ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003873 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року шодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат у даному кримінальному провадженні.

ЄУНСС: 723/1059/25

НП:11-кп/822/72/26 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Категоріям. 1 ст. 115 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

На вказаний вирок районного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в якій він просить змінити вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання ближче до нижньої межі в межах санкції за ч.2 ст. 121 КК України.

Уважає, що вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України є незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта, суд допустив невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дійшов висновку про наявність в обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя потерпілої без належного доказового підтвердження.

Стверджує, що висновки суду про те, що ОСОБА_6 з самого початку діяв із метою вбивства, а також про перебування потерпілої у безпорадному стані та використання цього стану обвинуваченим, ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені конкретними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Звертає увагу, що обвинувачений визнав лише факт заподіяння тілесних ушкоджень, однак заперечував наявність умислу на вбивство, а його показання, на переконання сторони захисту, не були спростовані належними доказами. Натомість дії ОСОБА_6 щодо переміщення потерпілої до будинку свідчать про відсутність наміру позбавити її життя.

Зазначає, що більшість тілесних ушкоджень потерпілої відносяться до легких і не перебувають у причинному зв`язку зі смертю, а тяжкі ушкодження були заподіяні зі злості під час конфлікту, а не з метою вбивства.

З огляду на викладене, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на позбавлення життя поза розумним сумнівом, а тому його дії підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання ближче до нижньої межі санкції.

Згідно з вироком районного суду, у період часу з 21:00 год. 23 жовтня 2024 року до 00:00 год. 24 жовтня 2024 року обвинувачений ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по дорозі від вулиці Гагаріна в с. Тисовець Чернівецького району Чернівецької області до другого провулку Бузенка с. Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області, під час виниклої суперечки із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , з якою обвинувачений ОСОБА_6 спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді біологічної смерті і бажаючи її настання, діючи умисно, протиправно, наніс численні удари кулаками обох рук та ногами у життєво важливі частини тіла, по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_9 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: А) синців: на волосяній частині голови в правій скроневій ділянці; на верхній повіці лівого ока; на чолі справа; на правій щічній ділянці, в кількості 4-х; на підборідній ділянці по центру; в ділянці тіла правої вилицевої кістки; на зовнішній поверхні правого плеча, в середній третині; на внутрішній поверхні правого плеча, в середній третині; на передній поверхні правого передпліччя, в середній третині, в кількості 2-х; на долонній поверхні основної фаланги 1-го пальця правої кисті; на передньо-внутрішній поверхні лівого плеча, в середній третині; на задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині в кількості 4-х; на тильній поверхні правої кисті в кількості 3-х; на зовнішній поверхні лівого стегна у середній третині в кількості 6-ти; на внутрішній поверхні правого стегна у середньо-верхній третинах, в кількості 4-х; на внутрішній поверхні лівого стегна

у середній третині, в кількості 4-х; на передній поверхні правого колінного згину з переходом на зовнішню поверхню правої гомілки в кількості 7-ми; на внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній третині, в кількості 2-х; на тильній поверхні правої ступні по центру; на передній поверхні лівого колінного згину в кількості 2-х; садна: на переніссі по центру; в ділянці носогубного трикутника справа; в правій надплечовій ділянці; на передній поверхні шиї по центру; на зовнішній поверхні лівого стегна з переходом на зовнішньо-верхній квадрант лівої сідниці; на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині з переходом на зовнішньо-верхній квадрант правої сідниці;

злам коронки 11, 12, 21 та 22 зубів з крововиливами темно-червоного кольору довкола; крововиливи: на слизовій оболонці верхньої губи по центру та зліва; на слизовій оболонці нижньої губи по центру та зліва; у м`які тканини волосяної частини голови з боку внутрішньої їх поверхні, темно-червоного кольору, розташовані у праві тімяній ділянці, у товгцу правого скроневого м`язу.

