ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/154/26 Справа № 707/2754/24 Категорія: п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського

апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представниці потерпілих ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000826 за апеляційними скаргами прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 та представниці потерпілих ОСОБА_11 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володимирівка Волноваського району Донецької області, українця, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено:

-за п. 6 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна;

-за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна;

-за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обраховувати з моменту його фактичного затримання - з 14.06.2024.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 150 000 грн. моральної шкоди, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 150 000 грн. моральної шкоди, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 31834 грн. 76 коп. матеріальної шкоди.

В решті вимог цивільного позову відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 131 509 грн. 39 коп.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_3, близько 12.30 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території залізничного вокзалу за адресою: вул. Володимира Ложешнікова, 1, м. Черкаси, вирішив скористатись послугами таксі - автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цією метою здійснив водієві замовлення на поїздку за межі міста, а саме до с. Дубіївка Русько-Полянської сільської громади Черкаського району Черкаської області. У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3, близько 13.00 години, на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_13 прибув до с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області, де попросив водія зупинитись у лісовому масиві. Затим, знаходячись на передньому правому пасажирському сидінні вищевказаного автомобіля, керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на вбивство ОСОБА_13 з метою заволодіння автомобілем, викруткою з поперечним січенням, яку тримав у руці, наніс не менше 17 ударів у область грудної клітки, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а також не менше 6 ударів руками в область голови, обличчя та правого надпліччя потерпілого, чим спричинив легкі тілесні ушкодження. Після чого обома руками обхопив шию потерпілого, закрив його отвори роту і носу. Почав душити, чим спричинив механічну асфіксію внаслідок припинення поступлення повітря через дихальні шляхи в легені, що спричинило кисневе голодування (гіпоксію) та смерть ОСОБА_13 . Одразу після цього ОСОБА_7 , переконавшись, що у потерпілого відсутні ознаки життя, вийшов з автомобіля, дістав тіло ОСОБА_13 та розмістив його на задньому сидінні транспортного засобу. Після цього цим же автомобілем поїхав з місця вчинення злочину у напрямку с. Мліїв Мліївської територіальної громади Черкаського району Черкаської області. Прибувши на вищевказаному автомобілі до лісового масиву в адміністративних меж с. Мліїв, з метою приховування слідів вчиненого ним злочину, дістав тіло ОСОБА_13 з автомобіля та помістив його до ями, яку прикидав піском та гілками.

Також ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, близько 13.30 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у лісовому масиві в адміністративних межах с. Дубіївка Русько-Полянської сільської громади Черкаського району Черкаської області, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом з корисливих мотивів із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя потерпілого, що виразилося у нанесенні не менше 17 ударів по грудній клітці останнього та здавлюванні дихальних шляхів руками, в результаті яких настала смерть потерпілого ОСОБА_13 , сів за кермо автомобіля марки «Toyota Camry», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 2362 см., номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2008 року випуску, який перебував у користуванні ОСОБА_13 , а на праві приватної власності належить ОСОБА_10 . Затим почав на ньому рух у напрямку с. Мліїв Мліївської територіальної громади Черкаського району Черкаської області. Таким чином незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, вартість якого станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 складала 427 366, 50 гривень, що становить 282 розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Крім того, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, введений в Україні на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який у подальшому неодноразово продовжено, ІНФОРМАЦІЯ_3, у невстановлений досудовим розслідуванням час, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 , та незаконного заволодіння автомобілем марки «Toyota Camry», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на території лісового масиву, що в адміністративних межах с. Дубіївка Черкаського району Черкаської області діючи умисно, з корисливих мотивів, із салону вказаного автомобіля, шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном Xiaomi Redmi 6A M1804C3CG, 2/32 GB. У подальшому будучи на території домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 , реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до багажного відділення автомобіля марки «Toyota Camry», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , заволодів домкратом автомобільним, автомобільним буксирувальним ременем, компресором автомобільним «Belauto Muromets» 12V та автомобільним колесом, чим завдав збитків на загальну суму 4 880, 59 грн.

Вимоги апеляційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не заперечуючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК - 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст.289 КК - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п.6 ч.2 ст.115 КК - довічне позбавлення волі. На підставі ст.70 КК визначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

Щодо часткового визнання обвинуваченим вини в умисному вбивстві потерпілого, на що покликався суд першої інстанції при призначення покарання, зауважує, що під час визначення обсягу та порядку дослідження доказів ОСОБА_7 повідомив суд, що визнає вину за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.185 КК, та заперечив свою причетність до вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 . Лише після повного дослідження матеріалів, зібраних під час досудового розслідування та допиту свідків кримінального правопорушення, обвинувачений заявив про часткове визнання вини, що, на думку апелянта, не вказує на виправлення обвинуваченого, а є способом уникнення чи зменшення відповідальності.

Апелянт звертає увагу на особливості обставин вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_7 : цілеспрямованість дій, підготування знаряддя кримінального правопорушення (викрутки), створення сприятливих умов для його вчинення (виїзд до лісового масиву за межі м. Черкаси).

Аналізуючи поведінку обвинуваченого після вчинення ним кримінального правопорушення та показання свідка ОСОБА_14 , апелянт наголошує на відсутність морально-етичних цінностей у ОСОБА_7 ..

