Справа №591/1166/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/229/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2026 року за № 0000058, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ),

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року в частині відмови у визначенні розміру застави та постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за кожною вимогою; не відлучатися без дозволу; повідомляти про зміну місця проживання/роботи; здати паспорт для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками; не керувати транспортними засобами; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що заявлені слідчим ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими. Так, факт залишення підозрюваним місця дорожньо-транспортної пригоди сам по собі є негативним, однак не може свідчити про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Окрім цього, факт знайомства з кимось або проживання в одній місцевості не доводить намірів незаконного впливу. Навпаки, підозрюваний визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, не намагається перекласти відповідальність, надав потерпілим кошти на лікування, що є проявом початку реального відшкодування шкоди.

Також, слідчий суддя не визначив, щодо яких доказів існує ризик знищити, сховати або спотворити підозрюваним, зважаючи на те, що останній не має до них доступу.

Апелянт просить звернути увагу на особу підозрюваного, який раніше не судимий, тривалий час працює водієм, позитивно характеризується роботодавцем як дисциплінований працівник, відповідально відноситься до обов`язків, за місцем проживання характеризується як працьовита та порядна людина. Стан здоров`я батьків підозрюваного є додатковим фактором, який об`єктивно впливає на необхідність перебування останнього поруч із місцем проживання. Оскаржувана ухвала не містить індивідуальних аргументів щодо неможливості визначити підозрюваному розмір застави, враховуючи вище викладені факти, які характеризують особу останнього. Таким чином, апелянт вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, який забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали вимоги поданої захисником апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , вважає ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті оскаржуваного рішення та поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 , прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2026 року за № 0000058, 09 лютого 2026 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з урахуванням наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 08 лютого 2026 року; протоколу огляду місця події від 09 лютого 2026 року; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 від 09 лютого 2026 року; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 09 лютого 2026 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 09 лютого 2026 року, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та є достатніми на даній стадії провадження.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень статтей 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є підтвердженим, оскільки тяжкість ймовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у п. 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25 квітня 2000 року, суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 05 до 10 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 05 до 10 року, тому існує ймовірність того, що підозрюваний, перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що ускладнить своєчасне виконання процесуальних рішень.

Окрім цього, на спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів зауважує про те, що ОСОБА_6 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди свідомо покинув місце вчинення кримінального правопорушення, не надавши допомоги потерпілим, таким чином умисно вдався до переховування фактично відразу після настання аварії, що об`єктивно підсилює процесуальний ризик можливого переховування у подальшому останнього від органів досудового розслідування та суду.

Також наявний ризик впливу на свідків та потерпілих, оскільки підозрюваний добре знайомий з потерпілим ОСОБА_12 , родичами загиблої ОСОБА_13 та свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме можливість спонукати вказаних осіб змінити надані органу досудового розслідування показання в суді, шляхом умовлянь, підкупу.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до частин 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Показання свідків, які ще не допитані, або в додатковому допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель та травмування людей, що також свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності поведінки підозрюваного та його зневажливе ставлення до вимог закону і правил безпеки.

Сам по собі факт повідомлення особі про підозру не усуває ризику продовження протиправної поведінки, особливо з огляду на характер інкримінованого діяння, його спосіб вчинення та наслідки.

Доводи захисника ОСОБА_7 про не доведення існування ризику підозрюваним знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний ризик не заявлявся органом досудового розслідування під час подання клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на те, що підозрюваний раніше не судимий, тривалий час працює водієм, позитивно характеризується роботодавцем як дисциплінований працівник, відповідально відноситься до обов`язків, за місцем проживання характеризується як працьовита та порядна людина, водночас, зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованого йому злочину, а тому суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Оскільки кримінальне правопорушення, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 , призвело до загибелі та травмування людей, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про можливість не визначати підозрюваному ОСОБА_6 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави з урахуванням наведених вище приписів п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні слідчого ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2026 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4