`єктивного спостерігача про те, що особа можливо, вчинила злочин.

Ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про те, що вони об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням злочину, відтак погоджуюся із доводами прокурора про те, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, що також узгоджується з вимогами Європейського суду з прав людини, зокрема, з позицією, висловленою в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності у вчиненні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу, а саме: судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальні правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним в п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, під час розгляду клопотання було встановлено, що злочин, вчинений ОСОБА_4 був припинений лише після його затримання, що свідчить про відсутність у нього свідомої мети добровільно припинити свої злочинні дії. Тому існують достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання та втрати свободи на тривалий строк, матиме можливість повторно ухилятися від слідства та суду, переховуватися від органів досудового розслідування та суду поза межами свого місця проживання, що в повній мірі ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень та призначення йому покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Судом також враховується той факт, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, оскільки вказані особи не допитані судом. Крім того, ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової служби, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу вигляді тримання під вартою він може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється та уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що унеможливить виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи, визначені ст. 2 КПК України, та розумні строки досудового розслідування.

Відтак, прихожу до висновку про те, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прихожу до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий, а також нічний домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам його ухилення від слідства та суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відтак, на підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю за необхідне не визначати йому розмір застави у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 375, 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, капітана Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , погоджене керівником Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 414, ч. 5 ст. 407 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11.05.2026 до 24:00 включно.

На підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_15