КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_6 та апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2025 задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 ,та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000625, а саме:

- грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, вилучені в ході огляду місцевості 22.10.2025, проведеного за участі ОСОБА_7 : 10 купюр номіналом 100 доларів США, що мають наступні серії та номери: КВ19715654Н В2; KF18300418A F6; НК13042601В K11; АВ64716023А B2; FL26280195B L12; DB94875162B B2; HF88299369B F6; KI30704991A I9; KB39158842C B2; HL00900508G L12; 240 купюр номіналом 100 доларів США із серією та номером: КВ 17787210Е В2;

- чорний футляр, чорного кольору, схожий на гітару з пляшкою з _____________________________________________________________________________

Справа № 757/52897/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1760/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

написом на етикетці «Jack Daniel's» (у якому знаходились грошові кошти у

сумі 25000 доларів США), що вилучений в ході огляду місцевості 22.10.2025, проведеного за участі ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки Iphone із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером: НОМЕР_1 у чорному чохлі, що належить ОСОБА_7 , вилучений в ході його затримання 22.10.2025;

- 1 предмет зовні схожий на пістолет марки «Форт 17Р 9 мм»; 23 предмети схожих на патрони з маркуванням «ВІЙ 9 мм Р.А.»; 1 предмет зовні схожий на патрон з маркуванням «SOBR 9 мм Р.А.», вилучені в ході обшуку від 22.10.2025-23.10.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мобільний телефон «Redmi 9a», чорного кольору з IMEI 1: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 у якому знаходиться сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» з мобільним номером НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 , вилучений в ході його затримання 23.10.2025.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_6 та представник ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що захиснику була направлена повістка менш ніж за 3 дні до судового розгляду, а підозрюваний, який є власником майна, взагалі не отримував судового виклику, що є процесуальним порушенням правил дотримання встановленого законом мінімального строку повідомлення.

Також, слідчий суддя розглянув клопотання без належного повідомлення власника іншого майна - ОСОБА_13 , на майно якого накладено арешт.

Крім того, слідчий суддя прийняв до розгляду клопотання слідчого без ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, та за відсутності ухвали про легалізацію проведеного невідкладного обшуку розглянув вказане клопотання.

На переконання апелянта, клопотання слідчого підлягало поверненню, оскільки воно не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у ньому відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна з огляду на те, що метою його застосування є збереження речових доказів.

Вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а постанови слідчого про визнання цього майна речовим доказом є суто формальними за своїм змістом, в яких не зазначено, які саме факти чи обставини у кримінальному провадженні можуть бути підтверджені відповідними предметами.

Зокрема, ні у постанові, ні у клопотанні слідчим не аргументовано, яким чином пістолет, на який є офіційний дозвіл, стосується даного кримінального провадження, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, в межах якого жодна зброя не підпадає під ознаки речового доказу.

Також слідчий суддя допустив порушення процедури дослідження доказів, не забезпечивши їх повного та безпосереднього дослідження.

Матеріали справи не містять протоколу про використання несправжніх (імітаційних) засобів, який є обов`язковим процесуальним документом у разі їх застосування.

Слідчий суддя не звернув уваги на відсутність повного протоколу невідкладного обшуку та не дослідив належним чином протоколи слідчих дій.

Представник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

13.02.2026 від представника ОСОБА_9 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких остання зазначала, що після неодноразових звернень копію повного тексту оскаржуваної ухвали було надано стороні захисту лише 10.02.2026.

Обґрунтовуючи апеляційні доводи, апелянт вказувала, що підозрюваний ОСОБА_7 , як власник майна, не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України.

Також зазначала про відсутність правових підстав для накладення арешту на мобільний телефон ОСОБА_7 , оскільки на момент розгляду клопотання в матеріалах провадження вже містився протокол огляду мобільного телефону, в якому зафіксовано зміст інформації, що містився у ньому. Після здійснення огляду та процесуальної фіксації наявної у телефоні інформації необхідність у подальшому утриманні телефону відсутня.

Крім того, клопотання слідчого не відповідало вимогам ст. ст. 170, 171 КПК України, оскільки не містило конкретного обґрунтування підстав і мети накладення арешту щодо кожного предмета.

У клопотанні фактично міститься загальне посилання на необхідність забезпечення збереження речових доказів без наведення конкретних фактичних обставин, які б свідчили про існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення або відчуження цього майна.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду 17.02.2026 представник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , заявила клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що станом на день звернення із апеляційною скаргою вона не отримала копію повного тексту оскаржуваної ухвали, яка була вручена їй лише 10.02.2026.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_8 , власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , яка в режимі відеоконференцзв`язку заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що представник ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , була повідомлена про дату, час та місце розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна, та подавала клопотання про відкладення судового засідання, однак клопотання розглянуто слідчим суддею 22.12.2025 у відсутності власника майна або його представника.

Як зазначила апелянт в апеляційній скарзі, станом на день звернення із апеляційною скаргою на її запит не було направлено копію повного тексту оскаржуваної ухвали, натомість 30.12.2025 працівником Печерського районного суду міста Києва їй було повідомлено, що повний текст ухвали буде направлено після 07.02.2026.

