УХВАЛА

16 березня 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання прокурора про оголошення розшуку обвинуваченого, надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000535 від 24.12.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кухітська Воля Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, солдата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Рівненського міського суду перебуває вищевказане кримінальне провадження, в якому призначено дату судового засідання, про що повідомлено учасникам процесу.

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про оголошення розшуку обвинуваченого, надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України участь обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження є обов`язковою.

Стаття 188 КПК України передбачає право прокурора звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу. Службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали. Уповноважена службова особа (особа, якій законом надане право здійснювати затримання), яка затримала особу на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання або у якої під вартою тримається особа, щодо якої діє ухвала про дозвіл на затримання, негайно повідомляє про це слідчого, прокурора, зазначеного в ухвалі.

Дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, ОСОБА_4 вручений обвинувальний акт і він має процесуальний статус обвинуваченого.

Суд зауважує, що у клопотанні прокурора порушено питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення з посиланням на відповідні докази, зібрані органом досудового розслідування. Однак, з огляду на стадію кримінального провадження питання обґрунтованості обвинувачення не може бути предметом вирішення, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, будуть досліджуватися в порядку §3 глави 28 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання стосовно доведеності обвинувачення.

У зв`язку із цим суд надаватиме оцінку винятково наявності підстав для тримання під вартою обвинуваченого, а також вирішуватиме питання чи є достатні підстави вважати, що обвинувачений переховується від суду.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх ймовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («В. проти. Швейцарії»).

З цього слідує, тяжкість кримінального правопорушення сама по собі не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

У цьому контексті суд зауважує, що обвинувачений після направлення обвинувального акту до суду переховувався від суду, що лише підтверджує існування встановленого ризику.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, зважаючи, що на даному етапі судового розгляду свідки не допитані, відтак існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_4 на свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Суд констатує, що стороною обвинувачення не доведено реальність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки прокурором не наведено конкретних переконливих фактів, які б свідчили про реальне, а не гіпотетичне існування цього ризику.

З огляду актуальність ризиків та їх характер, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен на належному рівні забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків і запобігти будь-якому прояву окреслених ризиків.

Таким чином, прокурором доведено наявність підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

У пункті 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Проте, отримавши обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні та будучи достовірно обізнаним про скерування його до суду, після проведення підготовчого судового засідання 24.11.2025, на якому ОСОБА_4 був присутній, останній в судові засідання не з`являється, свідомо нехтує своїм процесуальним обов`язком прибувати за викликом суду та повідомляти причини неможливості прибуття, що є елементом затягування розгляду справи та зловживанням правами обвинуваченого. Ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_4 не виконані.

Відповідно до статті 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

Враховуючи, що прокурором доведено наявність підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, беручи до уваги, що обвинувачений ухилився від суду, а місце його перебування не встановлено, суд вважає за необхідне оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_4 з одночасним наданням дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а провадження стосовно нього зупинити до його розшуку.

Керуючись ст. ст. 188-191, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_4 , надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кухітська Воля, Зарічненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кухітська Воля, Зарічненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу до Рівненського міського суду Рівненської області для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Після затримання обвинуваченого ОСОБА_4 негайно повідомити про це прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та доставити ОСОБА_4 до Рівненського міського суду Рівненської області (м. Рівне, вул. Шкільна, 1) для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання та негайно вручити йому копію даної ухвали.

Судове провадження щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, зупинити до його розшуку.

Виконання ухвали про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою доручити ВП №2 Вараського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області (Рівненська область, Вараський район, селище Зарічне, вул. Центральна, 63).

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала про дозвіл на затримання обвинуваченого втрачає закону силу з моменту приводу обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали 16.09.2026; добровільного з`явлення обвинуваченого до суду; відкликання ухвали прокурором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_5