Справа № 308/1832/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження відомості про яке, внесено до ЄРДР 18.01.2024 за № 0000018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР 18.01.2024 за № 0000018, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала подані клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про визнання незаконним постанови про розшук, про витребування доказу, про визнання доказу очевидно недопустимим, зупинення провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання про визнання незаконним постанови про розшук, про витребування доказу, про визнання доказу очевидно недопустимим, зупинення провадження.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого, зазначивши, що подані клопотання є необґрунтованими, в задоволенні таких просить відмовити. Крім цього вказуючи, що постанову про розшук обвинуваченим в порядку передбаченому вимогами КПК України на підготовчому судовому засіданні не оскаржувалась, тому порушено процесуальний порядок такого звернення, а в частині витребування доказів таке клопотання судом розглядалось, було частково задоволено, вказані питання були предметом судового розгляду також. Крім цього, підстав для визнання очевидно недопустимим доказ вважає необґрунтованим клопотання в цій частині, а підстав зупинення кримінального провадження передбачених нормами КПК України обвинуваченим не наводиться, тому в цій частині просить відмовити також в задоволенні клопотання.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно поданого клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про витребування інформації про етапування свідка просила залишити без розгляду, з урахуванням наданої відповіді на запит прокурора та з огляду на позицію самого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні з урахуванням відповіді наданої на запит прокурора вважав недоцільним розглядати його клопотання про витребування інформації про етапування свідка.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення поданих клопотань, обговоривши доводи клопотань, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п.п.15, 19 ч.1 ст.7 КПК України, до загальних засад кримінального провадження належать, зокрема, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивність.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України змагальність передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, при цьому сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК).

Диспозитивність, згідно зі ст.26 КПК України, полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Щодо доводів сторони захисту про незаконність постанови про оголошення розшуку ОСОБА_4 та підстав для скасування Постанови.

Сторона захисту вказувала, що у слідчого були відсутні підстави для оголошення ОСОБА_4 у розшук, оскільки стороні обвинувачення були відомі його адреси проживання, однак його виклик не здійснювався у спосіб, передбачений КПК України.

Частиною 5 статті 110 КПК України встановлено, що рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Так, слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

10 січня 2024 року, громадянину України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, тобто добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, яке останньому не вручене у зв`язку з його перебуванням на тимчасово окупованій території м. Генічеськ, Херсонської області.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення громадянину ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 135, 276-278 КПК України, опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території Херсонської області, в порядку ст. 135-138 КПК України, у офіційному державному друкованому виданні "Урядовий кур`єр" та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повістки про виклик останнього в слідчий відділ УСБУ в Закарпатській області для участі в слідчих (розшукових) та процесуальних діях на 16.01.2024, 17.01.2024 та 18.01.2024. Однак в призначені дні та час ОСОБА_4 не з`явився на виклики слідчого, та не повідомив про причини неявки.

З метою забезпечення права на захист ОСОБА_4 , постановою слідчого від 10.01.2024 для здійснення захисту останнього був залучений захисник Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, якому цього ж дня було вручено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Одночасно з цим, згідно з повідомленням ГВ ЗНД УСБУ в Херсонській області, проведеними оперативними заходами встановлено, що ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Херсонської області в м. Генічеськ, де постійно проживає.

Постановою слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області капітана ОСОБА_6 від 18.01.2024, на підставі ч. 1 ст. 281 КПК України у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території Херсонської області та неявкою без поважних причин на виклик слідчого, останнього оголошено в розшук, який доручено ГВ ЗНД УСБУ в Херсонській області.

Постановою слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області капітана ОСОБА_6 від 18.01.2024 оголошено ОСОБА_4 в міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 відомості про яке від 18 січня 2024 року за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2024 застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Після затримання підозрюваного і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Згідно протоколу про затримання та особистий обшук підозрюваного від 29.02.2024, складеного встановлено, що на підставі вказаної ухвали, ОСОБА_4 фактично затримано співробітниками УСБУ в Херсонській області та 08 год. 59 хв. в м. Херсон.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2024 року застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 60 днів.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Приписами ч. 2 ст. 297-1 КПК України встановлено, що Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, зокрема передбачених ст. 111-1 КК України стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук, та розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду (абз.3 ч.2 ст.297-1 КПК).

З клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді має право звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором. Крім того, у клопотанні про здійснення спеціального досудового розслідування прокурор або слідчий повинен зазначити, серед іншого, короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на обставини; відомості про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук; виклад обставин про те, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (ч.1, 2 ст.297-2 КПК).

Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи, щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся (ч.1, 2 ст.297-4 КПК).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів провадження, слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.01.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 відомості про яке від 18 січня 2024 року за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Згідно листа начальника 1 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Херсонській області підполковника ОСОБА_7 від 09.01.2024 року за №71/22/8-119 щодо виконання доручення №58/6/4064 від 19.10.2023 року згідно отриманих даних, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно призначений на службу в «УСИН по Херсонской области», заходи фізичного впливу до нього не застосовувались. Також ОСОБА_4 на даний час постійно проживає на тимчасово окупованій території та не має наміру в`їжджати на територію, підконтрольну Україні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, та оперативним шляхом отримано фотографію на якій зображено громадянина ОСОБА_4 ..

У зв`язку з цим, повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про його виклик слідчим для проведення слідчих і процесуальних дій на 16.01.2024, 17.01.2024, 18.01.2024 року було розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, та опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» за 12.01.2024 року №9 (7669). Крім цього вказані повідомлення про підозру та повістки про виклик були вручені захиснику.

Таким чином, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та відповідно до положень ст.135 КПК України викликано слідчим для проведення слідчих і процесуальних дій.

На вказані виклики ОСОБА_4 не прибув, про наявність поважних причин для неявки до органу досудового розслідування не повідомив. Таким чином, у органу досудового розслідування були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування та суду та перебуває на тимчасово окупованої території в м.Генічеськ.

18.01.2024 на підставі вимог ст.281 КПК України у зв`язку із переховуванням підозрюваного ОСОБА_4 від слідства і суду та інформацією оперативного підрозділу про те, що останній перебуває на тимчасово окупованої території в м.Генічеськ, його було оголошено в розшук.

Положеннями ч.1 ст.281 КПК визначено, що у випадку, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.281 КПК про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Водночас чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває у будь-якому із видів розшуку, однак регламентує, що про оголошення розшуку (державного та міжнародного) має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч.2 ст.281 КПК), що в даному випадку і було здійснено органом досудового розслідування.

Отже, як слідує з ухвали слідчого судді від 22.01.2024, під час розгляду клопотання слідчим суддею слідчим СБУ було доведено як факт набуття ОСОБА_4 процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, так і наявність достатніх доказів для його підозри (у вчиненні злочину, передбаченого Особливою частиною КК, що згадується в ч.2 ст.297-1 КПК), а також факт оголошення підозрюваного ОСОБА_4 у розшук.

Зі змісту Постанови слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області капітана ОСОБА_6 від 18.01.2024 вбачається, що для прийняття рішення про оголошення розшуку ОСОБА_4 стали такі підстави: у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 на тимчасово окупованій території Херсонської області та неявкою без поважних причин на виклик слідчого.

Таким чином, у Постанові зазначено обставини, які стали підставою для оголошення розшуку, та така підстава передбачена законом у відповідності до ст. 281 КПК України, а також зазначено мотиви прийняття вказаної Постанови.

Доводи сторони захисту про порушення належної правової процедури оголошення ОСОБА_4 у розшук є необґрунтованими та спростовуються сукупністю встановлених судом обставин і матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1, 2 ст.281 КПК, за наявності таких обставин слідчий (прокурор) зобов`язаний оголосити підозрюваного в розшук шляхом винесення відповідної постанови. Як убачається з матеріалів провадження, такі постанови про оголошення державного та міжнародного розшуку ОСОБА_4 були прийняті у встановленій законом формі та порядку, а також скеровані до уповноважених органів для їх виконання, при цьому, чинне кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доведення факту перебування особи у міжнародному розшуку будь-якими іншими доказами, окрім наявності відповідної постанови органу досудового розслідування.

Отже, твердження сторони захисту про відсутність належних заходів щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного, неналежний виклик та повідомлення особи, а також про порушення процедури оголошення у розшук не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у провадженні доказами.

Факт прийняття постанови про оголошення розшуку являє собою підставу для його здійснення, а положення ч.1 ст.297-4 КПК покладають на сторону обвинувачення обов`язок надати докази на підтвердження саме оголошення підозрюваного у міжнародний розшук.