Згідно висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її вступну та резолютивну частини, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи представника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки стороні захисту не були відомі мотиви прийнятого рішення, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000625 від 09.09.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлюються обставини вимагання та одержання працівниками правоохоронного органу, за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди в сумі 25 000 доларів США за неперешкоджання підприємницькій діяльності ОСОБА_13 та вжиття в подальшому заходів щодо забезпечення безперешкодного здійснення підприємницької діяльності.

22.10.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а саме у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе за невчинення такою службовою особою, в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

23.10.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе за невчинення такою службовою особою, в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Згідно даних протоколу огляду від 22.10.2025, цього ж дня в ході огляду місцевості, проведеного за участі ОСОБА_7 , виявлено на вилучено: грошові кошти у сумі 25 000 доларів США, а саме: 10 купюр номіналом 100 доларів США, що мають наступні серії та номери: КВ19715654Н В2; KF18300418A F6; НК13042601В K11; АВ64716023А B2; FL26280195B L12; DB94875162B B2; HF88299369B F6; KI30704991A I9; KB39158842C B2; HL00900508G L12; 240 купюр номіналом 100 доларів США із серією та номером: КВ 17787210Е В2; чорний футляр, чорного кольору, схожий на гітару з пляшкою з написом на етикетці «Jack Daniel's» (у якому знаходились грошові кошти у сумі 25000 доларів США).

22.10.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_7 під час затримання виявлено на вилучено мобільний телефон марки Iphone із сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером: НОМЕР_1 у чорному чохлі. ОСОБА_7 відмовився розблокувати мобільний пристрій та повідомив, що не пам`ятає пароль доступу до нього.

Крім того, згідно даних протоколу обшуку від 22.10.2025, цього ж дня в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: 1 предмет зовні схожий на пістолет марки «Форт 17Р 9 мм»; 23 предмети схожих на патрони з маркуванням «ВІЙ 9 мм Р.А.»; 1 предмет зовні схожий на патрон з маркуванням «SOBR 9 мм Р.А.».

23.10.2025 в ході затримання ОСОБА_6 , останнім добровільно надано мобільний телефон «Redmi 9a», чорного кольору з IMEI 1: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 у якому знаходиться сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» з мобільним номером НОМЕР_4 .

Постановами слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_10 від 23.10.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

24.10.2025 слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000625, а саме:

- предмет неправомірної вигоди у сумі 25 000 доларів США, вилучені в ході огляду місцевості 22.10.2025, проведеного за участі ОСОБА_7 : 10 купюр номіналом 100 доларів США, що мають наступні серії та номери: КВ19715654Н В2; KF18300418A F6; НК13042601В K11; АВ64716023А B2; FL26280195B L12; DB94875162B B2; HF88299369B F6; KI30704991A I9; KB39158842C B2; HL00900508G L12; 240 купюр номіналом 100 доларів США із серією та номером: КВ 17787210Е В2;

- чорний футляр, чорного кольору, схожий на гітару з пляшкою з написом на етикетці «Jack Daniel's» (у якому знаходились грошові кошти у сумі 25000 доларів США), що вилучений в ході огляду місцевості 22.10.2025, проведеного за участі ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки Iphone із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером: НОМЕР_1 у чорному чохлі, що належить ОСОБА_7 , вилучений в ході його затримання 22.10.2025;

- 1 предмет зовні схожий на пістолет марки «Форт 17Р 9 мм»; 23 предмети схожих на патрони з маркуванням «ВІЙ 9 мм Р.А.»; 1 предмет зовні схожий на патрон з маркуванням «SOBR 9 мм Р.А.», вилучені в ході обшуку від 22.10.2025-23.10.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- мобільний телефон «Redmi 9a», чорного кольору з IMEI 1: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 у якому знаходиться сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» з мобільним номером НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_6 , вилучений в ході його затримання 23.10.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.12.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вищевказане майно у кримінальному провадженні № 0000625.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на речі, грошові кошти та мобільні телефони, які були вилучені в ході проведення огляду місця події, обшуку та затримання підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки вилучені мобільні телефони можуть містити сліди злочину або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом, а інші вилучені речі також можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Відтак, вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000625, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. ст. 171, 172 КПК України, оскільки у ньому відсутнє належне обгрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора, з урахуванням поданої прокурором 22.12.2025 слідчому судді заяви про уточнення мети накладення арешту, в повній мірі відповідає вимогам КПК України, і встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Посилання апелянтів на те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна без належного повідомлення власників майна, спростовуються матеріалами судового провадження, які містять дані про направлення судових повісток за адресами проживання підозрюваних із викликом у судові засідання по розгляду клопотання про арешт майна.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 про відсутність у матеріалах клопотання ухвали про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та подальшу легалізацію такого обшуку, а також відсутність протоколу про використання несправжніх (імітаційних) засобів, фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії - обшуку, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 172 КПК України, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

У розумінні вищенаведеної норми, допит свідків та дослідження доказів під час розгляду клопотання про арешт майна, є правом, а не обов`язком слідчого судді, а тому посилання апелянтів на те, що слідчий суддя не забезпечив повне та безпосереднє дослідження доказів у кримінальному провадженні, не може свідчити про недотримання слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання.

Колегією суддів не встановлено недотримання слідчим вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_6 та апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3