Справа № 306/2277/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/74/26, за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.01.2026.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000386 від 22.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0230, площею 0,0668 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, з кадастровим номером: :01:000:0035, площею 2 га; земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0137, площею 0,0641 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 13,7 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,9 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000386 від 22.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець та маючи кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду І категорії, у період з 20.03.2024 по 04.09.2024 здійснював технічний нагляд за виконанням робіт з реконструкції Полянської загальноосвітньої школи ІІІІ ступенів на підставі договору № 1 від 20.03.2024, укладеного з відділом освіти, молоді та спорту, культури, туризму та зовнішніх зв`язків Полянської сільської ради. У межах наданих йому спеціальних повноважень ОСОБА_6 був уповноважений здійснювати перевірку відповідності обсягів та якості виконаних робіт проектно-кошторисній документації, а також актів виконаних робіт за формами КБ-2в та КБ-3.

-2-

У зазначений період ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом та за попередньою змовою з директором ТОВ «НТЛ ГАРАНТ-БУД» ОСОБА_7 , пособничав у заволодінні бюджетними коштами, виділеними на виконання робіт за договором підряду № 4 від 20.11.2023, укладеним між Полянською сільською радою та ТОВ «НТЛ ГАРАНТ-БУД». Таким чином, на час вчинення інкримінованих дій ОСОБА_6 виконував адміністративно-господарські функції за спеціальним повноваженням та відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою.

Поряд з тим встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «НТЛ ГАРАНТ-БУД» та будучи службовою особою Товариства, у період з 20.11.2023 по 04.09.2024, діючи умисно, з корисливих мотивів, виконуючи роль організатора та керівника організованої групи, за попередньою змовою з інженером технічного нагляду ОСОБА_6 , з метою заволодіння бюджетними коштами, виділеними на реконструкцію Полянської загальноосвітньої школи ІІІІ ступенів, організував складання та використання завідомо неправдивих офіційних документів. Зокрема, достовірно знаючи, що ТОВ «НТЛ ГАРАНТ-БУД» не виконало фактично всі передбачені договором обсяги будівельних робіт, ОСОБА_7 упродовж червнявересня 2024 року склав три довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 та п`ять актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в, до яких умисно вніс завідомо неправдиві відомості шляхом повторного включення робіт, матеріалів та послуг, раніше врахованих за іншим договором підряду. Неправдивість зазначених відомостей підтверджується висновками будівельно-технічних експертиз, якими встановлено завищення фактичних обсягів та вартості виконаних робіт по об`єкту на загальну суму 272431,20 грн. У подальшому, ОСОБА_7 особисто підписав та завірив печаткою Товариства вказані документи і, за попередньою змовою, передав їх ОСОБА_6 для підписання. Підозрюваний, будучи наділеним повноваженнями технічного нагляду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 903 від 11.07.2007 та договору № 1 від 20.03.2024, не перевірив фактичні обсяги та якість виконаних робіт, зловживаючи службовим становищем, умисно підписав і завірив печаткою ФОП зазначені акти КБ-2в та довідки КБ-3, на загальну суму 5713052,40 грн. Надалі ОСОБА_7 організував подання вказаних документів до відділу освіти, молоді та спорту, культури, туризму та зовнішніх зв`язків Полянської сільської ради, що спричинило неправомірне перерахування бюджетних коштів на рахунки ТОВ «НТЛ ГАРАНТ-БУД».

05.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки: 450674877 від 05.11.2025, є власником наступного нерухомого майна: земельної ділянки, з кадастровим номером: :03:003:0230, площею 0,0668 га; квартири, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, з кадастровим номером: :01:000:0035, площею 2 га; земельної ділянки, з кадастровим номером: :03:003:0137, площею 0,0641 га; квартири, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 13,7 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_2 ; квартири, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,9 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_3 .

