490/2341/26 26.03.2026
н/п 1-кс/490/1321/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого-криміналіста СВ УСБУ в Херсонській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Олешківської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, за наступних обставин.

Так, згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) президент, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав закріплені у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який визнається рф та Україною.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року президент рф публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24.02.2022 військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану, строк дії якого в подальшому у встановленому законом порядку продовжено.

Таким чином, у період з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 по цей час на всій території України введено та діє правовий режим воєнного стану, що пов`язано із розв`язанням рф військової агресії проти України та веденням повномасштабних бойових дій на території України.

Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Пунктом 6 частини першої статті 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація російської федерації сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України.

Держава Україна та її органи не визнають діяльність окупаційних адміністрацій російської федерації.

У подальшому, починаючи з 24.02.2022 більшу частину Херсонської області було захоплено представниками зс рф, тобто фактично здійснено окупацію вказаної території, що згідно з положеннями Гаазької Конвенції 1907 року, є вчиненням дій, спрямованих на усунення законних органів державної влади та місцевого самоврядування України, що діють на вказаній території, з метою повалення і захоплення влади та на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 та наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, село Бехтери, Бехтерської сільської громади, Скадовського району, Херсонської області, включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

У березні 2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) представниками держави-агресора, з метою впровадження на тимчасово окупованій території України політики та законодавства російської федерації, створено окупаційний орган виконавчої влади - військово-цивільну адміністрацію Херсонської області (рос. ВГА Херсонской области).

Досудовим розслідуванням отримано фактичні дані, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 , постійно проживаючи на території України в с. Бехтери, Скадовського району, Херсонської області, будучи радикально налаштованим до діючої легітимної влади в Україні, діючи умисно, з мотивів підтримки збройної агресії рф проти України та з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, у період тимчасової окупації частини території Херсонської області, не пізніше березня 2022 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись у с. Бехтери, Скадовського району, Херсонської області, достовірно знаючи, що військовослужбовці рф окупували частину області, у тому числі Скадовський район Херсонської області та с. Бехтери, продовжують окупаційну діяльність на території України, вступив у злочинну змову з невстановленими представниками збройних сил держави-агресора рф, на вчинення дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими військовослужбовцями рф, які дислокуються у селі Бехтери, Скадовського району, Херсонської області та фактичного здійснюють окупацію вказаної території, на виконання відведеної йому ролі у спільному злочинному умислі, спрямованому на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, не пізніше березня 2022 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у с. Бехтери, Скадовського району, Херсонської області, надав свою добровільну згоду окупаційним військам рф щодо неправомірного здійснення керівництва вказаного населеного пункту, в тому числі за рахунок збройного примушування місцевих органів влади, органів місцевого самоврядування і комунальних підприємств до визнання його новим очільником с. Бехтери, Скадовського району, Херсонської області та зайняв посаду так званого «главы Бехтерского сельского поселения Голопристанского муниципального округа».

У подальшому, перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_6 здійснював публічну діяльність, спрямовану на утвердження та функціонування окупаційної адміністрації рф, забезпечення переходу суб`єктів господарювання на законодавство рф, впровадження грошового обігу рф (рубля), організацію та участь у проведенні незаконного референдуму щодо приєднання тимчасово окупованої території Херсонської області до рф.

Зокрема встановлено, що у вересні 2022 року ОСОБА_6 (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) брав безпосередню участь в організації та проведенні незаконного «референдуму» на території с. Бехтери, Скадовського району, Херсонської області, під час якого особисто носив скриньку для голосування, супроводжував осіб з бюлетенями та діяв у присутності озброєних військовослужбовців рф.

Крім того, ОСОБА_6 перебуваючи на посаді так званого «главы Бехтерского сельского поселения Голопристанского муниципального округа» неодноразово надавав вказівки суб`єктам господарювання, які здійснювали свою діяльність на території с. Бехтери щодо переходу на розрахунки в рублях та реєстрації діяльності за законодавством рф, представлявся місцевим мешканцям як «новий голова» та керівник створеного окупаційною владою органу, публічно виступав у медіа-ресурсах, контрольованих окупаційною адміністрацією, як «глава поселения», популяризуючи діяльність незаконного органу влади та інтеграцію населеного пункту Бехтери, Скадовського району, Херсонської області до адміністративної системи рф.

Вказане призвело до фактичного встановлення влади окупаційних військ на території села Бехтери, Скадовського району, Херсонської області, неможливості дії українських органів влади та законів на вказаній території, а також впровадження на даній територій законів і грошової одиниці рф, держави-агресора, що є загальновідомим фактом та створило підґрунтя для проведення псевдо-референдуму з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

03.03.2026 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України.

Посилаючись на те, що на даний час підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території України та точне місцезнаходження останнього невідоме, крім того, ризик можливості переховуватись від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_6 підтверджується тяжкістю інкримінованого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, крім того зважаючи на те, що ОСОБА_6 добровільно вчиняє злочин, у нього можуть зберігатися об?єкти, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за такого останній перебуваючи на волі має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, разом з тим вільно пересуваючись та через свої стійкі зв`язки з представниками держави-агресора, державними зрадниками та колаборантами, ОСОБА_6 зможе продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України або вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

03.03.2026 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України, про що у загально державному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено відповідне повідомленняв порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні документально.