З огляду на вказане, момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення постанови про оголошення особи у міжнародний розшук, а доказом, яким сторона обвинувачення має доводити факт перебування такої особи у розшуку, є документальне підтвердження скерування цієї постанови та відповідних матеріалів до Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України та внесення відомостей про це до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено у розшук, однак зобов`язує сторону обвинувачення відповідно до ч. 2 ст. 281 КПК України при оголошенні розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) прийняти відповідну постанову. Факт прийняття постанови про оголошення розшуку являє собою підставу для його здійснення, а положення п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України покладають на сторону обвинувачення обов`язок встановити наявність факту оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, проте не зобов`язують доводити існування підстав для прийняття відповідного рішення про оголошення у міжнародний розшук. За таких обставин, постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є належним доказом та достатньою підставою вважати підозрювану особу такою, що оголошена в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281, п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

У той же час положенням ч. 7 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Єдиним елементом, який може свідчити, що «підозрюваний оголошений у міжнародний розшук», є наявність процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у вигляді: (а) окремої постанови, якщо досудове розслідування не зупиняється; (б) постанови про зупинення досудового розслідування, якщо досудове розслідування зупиняється (в ній зазначається про оголошення особи у розшук).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Аналіз зазначеної норми процесуального закону дає підстави зробити висновок, що оголошення у розшук підозрюваного здійснюється у разі якщо він не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, за умови його належного повідомлення про такий виклик, і наявності однієї з наступних умов:

1) якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме;

2) підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України;

3) підозрюваний виїхав та/або перебуває за межами України.

При цьому, термін «місцезнаходження» згадується тільки у першій умові.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 281 КПК України передбачено, що до оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Таким чином системний аналіз положень ч. 1 ст. 281 КПК України дає підстави зробити висновок, що слідчий/прокурор повинен вжити заходів щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного до оголошення його у розшук у разі, якщо місце знаходження підозрюваного на неокупованій території Україні невідомо. А у разі, якщо підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України, прокурор/слідчий таких заходів вживати не зобов`язані.

Такий висновок цілком логічно співвідноситься з можливостями слідчого/прокурора встановлювати місцезнаходження підозрюваного шляхом проведення слідчих (розшукових) дій на неокупованій території України і відсутності таких можливостей на тимчасово окупованій території України або за її межами до оголошення підозрюваного у міжнародний або міждержавний розшук.

Доводи сторони захисту про звільнення з попереднього місця роботи 24.02.2022 року, та звернення ОСОБА_4 до лікарні в м.Херсоні 04.07.2022 року та в період з 21.10.2023 по 23.10.2023 року вказані вище обставини не спростовують, оскільки стосуються періоду до часу повідомлення про підозру, викликів до слідчого які публікувались в ЗМІ.

Частина 5 ст. 110 КПК України встановлює вимогу про необхідність зазначення що саме стало підставою для прийняття відповідної постанови.

Прийняття рішення про необхідність проведення тих чи інших слідчих/процесуальних дій (оголошення у розшук особи) під час досудового розслідування перебуває в межах дискреційних повноважень слідчого/прокурора, який є самостійним у своїй процесуальній діяльності (ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України).

Разом з тим, Постанова відповідає вимогам статті 110 КПК України, зокрема, містить вступну частину, прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову, мотивувальну частину, яка містить відомості про підстави для прийняття відповідного рішення, що зазначені вище, резолютивну частину, яка містить відомості про зміст прийнятого процесуального рішення, підпис особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, підпис особи, яка погодила прийняте рішення.

Факт існування відповідних підстав та їх відображення у Постанові свідчить про те, що рішення про оголошення розшуку ОСОБА_4 прийнято у відповідності до положень закону.

Перебування підозрюваного на тимчасово окупованій території України та нез`явлення на виклики (ч. 1 ст. 281 КПК України) є самостійною підставою для оголошення його в розшук, у тому числі міжнародний. Обізнаність сторони обвинувачення про місцеперебування підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України та не з`являється на виклики, не є підставою для припинення розшуку, оскільки в такому випадку метою розшуку є забезпечення явки підозрюваного до органу досудового розслідування/прокурора/суду.

Враховуючи викладене, у Постанові обґрунтовано обставини, які стали підставою для розшуку підозрюваного, в тій мірі, що є необхідним з урахуванням встановлених КПК України вимог. Наявність у Постанові передбачених законом підстав для розшуку підозрюваного з урахуванням відповідності Постанови формальним вимогам, зазначеним у ч. 5 ст. 110 КПК України, щодо структури, форми, змісту, є достатнім аби дійти висновку про її законність та обґрунтованість.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказане клопотання сторони захисту не підлягає задоволенню.