Крім того, апелянт звертає увагу на висновок судово-психіатричного експерта, відповідно до якого ОСОБА_7 має емоційно-нестійкий розлад особистості збудливого типу, з надмірним вживанням алкоголю та агресивною поведінкою у стані алкогольної інтоксикації, що в свою чергу свідчить про особливу небезпечність обвинуваченого для суспільства.

Наголосив, що потерпілі просили призначити обвинуваченому ОСОБА_7 найбільш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, яке, на переконання прокурора, буде відповідати принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації, а також буде домірним вчиненим злочинним діям і їх наслідкам.

Не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.185 КК, представниці потерпілих ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.185 КК і призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та призначив обвинуваченому м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Стверджує, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував особу ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності: 04.04.2023 (справа №707/671/23) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.; 11.12.2023 (справа №707/3442/23) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 грн.; 10.02.2023 (справа №707/302/23) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.; 26.02.2023 (справа №707/3526/23) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 років 3 місяці.

Також той був засуджений вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 24.09.2024 (справа № 707/2512/24) за ч.1 ст.253 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Зазначає про відсутність вибачень від ОСОБА_7 перед потерпілими, пропозицій чи фактичного надання будь-якої допомоги родині загиблого ОСОБА_13 . Переконана, що часткове визнання обвинуваченим вини та цивільних позовів є таким, що спрямоване на ухилення від призначення справедливого покарання. Звертає увагу, що під час судових засідань ОСОБА_7 вів себе зухвало та цинічно по відношенню до суду та потерпілих, в приміщенні суду образливо посміхався в бік потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Наголошує, що прокурором у судових дебатах пропонувалось суду призначити більш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, котре, на думку апелянта, може забезпечити досягнення цілей покарання визначених у ст.51 КК. Такеж покарання просили призначити потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_7 щиро не розкаявся, не вибачився перед ними, не висловив співчуття, фактично винним себе не вважає. Той був не згоден з кількістю нанесених ним ударів, зазначаючи, що наніс близько восьми ударів викруткою, не згоден, що смерть потерпілого настала внаслідок задушення, заявляючи, що він не душив потерпілого за шию.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- потерпілі та їх представниця, прокурор, які підтримала вимоги апеляційних скарг, пославшись на доводи, що в них викладені;

- обвинувачений та його захисниця, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, покликаючись на законність вироку суду першої інстанції.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілих та їх представниці, прокурора, обвинуваченого та його захисниці, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписи ст. 370 КПК встановлюють, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних скарг, колегія суддів враховує, що в апеляційних скаргах не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора і представниці потерпілих про невідповідність за своєю м`якістю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особи, є непереконливими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання у межах, установлених у санкції відповідної статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про вид та розмір покарання.

Стаття 414 КПК визначає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду вищої інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суди дотрималися загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК України.

При призначення обвинуваченому покарання, зокрема, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений частково визнав вину, втім не розкаявся, раніше не судимий, не працює, негативно характеризується за місцем проживання без реєстрації, під наглядом лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також суд першої інстанції зважив на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують його: вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку

Призначаючи відповідне покарання суд першої виходив з критерію справедливості, що означає, що покарання є неупередженим, індивідуалізованим, з дотриманням розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

З таким покарання погоджується й апеляційний суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

У цьому конкретному випадку, апеляційний вважає за можливе застосовувати до ОСОБА_7 позбавлення волі на певний строк, яке є необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційних скарг не містить аргументованих доводів, які б свідчили, що призначення судом першої інстанції покарання у виді позбавлення на певний строк, яке є наближеним до максимальної межі, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, є явно несправедливим через м`якість.

За загальною судовою практикою позиція потерпілого при призначення покарання хоча й враховується при вирішенні цього питання, проте не є вирішальною. Отже відповідна позиція потерпілих не призвела до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Щодо притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, то такі відомості про особу не вказують про виключну небезпечність особи винного та необхідність призначення найсуворішого покарання, передбаченого загальною частиною закону України про кримінальну відповідальність.

З приводу наведених представницею потерпілих відомостей про засудження 24.09.2024 ОСОБА_7 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 253 КК, слід відзначити, що такі відомості не були відомі суду першої інстанцій, через що вони не були враховані при призначені остаточного покарання, з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 цього Кодексу. Ба більше в апеляційних скаргах апелянти не просили призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням того, що ОСОБА_7 Черкаським районним судом Черкаської області 24.09.2024 був засуджений за ч. 1 ст. 253 КК, цебто коли той винен ще і в інших кримінальних правопорушеннях, вчинених ним до постановлення попереднього вироку, у цьому випадку за ч. 1 ст. 253 КК.

Наведене питання може бути вирішено в порядку, передбаченому п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК.

Решта доводів апеляційної скарги прокурора щодо морально-етичних цінностей, котрі, як вказав апелянт, у ОСОБА_7 відсутні, вчинення ним кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, зловживання ним алкогольними напоями, проявлення ним агресивної поведінки в стані алкогольного сп`яніння беззаперечно не вказують на необхідність призначення йому такого покарання як довічне позбавлення волі.

Інші обставини, на котрі вказують апелянти: відсутність щирого каяття, часткове визнання вини, обставини вчинених кримінальних правопорушень були враховані судом першої інстанції при призначені покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 та представниці потерпілих ОСОБА_11 залишити без задоволення, вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4