Підозрюваний ОСОБА_6 , будучи викликаним до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 09, 10, 11 березня 2026 року до слідчого не з`явився, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваного ОСОБА_6 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, постановою слідчого від 13.03.2026 р. ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Матеріалами клопотання підтверджується, що на даний час ОСОБА_6 , постійно перебуває на тимчасово окупованій території України (лівобережжя Херсонської області), у тому числі з метою продовження своєї злочинної діяльності та ухилення від кримінальної відповідальності.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000150 від 13.03.2026 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.110 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 особисто вручено не було, оскільки останній перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрюваний не з`явився, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про його ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України, підтверджується даними:

- протоколу огляду від 16.02.2023 відповідно до якого оглянуто публікацію з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », опублікованої в телеграм-групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де виявлено матеріали (відеозапис), що стосується протиправної діяльності ОСОБА_6 де він дає інтерв`ю та підписаний на ньому як «глава Бехтерского поселения»;

- протоколу огляду від 12.04.2023 відповідно до якого оглянуто публікацію з назвою «Волонтеры из Курска доставили в Херсонскую область гуманитарный груз с лекарствами», опублікованої в телеграм-групі «Таврия. Новости Херсонской области». У вказаній публікації є відеозапис, в якому, крім інших людей, ОСОБА_6 висловлює слова подяки за доставлені медикаменти та підписаний на ньому як Глава Бехтерского сельского поселения Голопристанского муниципального округа;

- протоколу огляду від 25.04.2023 відповідно до якого оглянуто публікацію з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », опублікованої в телеграм-групі « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в якій є фото особи схожої на ОСОБА_6 та текст публікації щодо акцїї у висадці дерев в честь «защитников Родины, погибших в боях в годы Великой Отечественной войны». У вказаній пцблікації ОСОБА_6 підписаний як Глава поселкового совета;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_7 (протокол допиту від 23.03.2023), який повідомив, що діючий сільський голова ОСОБА_8 залишив на тракторній бригаді свідка автомобіль «Мерседес». Десь в кінці вересня 2022 року вказаний автомобіль знайшли і ОСОБА_6 у супроводженні 15 озброєних чоловіків приїжджав його забирати та представився як новий голова села. Крім того, свідок додав, що ОСОБА_6 привозив до магазину свідка розпорядження щодо переходу на російські рублі при здійсненні купівлі-продажу товарів та наголошував на необхідності реєстрації діяльності як підприємця за законодавством російської федерації;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_9 (протокол допиту від 04.05.2023), який повідомив, що в кінці травня 2022 року ОСОБА_6 приїжджав до свідка з документом окупаційної адміністрації щодо необхідності переоформити фермерське господарство та стати на податковий облік по законодавству російської федерації. 29 вересня 2022 року свідок бачив ОСОБА_6 з двома жінками, яких супроводжували двоє озброєних військових російської федерації та вказані особи проводили так званий «референдум». Скриньку для голосування носив особисто ОСОБА_6 , бюлетені були у жінок. Також свідок додав, що ОСОБА_6 в якості гуманітарної допомоги від російської федерації роздавав вугілля, дрова місцевим мешканцям;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.05.2023 за участю свідка ОСОБА_9 , в ході якого свідок впізнав ОСОБА_6 , який приїжджав до свідка з документом окупаційної адміністрації щодо необхідності переоформити фермерське господарство та стати на податковий облік по законодавству російської федерації, а також 29.09.2022 проводив незаконний референдум;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_10 (протокол допиту від 25.05.2023), який повідомив, що десь на початку літа 2022 року діючого сільського голову ОСОБА_8 змушували прийняти вимоги російської федерації та співпрацювати з окупантами і в подальшому залишатися на посаді, але він відмовився від співпраці і виїхав на підконтрольну територію України. Замість нього було призначено ОСОБА_6 . Крім того, свідок бачив як ОСОБА_6 брав участь у так званому «референдумі», ходив по вулицям з бюлетенями для голосування разом зі своїми помічниками;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.05.2023 за участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого свідок впізнав ОСОБА_6 який пішов на співпрацю з окупаційною адміністрацією та зайняв посаду голови окупаційної ради;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_11 (протокол допиту від 02.06.2023), який повідомив, що ОСОБА_6 був начальником в Бехтерській сільській раді від окупаційної адміністрації. Десь в кінці березня на початку травня 2022 року ОСОБА_6 завітав до магазину свідка та пред`явив документ окупаційної влади щодо необхідності приймати російські рублі при продажі товарів. Крім того, свідок додав, що неодноразово бачив ОСОБА_6 разом з російськими військовими, які їздили по селу, проводили незаконні обшуки та шукали людей, які негативно були налаштовані до окупаційної адміністрації;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.06.2023 за участю свідка ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_6 , який в кінці березня на початку травня 2022 року завітав до магазину свідка та пред`явив документ окупаційної влади щодо необхідності приймати російські рублі при продажі товарів та якого свідок неодноразово бачив з військовими російської федерації;

- протоколу допиту свідка ОСОБА_12 (протокол допиту від 20.10.2023), який повідомив, що на території села Бехтери після окупації було створено окупаційні органи влади, які очолив ОСОБА_6 . Приблизно у липні 2022 року ОСОБА_6 приходив на зерновий ток і представився там як «новий голова сільської ради» та йому потрібен кран для допомоги російським військовим. Крім того, свідку, зі слів мешканців села Бехтери, відомо, що ОСОБА_6 приймав участь у незаконному референдумі;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.10.2023 за участю свідка ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_6 , який, після окупації очолив на території села Бехтери сільську раду та який приблизно у липні 2022 року приходив на зерновий ток, де представився як «новий голова сільської ради» та що йому потрібен кран для допомоги російським військовим;

- висновку експерта № СЕ-19/116-23/14196-ФП від 08.09.2023 за результатами судової портретної експертизи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність даних для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.110 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, у нього можуть зберігатися об`єкти, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того через свої стійкі зв`язки з представниками держави-агресора, державними зрадниками та колаборантами, ОСОБА_6 зможе продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 110 КК України або вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово не з`являвся за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 відносно якого необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , відсутні.

З урахуванням наведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1