Дані тілесні ушкодження виникли відносно задовго до моменту настання смерті, в результаті травмуючої дії тупих предметів або ударів об такі, та по відношенню до живих осіб і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та не знаходяться в будь-якому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Б) синців: в проекції правої ключиці; в проекції 4-5 ребер зліва по пригрудинній лінії; в проекції 5-8 ребер зліва, по середньо-підпахвовій лінії; в правій здухвинній ділянці в кількості 5-ти; на передній поверхні грудної клітки справа, в проекції 3-го ребра по середньо-ключичній лінії;

крововиливи: в легеневу тканину нижньої долі лівої легені, масивного характеру, в прикореневу ділянку легенів; у навколо-ниркову жирову клітковину лівої нирки задньої її поверхні;

переломів ребер зліва: 6-го по передньо-підпахвовій лінії; 7-го по середньо- підпахвовій лінії, 8-го по середньо-ключичній лінії; 9-го по передньо- підпахвовій лінії; 10-го по передньо-підпахвовій лінії та по середньо-підпахвовій лінії;

переломів ребер справа: 2-го по передньо-підпахвовій лінії; 3-го по середньо- ключичній лінії; 3-го по передньо-підпахвовій лінії; 4-го по середньо-ключичній лінії; 4-го по передньо-підпахвовій лінії; 5-го по середньо-ключичній лінії; 5-го по пригрудинній лінії; 5-го по передньо-підпахвовій лінії; 6-го по пригрудинній ліні; 6-го по середньо-ключичній лінії; 6-го по середньо-підпахвовій лінії; 7-го по середньо-ключичній лінії; 7-го по передньо-підпахвовій лінії; 7-го по середньо-підпахвовій лінії; 8-го по середньо-ключичній лінії; 8-го по середньо- підпахвовій лінії; 9-го по по середньо-підпахвовій лінії; 10-го по середньо- підпахвовій лінії.

Дані тілесні ушкодження виникли за короткий проміжок часу, одне услід за іншим, відносно задовго до моменту завдання смерті, від дії тупих твердих предметів чи від ударів об такі, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою «Небезпека для життя» та знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

В результаті всіх вищевказаних дій ОСОБА_9 втратила свідомість. Після чого, використовуючи безпорадний стан потерпілої, обвинувачений ОСОБА_6 , схопивши потерпілу за верхній одяг, потягнув її по землі до приміщення будинку, що за адресою АДРЕСА_2 , та поклав ОСОБА_9 на ліжко.

В подальшому, 24.10.2024 в найближчі години після отримання масивних ушкоджень грудної клітини, які спричинили виникнення загрозливих для життя явищ, настала смерть ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку експерта смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої тупої травми грудної клітини з чисельними переломами ребер.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка вважала вирок районного суду обґрунтованим, а тому просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги й доповнень до неї, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів доходить такого.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги стосуються правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , а не встановлення інших фактичних обставин кримінального провадження, то колегія суддів перевіряє вирок суду першої інстанції саме в цій частині.

Відповідно до практики Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вправі дати встановленим судом першої інстанції обставинам іншу правову оцінку, однак така перекваліфікація має бути належно вмотивованою.

Згідно зі ч.1 ст.115 КК України вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За змістом ч.2 ст. 121КК України кримінальна відповідальність настає, зокрема, за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При відмежуванні умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, визначальним є зміст і спрямованість умислу винного, які встановлюються з урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого, зокрема способу дії, кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, причин припинення дій, поведінки винного до і після події, а також взаємин між винним і потерпілим, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18 (провадження № 51-1041км19), від 25 січня 2024 року у справі № 748/406/20, (провадження № 51-2832км23).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки місцевого суду про те, що саме ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 множинні удари руками та ногами, внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а смерть потерпілої настала від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок закритої тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер, є правильними.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні визнав факт нанесення потерпілій ударів руками та ногами, у тому числі в ділянку грудної клітки, не заперечував, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_9 , виникли внаслідок його дій, однак заперечував наявність умислу на позбавлення життя.

Свідок ОСОБА_10 , яка була безпосереднім очевидцем подій, у суді першої інстанції показала, що ОСОБА_6 неодноразово наносив потерпілій удари, а після погіршення її стану перемістив її до будинку.

Зазначені показання узгоджуються з протоколом слідчого експерименту за участю вказаного свідка від 25.10.2024 року, під час якого вона показала місця та механізм нанесення ОСОБА_6 ударів потерпілій (а.с. 72 т.1).

Крім того, ці обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 24.10.2024 року з фототаблицями, відповідно до якого труп ОСОБА_9 виявлено у будинку за її місцем проживання з наявними зовнішніми тілесними ушкодженнями (а.с. 6-37 т.1).

З висновку експерта № 51-Г від 25.10.2024 року, що міститься на а.с. 61-67 у т.1 вбачається, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 був травматичний шок, який розвинувся внаслідок закритої тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер, а ушкодження грудної клітини перебували у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої.

Згідно з висновком комісійної експертизи № 001, ушкодження на тілі ОСОБА_9 виникли внаслідок не менш як 63 травмуючих дій тупих твердих предметів, а смерть настала в найближчі години після отримання масивних ушкоджень грудної клітини, після їх отримання потерпіла була істотно обмежена у можливості до самостійних активних дій, при цьому можливість її виживання у разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги не виключена ( а.с. 159-173, т.1).

Із пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні у суді першої інстанції, вбачається, що переломи ребер, встановлені у потерпілої, могли утворитися від ударів кулаками та взутими ногами, механічна асфіксія як причина смерті підтвердження не знайшла, ушкодження шиї не перебувають у причинному зв`язку зі смертю, а виникнення переломів ребер унаслідок падіння або волочіння є малоймовірним.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої, були спричинені саме ОСОБА_6 , є правильним.

Разом із тим висновок місцевого суду про наявність у діях обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілої не ґрунтується на достатніх даних.

Як установлено апеляційним судом, конфлікт між обвинуваченим та потерпілою виник раптово під час повернення додому та був зумовлений суперечкою через неспроможність потерпілої самостійно пересуватись.

Даних про заздалегідь сформований намір на позбавлення життя, підготовку до вчинення вбивства, використання спеціально підготовленого знаряддя або вчинення дій, спрямованих виключно на досягнення смерті потерпілої, матеріали провадження не містять.

При цьому, сам по собі факт множинності ударів, тяжкість тілесних ушкоджень та настання смерті не є достатніми для висновку про умисел на вбивство без встановлення суб`єктивного ставлення винного саме до настання смерті. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду у справах № 705/623/18 та № 748/406/20.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 001 від 17.01.2025 року, ушкодження на тілі ОСОБА_9 виникли внаслідок не менш як 63 травмуючих дій тупих твердих предметів, смерть настала в найближчі години після отримання масивних ушкоджень грудної клітини, після їх отримання потерпіла була істотно обмежена у можливості до самостійних активних дій, при цьому можливість її виживання у разі своєчасного надання кваліфікованої медичної допомоги не виключена (а.с.159-173 т.1).

Як убачається з письмових матеріалів кримінального провадження та показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , саме ОСОБА_6 повідомив бригаді екстреної медичної допомоги про те, що потерпілій стало зле, пояснив, кому саме потрібна допомога, та вказав місце, куди слід прибути. Після прибуття бригади екстреної медичної допомоги потерпілу було оглянуто на місці, після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 доставлено автомобілем швидкої медичної допомоги ближче до місця проживання.

На відсутність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілої, окрім вищенаведеного, вказує і те, що після спричинення тілесних ушкоджень обвинувачений не залишив потерпілу на місці події, а перемістив її до будинку та поклав на ліжко. Крім того, обвинувачений користувався грошовими коштами потерпілої і був зацікавлений у подальшому їх надходженні та використанні, що не узгоджується з умислом на позбавлення її життя.

Отже, наведені обставини у своїй сукупності не свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на позбавлення потерпілої життя. Натомість вони свідчать про раптовий конфлікт між ним та потерпілою, у ході якого він умисно заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які спричинили її смерть.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку, що місцевий суд, правильно встановивши фактичні обставини події, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність у частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 .

З огляду на викладене дії ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься згідно зі ст.12 КК України до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, колегія суддів визнає: визнання вини за ч.2 ст.121 КК України, а обставинами, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку.

За таких обставин, з урахуванням характеру й ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків у виді смерті потерпілої, даних про особу обвинуваченого, наявності однієї обставини, що пом`якшує покарання та кількох обставин, що його обтяжують, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, однак не у мінімальних її межах.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає меті покарання, принципам його індивідуалізації, справедливості, необхідності та достатності.

Підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить з огляду на характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки у виді смерті потерпілої, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити, а вирок районного суду змінити.

Питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та зарахування строку попереднього ув`язнення вироком суду першої інстанції вирішено правильно, а тому в цій частині вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

В іншій частині вирок районного суду залишити без мін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк - з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3