Щодо обізнаності обвинуваченого про розпочате щодо нього кримінальне провадження суд також зауважує, що сучасний концепт судового провадження in absentia, передбачений у національному законі, ґрунтується на загальних засадах кримінального провадження та повною мірою враховує гарантії прав і інтересів обвинуваченого та демократичні стандарти справедливого правосуддя. Крім цього, процедура спеціального судового провадження дозволяє також зважати на права та інтереси інших осіб, які можуть мати відповідний процесуальний статус у кримінальному провадженні, з метою дотримання права на судовий розгляд протягом розумного строку. Такий «функціонал» створює належну правову процедуру для забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду в умовах ухилення обвинуваченого від слідства та суду з одночасним забезпеченням його процесуальних прав. Вказане не виключає можливість обвинуваченого у будь-який момент з`явитися на територію України для особистої участі під час судового провадження, що буде мати наслідком припинення спеціального судового провадження.

Як вже зазначалось, органом досудового розслідування до оголошення ОСОБА_4 у розшук вжито передбачених КПК заходів для встановлення його місцезнаходження, а також забезпечено належний виклик і повідомлення підозрюваного про необхідність явки.

Поряд з цим, згідно протоколу про затримання та особистий обшук підозрюваного від 29.02.2024, складеного встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді, ОСОБА_4 фактично затримано співробітниками УСБУ в Херсонській області та 08 год. 59 хв. в м. Херсон.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2024 року застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 60 днів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2024 року кримінальне провадження №0000018 від 18.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні та сторона захисту, як обвинувачений так і його захисник, безпосередньо приймає участь в судовому розгляді даного кримінального провадження.

Щодо доводів клопотання сторони захисту про витребування доказу, про визнання доказу очевидно недопустимим, зупинення провадження, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , яке ним підтримано в судовому засіданні про визнання очевидно недопустимими доказами копії документа «список штатного розпису «ИК «Севреная исправительная колония №90» УСИН по Херсонской области», обґрунтовуючи його тим, що попереднє клопотання сторони захисту про надання оригіналів вказаних документів задоволено було судом, однак прокурором не виконано, тому на думку сторони захисту є підстави для визнання такого доказу очевидно недопустимим.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи зокрема що судом було розглянуто клопотання про витребування оригіналу документа, були наданні всі наявні матеріали кримінального провадження з якого виділялось дане провадження, які було досліджено в судовому засіданні. В іншій частині клопотання вважає необґрунтованим.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно із ч.2, 3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просить визнати очевидно недопустимим сторона захисту, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні стороною захисту, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

Водночас, вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

Крім цього, сторони провадження не заперечували факт того, що аналогічне клопотання в частині витребування оригіналу копії документа «список штатного розпису «ИК «Севреная исправительная колония №90» УСИН по Херсонской области» було предметом судового розгляду, за наслідками якого судом було задоволено таке в цій частині.

Водночас, сторони провадження не заперечували факт того, що в межах судового розгляду прокурором надавались для дослідження наявні в матеріалах кримінального провадження, з якого було виділено дане кримінальне провадження, документи, які були наявні в розпорядженні органу досудового розслідування в частині, що стосуються копії документа «список штатного розпису «ИК «Севреная исправительная колония №90» УСИН по Херсонской области».

За змістом ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Поряд з цим, повторне вирішення аналогічного клопотання чи переоцінка попереднього судового рішення процесуальним законом не передбачена, отже в даній частині клопотання не може бути задоволене.

Щодо доводів клопотання сторони захисту про зупинення провадження до надання оригіналу документа «список штатного розпису «ИК «Севреная исправительная колония №90» УСИН по Херсонской области», суд зазначає наступне.

Положення ч. 3 ст. 21 КПК України передбачають, що кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 335 КПК України, У разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

У разі якщо уповноваженим органом прийнято рішення про передачу обвинуваченого для обміну як військовополоненого та обвинуваченим надано письмову згоду на такий обмін, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до моменту проведення такого обміну або до отримання від уповноваженого органу інформації про те, що такий обмін не відбувся. У такому разі суд продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється стосовно декількох осіб. Рішення про зупинення судового провадження із зазначеної підстави оскарженню не підлягає.

Поряд з цим, стороною захисту не наведено підстав передбачених вимогами ст. 335 КПК України для зупинення судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Таким чином, безпідставне зупинення провадження у справі може створити загрозу реалізації однієї із засад кримінального провадження, розумності строків. Вона гарантує право насамперед обвинуваченого, а також інших осіб, права та законні інтереси яких обмежуються під час провадження, від необґрунтованого і надмірного його затягування.

Суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення клопотання сторони захисту в цій частині та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про зупинення кримінального провадження необхідно відмовити. Водночас слід зазначити, що висновок про відсутність підстав для зупинення судового провадження зроблений виключно на підставі оцінки фактичних обставин, які існують станом на даний час.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 93, 309, 333, 350, 369- 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання незаконним постанови про розшук.

Залишити без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про витребування доказу, про визнання доказу очевидно недопустимим, зупинення провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1