ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 165/298/24

провадження № 51-4679 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 26 травня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, а також потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000877 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Переславичі Іваничівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Нововолинський міський суд Волинської області вироком від 26 травня 2025 року визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Стягнув з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 424 600 грн моральної шкоди та 15 000 грн витрат за надання правової допомоги. Суд також вирішив питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , 18 вересня 2023 року, близько 07:00, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Transporter», рухаючись по автодорозі Р-15 «Ковель-Жовква» навпроти будинку № 18 по вул. Автобусній в межах м. Нововолинськ Володимирського району Волинської області, порушив п. 1.7, п.1.10, п.2.3, п.10.1, п.12.9, п. 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, перевищив максимальну дозволену швидкість руху у населених пунктах; перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, виїхав на праве по ходу руху узбіччя, де допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України.

Потерпіла зазначає, що після розгляду справи судом першої інстанції вона з обвинуваченим примирилася, вони досягли згоди щодо відшкодування шкоди, і вона бажала під час апеляційного розгляду висловити свою думку щодо призначеного ОСОБА_8 покарання.

ЇЇ представник подав до суду клопотання про участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, однак суд це клопотання не розглянув і не повідомив представника потерпілої про результати розгляду такого клопотання. Потерпіла вважає, що її було позбавлено можливості взяти участь в апеляційному розгляді кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить оскаржувані судові рішення змінити й на підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

Вважає призначене засудженому покарання надто суворим і таким, яке призначене судом без врахування всіх конкретних обставин справи, пом`якшуючих покарання обставин й даних про особу засудженого.

Сторона захисту наголошує, що засуджений на час вчинення кримінального правопорушення працював і позитивно характеризувався за місцем роботи, після вчинення ДТП вживав дії для надання допомоги потерпілому, в ході апеляційного розгляду засуджений примирився з потерпілою та повністю відшкодував їй завдану моральну шкоду.

Однак через неналежне повідомлення про час та дату апеляційного розгляду потерпілої, вона не змогла взяти участь у розгляді справи й заявити про примирення з ОСОБА_8 , попросити не позбавляти його волі.

Враховуючи конкретні обставини справи, захисник вважає, що виправлення та перевиховання засудженого можливе без ізоляції від суспільства, тому просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Представник потерпілої підтримав подану потерпілою касаційну скаргу, а щодо касаційної скарги захисника поклався на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти задоволення поданих касаційних скарг.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою його захисника, суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 58 КПК України представник потерпілого користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 56, ст. 58 КПК України представник потерпілого має право брати участь у судовому провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу (т. 1 а. с. 168-169).

Ухвалами Волинського апеляційного суду від 07 та 10 липня відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд на 09 годину 00 хвилин 02 жовтня 2025 року. Копії цих ухвал направлені учасникам кримінального провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 29 вересня 2025 року подав до Волинського апеляційного суду клопотання, у якому просив забезпечити його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (т. 1 а. с. 189). Цього ж дня клопотання було отримане судом (вх. № Еп3079/25 від 29.09.2025).

За змістом ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 4-1) введення воєнного стану або під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Однак, до початку апеляційного розгляду суд не вирішив клопотання представника потерпілого, не постановив ухвалу про здійснення дистанційного судового провадження чи про відмову у задоволенні такого клопотання представника потерпілої.

При прослуховуванні аудіозапису судового засіданні у суді апеляційної інстанції встановлено, що головуючий в судовому засіданні повідомив, що потерпіла в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання і жодних клопотань до суду не подавала.

З`ясувавши думку учасників судового засідання щодо можливості продовження розгляду, суд продовжив апеляційний розгляд і за його результатами постановив оскаржувану ухвалу від 02 жовтня 2025 року.

При цьому головуючий не з`ясував думку про можливість розгляду справи за відсутності представника потерпілої, не повідомив про наявність його клопотання про участь у апеляційному розгляді в режимі відеоконференції, й суд не вирішив це клопотання.

З огляду на це колегія суддів вбачає, що апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження, не забезпечив можливості представнику потерпілої, який подав клопотання про участь у апеляційному розгляді в режимі відеоконференції, взяти участь у апеляційному розгляді.

Колегія суддів вбачає, що це порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є істотним, оскільки могло перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення

У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає доцільним надавати відповіді на інші доводи касаційної скарги захисника, аналіз яких може бути пов`язаний з дослідженням та оцінкою фактичних обставин справи, що не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене й з дотриманням норм КПК України ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

При цьому на даний час ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 26 травня 2025 року в ДУ «Машівська виправна колонія № 9».

Тому, беручи до уваги, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції стає таким, що не набрав законної сили; запобіжний захід у виді тримання під вартою у цьому провадженні до ОСОБА_8 не застосовувався; обґрунтованих даних про випадки ухилення ним від суду немає; касаційні скарги були подані виключно на покращення його становища, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним звільнити його з-під варти.

Керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3