Провадження № 1-кс/947/4314/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001162 від 11.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001162 від 11.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою збереження речових доказів, та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання просить накласти арешт на майно, яке було вилучене 20.03.2026 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні:

Слідчий надав короткий виклад обставинам кримінального правопорушення, вимоги якого підтримав та просив задовольнити.

Захисник підозрюваного не заперечував проти арешту вилучених сім карток, проте заперечував проти накладення арешту на грошові кошти, мотивуючи тим, що вказані кошти були зібрані для сплати житла та не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001162, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у м. Одеса, у невстановлений час, але не пізніше листопада 2025 року, більш точне місце, дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, при невстановлених обставинах, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вирішив зайнятися злочинною діяльністю спрямованою на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних кримінальних правопорушень проти власності на постійній основі, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , розробили злочинну схему спрямовану на незаконне збагачення та безперервне протиправне отримання матеріальних благ, шляхом викладання на онлайн-платформу «OLX» повідомлень про продаж автомобілів з-за кордону за заниженою ціною, з поміткою про те, що автомобіль продається під «Пригін», тим самим приваблювати покупців до перегляду своїх оголошень на вищевказаній онлайн-платформі.

Суть злочинної схеми, яку розробили ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , полягає у тому, що зловмисники під час бесіди у різних месенджерах таких як, «Вайбер», «Телеграм», представляються даними іншої особи, а саме надаючи ідентифікаційні документи на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не має відношення до кримінального провадження.

Також, для більш глибокого проникнення в довіру покупця зловмисники відправляють відео-огляди транспортних засобів виставлених на онлайн-платформі на продаж, завіряючи покупця, що авто в справному стані, та догляду не потребує.

Таким чином, основним умислом розробленої злочинної схеми є входження в довіру покупця, шляхом надання ідентифікаційних документів особи, яка до кримінального провадження не має відношення, надаючи для ознайомлення зацікавленим у купівлі автомобіля особам відео-матеріали автомобіля в якому зацікавлений покупець, надаючи впевненість в тому, що авто в справному стані та готове до транспортування.

В подальшому увійшовши в довіру, надавши впевненість у серйозності своїх намірів зловмисниками зазначалось, що для виконання перевезення транспортного засобу, покривання всіх розходів покупцю необхідно перерахувати грошові кошти у розмірі від 500 доларів США до 1000 доларів США, на банківську картку яка в подальшому направляється покупцеві.

Після отримання грошових коштів на банківську картку яку вказували зловмисники, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який діє за попередньою змовою з ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 , проводив обговтівкування грошових коштів через банківські термінали, та в подальшому здійснював розподіл грошових коштів набутих кримінально - протиправними діяннями, чим унеможливлювали відстеження руху грошових коштів, які були отримані від потерпілих осіб.

Надалі, група зловмисників свої зобов`язання перед покупцями не виконували, та змінювали контактні номери телефонів, паралельно блокуючи покупця чим унеможливлювали подальший зв`язок з ними.

Кінцевим результатом вчинених кримінальних правопорушень є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння шляхом шахрайських дій, та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні зловмисникам банківські рахунки.

Так, 25.02.2026 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка залучена органом досудового розслідування під час проведення контролю за вчиненням злочину, переглядаючи торгівельний майданчик (майданчик оголошень OLX), де виявила оголошення з приводу продажу автомобіля марки «BMW» Х5, в корпусі сірого кольору за 213 868 грн яке було викладено особами, причетними до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

В подальшому, в цей же день, приблизно о 13:21, ОСОБА_11 , зв`язалась з продавцем за номером телефону « НОМЕР_1 ». В ході розмови ОСОБА_11 , з ОСОБА_7 , останнім було зазначено, що необхідно перерахувати грошові кошти у сумі 500 доларів США, як аванс для виконання робіт з перевезення авто до місця призначення, а решту суми передати вже при отримані автомобіля.

Надалі, ОСОБА_11 , в мобільному застосунку «Телеграм», з невідомого контаку « ОСОБА_12 », з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , надіслали відео огляд на автомобіль марки «BMW» Х5, в кузові сірого кольору, та документи на ім`я громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході розмови між ОСОБА_11 було зазначено, що грошові кошти у розмірі 500 доларів США необхідно перечислити на банківську картку за № НОМЕР_2 , де в подальшому домовились, що це буде в гривневому еквіваленті, у сумі 22 000 гривень.

Так, ОСОБА_11 , 25.02.2026 у мобільному додатку «Monobank», о 14:14 з особистої банківської картки перерахувала грошові кошти на банківську картку, яку було зазначено в переписці з користувачем « ОСОБА_12 », у розмірі 22000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_11 , неодноразово здійснювала телефонні дзвінки на номер телефону, по якому раніше тримала зв`язок з продавцем, але номер вже знаходився поза зоною досяжності, на дзвінки ніхто не відповів, ОСОБА_11 , автомобіль не отримала.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, реалізуючи свій прямий умисел на заволодіння чужим майном, переконавши ОСОБА_11 , у достеменності своїх намірів отримали від останньої грошові кошти, але своїх зобов`язань з доставки транспортного засобу не виконали, завдавши останній матеріального збитку в сумі 22000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою, розмістили на торгівельній платформі «ОЛХ» оголошення з приводу продажу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», в корпусі чорного кольору за 6000 доларів США.

Так, 17.03.2026 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , переглядаючи торгівельний майданчик (майданчик оголошень OLX), де виявив оголошення з приводу продажу автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», в корпусі чорного кольору за 6000 доларів США, яке було викладено особами, причетними до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_13 , визначивши предметом своєї покупки вищевказаний транспортний засіб, вирішив зателефонувати за номером телефону НОМЕР_3 , який був вказаний в оголошенні, на який відповів ОСОБА_7 , та в ході подальшої розмови представився як ОСОБА_14 .

Так в ході телефонної розмови ОСОБА_13 , з`ясував у продавця всі необхідні для нього характеристики автомобіля, та вирішив його придбати.

В подальшому у месенджері «Телеграм» ОСОБА_7 , надіслав ряд повідомлень у яких містились фото-відео матеріали щодо самого транспортного засобу, а також фото особистих документів, згідно яких він нібито являється ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, в ході розмови 18.03.2026 між ОСОБА_13 , та ОСОБА_7 останній зазначив, що для виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_13 , необхідно перерахувати на банківську картку № НОМЕР_4 грошові кошти у сумі 66000 гривень однак зазначив, що перерахування грошових коштів необхідно здійснювати в три етапи по 22000 гривень.

Надалі, 19.03.2026 о 10:58 ОСОБА_13 за допомогою мобільного застосунку «monobank», зі своєї банківської картки № НОМЕР_5 на картку яку йому надав ОСОБА_7 № НОМЕР_4 , зарахував грошові кошти у сумі 21000 гривень, після перерахування грошових коштів на рахунок який попередньо ОСОБА_7 підтвердив їх надходження в ході телефонної розмови з ОСОБА_13 .

В подальшому ОСОБА_13 , намагався дізнатись строки та місце доставки транспортного засобу, але ОСОБА_7 деякий час ухилявся від відповіді та вводив ОСОБА_13 в оману, після чого 19.03.2026 о 13:52 ОСОБА_7 видалив всю переписку та заблокував ОСОБА_13 , у всіх месенджерах.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , повторно, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій прямий умисел на заволодіння чужим майном, переконавши ОСОБА_13 , у достеменності своїх намірів отримали від останнього грошові кошти, але своїх зобов`язань з доставки транспортного засобу не виконали, завдавши останньому матеріального збитку в сумі 21000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , в ході реалізації вищезазначеного злочинного плану, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , розпочавши свою злочинну діяльність у невстановлений час, але не пізніше листопада 2025 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи умисно, спільно та узгоджено, направленого на отримання незаконного прибутку шляхом обману, під приводом продажу автомобілей під «пригін» через онлайн-платформу «ОЛХ», тобто займались злочинною діяльністю спрямованою на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Під час реалізації вказаного злочинного плану, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , вчиняли протиправні дії, спрямовані на легалізацію майна, одержаного за рахунок вчинення шахрайства та діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про незаконність отримання грошових коштів, вчинили протиправні дії, які належать до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом та передбачені статтею 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме дії, пов`язані із вчиненням фінансових операцій з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання та маскування незаконного походження таких доходів, володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання доходів, одержаних злочинним шляхом.

Так, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , під час заволодіння в ході своєї вказаної незаконної діяльності, шахрайським шляхом, грошовими коштами які попередньо було незаконно здобуто, обготівковував ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в банківських терміналах м. Одеси.

Отже, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 , під час заволодіння в ході своєї незаконної діяльності, шахрайським шляхом, грошовими коштами, вчинили всі дії, спрямовані на легалізацію (відмивання) грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, - на володіння, використання, розпорядження грошовими коштами, щодо яких фактичні обставини свідчать про їх одержання злочинним шляхом, у тому числі фінансові операції, вчинення правочину з такими коштами з метою приховування, маскування джерел їх походження, вчинили дії для маскування джерел отримання грошових коштів, достовірно знаючи, що такі кошти прямо та повністю отримано злочинним шляхом.

За підозрою у вчинені вищезазначених кримінальних правопорушень 20.03.2026 у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 20.03.2026 за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, у ході якого вилучено:

- грошові кошти у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривен, купюрами номіналом по 1000 (тисяча) гривен;

- скретч-картка оператора ТОВ «Лайфселл» з номером НОМЕР_6 ;

- сім-картка оператора ПрАТ «ВФ Україна» з написом НОМЕР_7 ;

- сім-картка оператора ТОВ «Лайфселл» з написом НОМЕР_8 .

Поставною слідчого від 20.03.2026 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до положень ст.170 КПК України майно, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину може бути арештоване на підставі рішення слідчого судді. Арешт майна може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться чи зберігаються в банках або інших фінансових установах. Арешт майна може бути застосований з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

При вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження, досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Долученими до клопотання матеріалами в сукупності в повній мірі підтверджується наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення в рамках кримінального провадження № 00001162 від 11.11.2025 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, за фактом здійснення шахрайських дій, які полягають у розміщенні на платформі «ОЛХ» оголошень з автомобілями, цінова планка яких перебуває нижче ринкової, з обов`язковою поміткою «Під пригін».

Досудовим розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Імовірна причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень підтверджується, зокрема: рапортами старшого оперуповноваженого в ОВС 2-го відділення управління протидії кіберзлочинам в Одеській області ДКП НА України; довідкою УКП в Одеській області ДКП НП України; протоколами огляду; протоколами допиту свідків; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.

20 березня 2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також повторно;

-ч. 2 ст. 209 КК України за кваліфікуючими ознаками: набуття володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом,у тому числі здійснення фінансової операції, зміна форми (перетворення) такого майна, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Слід звернути увагу, що на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

В даному випадку слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про те, вилучені сім-картки, можуть зберігати інформацію, яка органом досудового розслідування у подальшому буде використана, як доказ, зокрема за допомогою сім-карток, могли відбуватись телефонні з`єднання осіб що мають відношення до кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим потребують детального огляду та досліджень

Більш того, слідчий суддя не може виключати, що перед стороною обвинувачення постане питання призначення судових комп`ютерно-технічних експертиз за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», для встановлення більш детальних відомостей, щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення, які можуть бути приховані користувачем вказаних пристроїв, шляхом встановлення логічного захисту, у зв`язку з чим виникне необхідність у залучення спеціалістів, а обов`язковою умовою їх проведення є безпосереднє надання для дослідження електронного пристрою, що додатково підтверджує наявність підстав для арешту майна.

При цьому, норми КПК України не визначають чітких термінів для призначення експертного дослідження вилученого майна, а також не передбачають такої підстави для відмови у накладенні арешту, як відсутність станом на час розгляду клопотання постанови про призначення експертизи.

Одночасно слідчий суддя акцентує увагу, що 10 березня 2026 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси задоволено клопотання слідчого - надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання в тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом.

Отже, з огляду на правову кваліфікацію вчинених діянь за ознаками кримінальних правопорушень, вилучені грошові кошти відповідають критеріям речових доказів, встановлених ст. 98 КПК України, оскільки:

- за ч. 2 ст. 190 КК могли бути одержані внаслідок шахрайських дій, та можуть бути предметом кримінального правопорушення;

- за ч. 2 ст. 209 КК України мають ознаки доходів, одержаних злочинним шляхом, можуть бути предметом легалізації (відмивання).

Зогляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Отже, за стандартом доведення «достатні підстави» слідчий суддя встановив відповідність вилученого майна ознакам речового доказу, оскільки за наявності достатніх підстав вважати, що могло бути вчинене кримінальне правопорушення, а вилучене в автомобілі майно (посвідчення, технічні пристрої) ймовірно містить відомості, що можуть мати значення для цього провадження, а тому є вагомі підстави вважати, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, знищення, передання майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Зв`язок вилученого в ході обшуку майна із вчиненням злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим

У клопотанні сторона обвинувачення обґрунтовуючи клопотання посилається також на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

У ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 перебуває у статусі підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Санкцією ч. 2 ст. 209 КК України визначено обов`язковим додатковим покаранням конфіскацію майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Перелік майна, яке підлягає конфіскації, наведений у ч. 1 ст. 49 КВК України, згідно з якою конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Тому грошові кошти вилучені в ході обшуку можуть підлягати конфіскації майна, як виду покарання.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує положення ч. 5 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Враховуючи наявний та встановлений ризик можливого відчуження майна, слідчий суддя погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження та розпорядження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваного, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку слідчого судді, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,

Мета судового контролю полягає в тому, щоб досудове розслідування в кримінальних провадженнях проводилось із дотриманням принципу верховенства права.

У порядку встановленому КПК, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення даного клопотання.

Одночасно слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт (із забороною відчуження. розпорядження та користування будь-якими особами) на речі, вилучені 20.03.2026 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти у сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривен, купюрами номіналом по 1000 (тисяча) гривен;

- скретч-картка оператора ТОВ «Лайфселл» з номером НОМЕР_6 ;

- сім-картка оператора ПрАТ «ВФ Україна» з написом НОМЕР_7 ;

- сім-картка оператора ТОВ «Лайфселл» з написом НОМЕР_8 .

Ухвала про арешт виконується негайно. Копію цієї ухвали вручити/надіслати прокурору та власнику майна невідкладно. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК. На ухвалу слідчого судді впродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1