ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/214/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Запоріжжя, громадянка України, має середню освіту, не працює, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

20 жовтня 2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 липня 2024 року штраф замінено на покарання у вигляді 240 годин громадських робіт,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та їй призначено у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2023 року та призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі.

На підставі ст. 79 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

20.10.2023 року ОСОБА_7 , засуджена вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. У зв`язку із несплатою штрафу ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024. покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. замінено на громадські роботи тривалістю 240 годин.

27.07.2024 зазначена ухвала Шевченківського районного суду міста Запоріжжя до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» надійшла на виконання ухвала.

31.07.2024 ОСОБА_7 з`явилась до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області та під особистий підпис була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, попереджена про правові наслідки за ухилення від відбування призначеного покарання, роз`яснені положення ст. 37 та ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, про що засуджена надав підписку.

Цього ж дня, ОСОБА_7 отримала направлення на СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування призначеного покарання у виді 240 годин громадських робіт, згідно якого засуджена повинна була приступити до фактичного відбування покарання з 01.08.2024.

Маючи направлення Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області до спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Солідарності, 104, ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання не з`явилась.

01.08.2024 року з СКП «Запорізька ритуальна служба» надійшло повідомлення № 581 від 01.08.2024 року, про те. що ОСОБА_7 не з`явилась до СКП «Запорізька ритуальна служба».

05.08.2024 ОСОБА_7 у приміщені Шевченківського РВ з питань пробації працівниками відділу повторно попереджено про правові наслідки за ухилення від відбування призначеного покарання, роз`яснені положення ст. 37 та ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, про що засуджена надала підписку.

Маючи направлення Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області до спеціалізованого комунального підприємства «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання з`явилась.

10.09.2024 ОСОБА_7 з`явилась до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області та під особистий підпис була попереджена про притягнення до кримінальної відповідальності у разі порушення порядку та умов відбування покарання.

Будучи попередженою Шевченківським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області 31.07.2024, 05.08.2024, 10.09.2024 про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, за порушення порядку та умов відбування покарання у виді відбування покарання у виді громадських робіт, без поважних причин не з`явилась для виконання громадських робіт до СКП «Запорізька ритуальна служба», виправдувальних документів не надала, за викликами не з`явилась, тим самим стала на шлях ухиляння від відбування покарання у виді громадських робіт.

Станом на 22.11.2024 ОСОБА_7 , відробила 4 години, не відбутий строк покарання засудженої ОСОБА_7 складає 236 годин. На роботу до СКП «Запорізька ритуальна служба» не з`являється.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом її дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не врахував, що таке покарання не застосовується до осіб, які мають дітей віком до 14 років.

Разом з тим, ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, тому суд в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Крім того, вона вчинила кримінальний проступок, повністю визнала свою вину, розкаялася та має на утриманні малолітню дитину, тому в даному випадку буде доцільно призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 1 року пробаційного нагляду, на підставі ст. 71 КК України, призначити остаточне покарання у вигляді 1 року пробаційного нагляду та 240 годин громадських робіт. У строк покарання зарахувати відбуте покарання у вигляді 4 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.

Як вбачається з резолютивної частини вироку суду, за ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

З огляду на ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується, в тому числі, до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема обвинувального акта, вбачається, що у обвинуваченої ОСОБА_7 є одна малолітня дитина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 97).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 є жінкою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років, колегія суддів вважає, що призначаючи їй покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі, суд першої інстанції порушив вищевказані вимоги закону про кримінальну відповідальність, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати те, що ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, повністю визнала свою провину, має на утриманні малолітню дитину, у зв`язку з чим їй можливо призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, а призначаючи остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого співвідношення:

- одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду;

- одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

З вищевикладеного можна зробити висновок, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

Таким чином, 236 годин громадських робіт відповідають 29,5 дням пробаційного нагляду.

У свою чергу, колегія суддів не погоджується із запропонованим прокурором в апеляційній скарзі видом та розміром остаточного покарання, а також з принципом його приєднання, оскільки фактично прокурор просить покарання у виді громадських робіт виконувати самостійно, що не передбачено частиною 3 статті 72 КК України.

Враховуючи вищевикладене, цей вирок суду першої інстанції не може залишатися в силі, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку та призначенням ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року позбавлення волі, з частковим приєднанням на підставі ст.ст. 71, 72 КК України покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2023 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2024 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2023 року, остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) днів пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4