-3-

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому, на думку органу досудового розслідування, є обґрунтовані підстави вважати, що незастосування обмежень щодо розпорядження та відчуження вищевказаним майном може призвести до вжиття ОСОБА_6 заходів для приховування відповідного нерухомого майна, втрати чи передачі його третім особам, з метою уникнення його арешту та подальшого звернення стягнення на вказане майно при задоволенні цивільного позову щодо відшкодування завданих збитків. Незастосування цього заходу зумовить суттєві труднощі чи взагалі неможливість виконання вироку суду в частині забезпечення відшкодування завданих збитків при заявленні відповідного цивільного позову, спрямованого на відшкодування збитків завданих місцевому бюджету Полянської сільської ради.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно обґрунтоване необхідністю забезпечення відшкодування шкоди, яка, за твердженням органу досудового розслідування, становить 272431,20 грн. Водночас, а ні у поданому клопотанні, а ні під час судового розгляду прокурором не доведено належними та допустимими доказами необхідність накладення арешту на вказане майно у заявленому обсязі. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки таке призведе до надмірного та необґрунтованого обмеження права власності. З огляду на викладене, слідчий суддя вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 21.01.2026 скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити у повному обсязі та накласти арешт на майно про яке йдеться у клопотанні та яке належить підозрюваному ОСОБА_6 . В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , всупереч вимог ст. 370 КПК України, належним чином не мотивована, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховано той факт, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам кримінального процесуального закону, у ньому вказано мету та мотиви необхідності вжиття саме такого заходу забезпечення у кримінальному провадження. Арешт майна підозрюваного, в подальшому зможе забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 .

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна та його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Також приймаються до уваги заяви прокурора та адвоката ОСОБА_8 про можливість розгляду апеляційної скарги без їх та власника майна ОСОБА_6 участі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

-4-

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Як вбачається з клопотання та доданого до нього витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000386 від 22.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

05.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження старший слідчий СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, належне підозрюваного ОСОБА_6 земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0230, площею 0,0668 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, з кадастровим номером: :01:000:0035, площею 2 га; земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0137, площею 0,0641 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 13,7 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,9 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_3 .

Метою для накладення арешту на майно визначено відшкодування заподіяної шкоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати:

-5-

1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приписами ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

-6-

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на нерухоме майно квартири та земельні ділянки, які належать підозрюваному ОСОБА_6 на праві приватної власності та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність слідчим необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, пославшись на відсутність цивільного позову та доказів про необхідність накладення арешту на майно у заявленому слідчим обсязі.

З матеріалів судового провадження також вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

З матеріалів клопотання вбачається, що вони не містять даних про обґрунтований розмір цивільного позову, також до клопотання не долучено й копії цивільного позову. Не наведені такі дані і в апеляційні скарзі прокурора. При цьому, апеляційний суд констатує, що поняття розміру цивільного позову та розміру шкоди, спричиненої злочином, не є тотожними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_6 повідомлено про підозру, в тому числі, у пособництві у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31. 03. 1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Разом з тим, є неприпустимим покладення солідарної відповідальності на осіб, яких хоча й притягнуто до кримінальної відповідальності в одній справі, але за самостійні злочини, не пов`язані спільним наміром, а так само на осіб, коли одних з них засуджено за корисливі злочини, наприклад, за розкрадання, а других - за халатність, незважаючи на те, що дії останніх об`єктивно сприяли першим у вчиненні злочину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що навіть за умови встановленого розміру завданої злочином шкоди у кримінальному провадженні, в рамках якого заявлено дане клопотання, за відсутності цивільного позову, не можливо встановити розмір шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 , а відтак і оцінити співрозмірність та розумністю обмеження права власності завданням кримінального провадження, як цього вимагає п. 5 ч. 2 ст.173 КПК України

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів уважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на нерухоме та рухоме майно підозрюваного з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання.

-7-

Накладення арешту на нерухоме майно у даному випадку, не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного з метою забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно: земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0230, площею 0,0668 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, з кадастровим номером: :01:000:0035, площею 2 га; земельну ділянку, з кадастровим номером: :03:003:0137, площею 0,0641 га; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 13,7 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 62,9 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_3 , власником яких є ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, вирішена з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, та ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

Тому, колегія суддів уважає, що накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_6 з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку з чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Також колегією суддів враховується і те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 30.01.2026 направлено до Свалявського районного суду Закарпатської області для розгляду по суті.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена відповідно до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.

-8-

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.01.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП України в Закарпатській області про арешт майна ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000386 від 22.11.2025, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді