Справа № 944/1009/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/203/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 02 березня 2026 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02.03.2026 року обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб до 30.04.2026 року без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою.

На підтримання своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні відносно нього, при цьому зазначає, що не враховано дані про його особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що не має на меті ухилятися від виконання процесуальних обов`язків, одружений, має на утриманні малолітню доньку, добровільно уклав контрак на проходження військової служби та на протязі п`яти років проходив військову службу, під час бойових дій отримав поранення в наслідок мінно-вибухового ураження, від якого тривалий час лікувався, постійно перебував за місцем свого проживання, де був затриманий, не переховувався та підкорявся наказ уповноваженої особи.

Захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, натомість прокурор заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог ст.ст.177, 183, 194, КПК України, які передбачають порядок обрання та продовження підозрюваним та/або обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишення військової частини чи місця проходження військової служби в умовах воєнного стану.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд, що не виключає можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також судом першої інстанції при продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 правильно враховано тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та дані про особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення про встановленого порядку проходження військової служби, а саме ОСОБА_7 під час дії військового стану самовільно залишив військову частину та був відсутній у частині понад десять місяців.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на переконання суду апеляційної інстанції наявні ризики в цьому кримінальному провадженні є вагомими та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є співмірним існуючим ризикам, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах установи попереднього ув`язнення відсутні.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі сторони захисту мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченій за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 02 березня 2026 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий:

Судді: