Справа № 153/1313/25
Провадження №:1-кп/138/92/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду, кримінального провадження №0000192 від 17.06.2025 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження №0000192 від 17.06.2025 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшли клопотання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про скасування арешту накладеного в межах кримінального провадження №0000192 від 17.06.2025.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться зазначена кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.08.2025, в зазначеній вище справі, накладено арешт на майно й разом з тим, накладено на грошові кошти в сумі 605 Євро, 50 доларів США, належні ОСОБА_7 та на грошові кошти в сумі 20 доларів США, 600 Євро, належні ОСОБА_6

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважають, що накладено арешт на грошові кошти необґрунтовано, чим порушуються їх права.

Станом на дату звернення з даним клопотанням будь яких доказів, щодо причетності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до зазначеного кримінального правопорушення не встановлено. Крім того, не зазначено яким чином належні їм кошти можуть бути необхідні як для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення так і для проведення інших слідчих дій та чи мають яку доказову силу. А тому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважають, що необхідність застосування арешту до майна на даний час відпала.

Власники майна ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, просили розглянути клопотання у їх відсутність.

Прокурорв судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, згідно письмових заяв не заперечують проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які передбачені ст.131 КПК України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним. Порядок скасування арешту майна встановлюється ст.174 КПК України.

Судом встановлено, що згідно ухвал слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 05.08.2025, накладено арешт на вилучене під час проведення огляду 17.06.2025 по вул. Гагаріна с. Буша Могилів-Подільського району Вінницької області за географічними координатами 48,343210С, 28,11823В майно, зокрема, на грошові кошти в сумі 605 євро, 50 доларів США, належні ОСОБА_7 ; грошові кошти в сумі 20 доларів США, 600 євро, належні ОСОБА_7 із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підозра не оголошувалась. Вказані грошові кошти не є знаряддям або об`єктом скоєння кримінального правопорушення, не зберегли на собі слідів кримінального правопорушення, оскільки є особистими коштами осіб, які допитані під час досудового розслідування як свідки.

В судовому засіданні прокурором не доведено, що грошові кошти на які накладено арешт можуть бути використанні як доказ для доведення вини обвинувачених в ході судового розгляду.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Згідно ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, суд повинен врахувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника майна, відсутність доказів того, що вказане майно отримано злочинним шляхом, суд дійшов висновку, що в подальшому застосуванні арешту на вилучене майно відпала об`єктивна потреба, а тому клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про скасування арешту накладеного в межах кримінального провадження №0000192 від 17.06.2025 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року, а саме на грошові кошти в сумі 605 євро, 50 доларів США, належні ОСОБА_7 - повернувши власнику майна ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року, а саме на грошові кошти в сумі 600 євро, 20 доларів США, належні ОСОБА_6 - повернувши власнику майна ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1