ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/6470/25
Номер провадження: 11-кп/819/310/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

IMEHEM УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002216 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кирнасівка, Тульчинського району, Вінницької області, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КK України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 04 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 04 лютого 2026 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, який не пов`язаний з реальним позбавленням волі з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 KПK України.

Посилається на те, що ОСОБА_8 незаконно обвинувачений, інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв, а в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 KK України.

Сторона захисту вважає, що як підозра так і обвинувачення є мінімально формально обґрунтованим, що повинно бути взято до уваги судом і враховано під час розгляду апеляційної скарги.

Сама по собі підозра та обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення не є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд мав перевірити не тільки обґрунтованість підозри, а i наявність ризиків, передбачених ст. 177 KПK.

Уci заявлені прокурором ризики є припущенням та не можуть бути враховані судом під час вирішення такої категорії клопотань. Не було доведено та підтверджено жодним належним допустимим доказом формально озвучені ним ризики, якi спростовуються належною поведінкою підзахисного з дати повідомлення про підозру.

Прокурором не виконано вимоги ст. 178 KПK, відповідно суд був позбавлений можливості не тільки встановити, а і врахувати обставини під час розгляду клопотання.

Прокурором не доведено, а судом не здійснено належної правової оцінки того, що більш м`які запобіжні заходи, які не пов`язані з тримання під вартою не зможуть забезпечити мети застосування запобіжного заходу, що зобов`язує суд змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який.

Зазначає, що ОСОБА_8 є особою з високим соціальним статусом та бездоганною репутацією, має вищу освіту та науковий ступінь доктора економічних наук, до ув`язнення працював на керівній посаді- директором філії « Західного науково- дослідного інституту податкової служби України, був відзначений державною нагородою. За час перебування в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 зарекомендував виключно позитивно, що в сукупності спростовує наявність будь яких ризиків його неадекватної поведінки чи переховування.

Посилається на те, що наявність тяжких хронічних захворювань роблять подальше його утримання в умовах слідчого ізолятора неможливим, оскільки умови СІЗО не л дозволяють забезпечити належне спеціалізоване лікування та догляду.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 KПK визначено що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 KПK передбачено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 KПK України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002216 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 KK України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави застосований до ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.08.2025 року для запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 KПK. В подальшому строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді та ухвалами суду був продовжений, попередньою ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.12.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 08.02.2026 року включно.

Прокурор подав клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке є особливо тяжким, продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю запобігти цим ризикам більш м`яким запобіжним заходом

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04.02.2026 року продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до 04.04.2026 року включно.

Як видно із ухвали, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для запобігання яким наявні підстави для продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою на цій стадії судового провадження застосований бути не може.

Мотивуючи такі висновки суд зазначив, що після повідомлення ОСОБА_8 про підозру 18 липня 2025 року виклики до органу досудового розслідування здійснювалися у встановленому КПК України порядку, зокрема шляхом публікацій в офіційних джерелах, однак обвинувачений на виклики не з`являвся, причин неявки не повідомляв, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування. Такі обставини у сукупності свідчать, що до моменту затримання обвинувачений фактично ухилявся від участі у кримінальному провадженні, а тому ризик його переховування від суду у разі звільнення з-під варти ґрунтується на конкретних даних про попередню процесуальну поведінку. Характер інкримінованого кримінального правопорушення, за версією обвинувачення, пов`язаний із взаємодією обвинуваченого з окупаційною адміністрацією та функціонуванням установи за законодавством рф, що вказує на наявність у нього сталих контактів та потенційних можливостей для організації поведінки, спрямованої на уникнення судового розгляду. У поєднанні з тяжкістю санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України ці дані свідчать про актуальність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Навів в ухвалі суд і обставини , які дають підстави для висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. 2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК Україні на цій початковій стадії судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків, зазначених в ухвалі суду ризиків, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

За положеннями ст.178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями, що передбачені ст. 178 КПК України.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а й обставини, передбачені ст. 178 КПК України та сукупність відомостей про особу обвинуваченого.

