УХВАЛА

25 травня 2026 року

м. Київ

справа № 185/9982/23

провадження № 51-1924ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2026 року,

встановив:

Захисник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання приписів цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, стверджуючи про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, а також зазначити, у чому саме полягають

допущені судами порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з урахуванням приписів статей 412-414 КПК.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас за змістом касаційної скарги захисник не погоджується із вироками місцевого та апеляційного судів, зокрема у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК). Проте викладені скаржником твердження у вказаній частині стосуються встановлення фактичних обставин справи та відповідно до приписів ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, однак згідно зі статтями 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.

Також, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Вимоги до суду касаційної інстанції мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК, відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Суд зауважує, що зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що апеляційний суд скасував вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 тільки в частині призначеного покарання, тобто щодо визнання засудженого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, цей вирок залишений без змін. За таких обставин, вимога захисника в касаційній скарзі, зокрема про скасування вироку Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2026 року та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення не співвідноситься з повноваженнями суду касаційної інстанції, визначеними ст. 436 КПК, оскільки скасування лише рішення апеляційного суду є підставою для призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Водночас закриття кримінального провадження можливе у разі скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, однак скаржник таких вимог не заявив.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу ОСОБА_5 , що, в обґрунтуваннях касаційної скарги, захисник зазначив, зокрема про необхідність зміни вироку апеляційного суду, проте такі твердження не узгоджуються з вимогами касаційної скарги.

Указані вище обставини не дають можливості Верховному Суду однозначно встановити позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

З огляду на те, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3