Справа № 152/959/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 02 квітня 2025 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України , освіта середня, розлученого, інваліда внаслідок війни ІІ групи, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 28 березня 2025 року близько 14-00 години, він, знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті побутових непорозумінь розпочав словесний конфлікт із своєю дружиною ОСОБА_4 , в ході якого вирішив нанести останній тілесні ушкодження. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 лівою рукою схопив за волосся ОСОБА_4 та наніс близько 7 ударів правою рукою в голову та обличчя останньої. В подальшому, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно, з прикладанням значної сили, тримаючи ОСОБА_4 за волосся, кинув її на підлогу та протезом правої ноги наніс їй близько 10 ударів в область грудної клітини.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 24 від 14 травня 2025 року ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітки - множинних зливних гематом грудної клітки, перелому 9 ребра справа та переломів 8, 9 ребер зліва, що ускладнились лівобічним малим (80 мл) гемотораксом, множинних саден та гематом обличчя, забитої рани лівої надбрівної дуги, параорбітальних гематом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я, терміном понад три тижні і не являються небезпечними для життя під час заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він вчинив інкримінований йому злочин у вказаний в обвинувальному акті час та місці. Вину визнає, щиро кається, просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просив суд врахувати, що обвинувачений визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаюється. З урахуванням всіх обставин справи, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на один рік.

Потерпіла ОСОБА_4 вказала, що з обвинуваченим примирилася, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до нього не має, просила обвинуваченого суворо не карати.

Ураховуючи те, що учасники судового засідання, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особу та щодо речових доказів.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, бере до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_5 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України.

Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думки прокурора та потерпілої, суд доходить висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, строком на один рік, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений є ветераном військової служби, людиною з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, з протезом нижньої кінцівки, обмежений в пересуванні. На даний час, примирився з потерпілою і незважаючи на розірвання шлюбу, між ними поновлено спільне проживання та побут. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність необхідності застосування до обвинуваченого обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників.

Призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його застосування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 протягом встановленого судом іспитового строку в 1 (один) рік обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: micro SD карта з фідеофайлом залишити в матеріалах справи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1