Захисник в апеляційній скарзі наводить відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого та інші відомості щодо особи обвинуваченого, із апеляційної скарги вбачається, що ці обставини існували на час застосування запобіжного заходу та прийняття рішення про його продовження .

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого, які існували на час застосування запобіжного заходу , були відомі слідчому судді та суду , не вказують на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК нівельовані чи зменшилися.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено і відповідних доказів не додано.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики що є достатньо суттєвими на стадії підготовчого судового провадження.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст.111-2 КК , враховуючи обставини та положення, передбачені ст. ч. 6 ст.176,177,178,183,315 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, наявні відомості про соціальні зв`язки обвинуваченого, те, що судовий розгляд кримінального провадження перебуває на початковій стадії, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які зазначені в ухвалі, для запобігання яким підлягає продовженню строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що більш м`який запобіжний захід застосований бути не може.

За приписами ч.6 ст.176 КПК , які були враховані судом, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що суд в даному випадку позбавлений права дискреційного застосування такої норми закону, шляхом здійснення правосуддя лише застосовує норми закону, проте не може перебирати на себе функції законодавчого органу та своїми рішеннями відступати від правових норм чи змінювати їх.

Частиною 4 ст. 183 КПК передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч.3,4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Здійснюючи апеляційний розгляд відповідно до положень ч. 1ст.404 КПК України в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає , що запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків, передбачених ч. 1ст.177 КПК та запобігання здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. При розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Обґрунтованість підозри перевіряється слідчим суддею на стадії досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Оскаржувана ухвала постановлена на стадії судового розгляду.

Висновки обґрунтованості обвинувачення, тобто висновки з питання доведеності чи недоведеності винуватості на підставі оцінки доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості обвинуваченої особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст.368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, тощо.

Тому посилання апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали суду є неприйнятними.

Посилання захисника на те, що судом не було взято до уваги відомості про погіршення стану здоров`я обвинуваченого не узгоджуються із мотивами прийнятого судом рішення, з якого вбачається, що стан здоров`я обвинуваченого був врахований судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

Суд зазначив, що вимоги ст. 178 КПК України, за якими під час обрання або продовження запобіжного заходу оцінюються, зокрема, вік і стан здоров`я, однак сам по собі діагноз не виключає можливості подальшого тримання під вартою, а підлягає оцінці разом з іншими даними та встановленими ризиками.

У цьому провадженні сторона захисту не надала належних і допустимих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого є несумісним із триманням під вартою, що він потребує лікування, яке неможливо забезпечити в умовах СІЗО, або що існує реальна загроза його життю. Посилання на стан здоров`я мають загальний характер і не підтверджені медичними документами. Крім того, матеріали провадження не містять даних про звернення обвинуваченого до адміністрації СІЗО чи до прокурора зі скаргами щодо ненадання медичної допомоги або відмови у проведенні обстежень, а також відомостей про відмову у медичній допомозі.

З відкритих даних ЄДРСР вбачається, що 04.02.2026 року судом було у порядку ст. 206 КПК України було постановлено ухвалу, якою доручено керівництву філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях організувати та забезпечити невідкладне обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 для встановлення діагнозу та призначення необхідного лікування.

Долучена до апеляційної скарги копія відповіді Філії ЦОЗ ДКВС України, від 28.10.2025 року , в якій зазначено, що загальний стан здоров`я ОСОБА_8 є контрольованим, ургентної допомоги за межами СІЗО він не потребує, отримує лікування за призначенням , а у разi потреби може бути доставлений протягом 1 години в лікувальні заклади МОЗ , не вказує на те, що стан здоров`я обвинуваченого не було враховано судом .

Доводи захисника про те, що суд не зважив на аргументи сторони захисту, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд надав належну оцінку зазначеним аргументам.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі захисника, скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 KПK України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення i оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4