Справа № 307/3155/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/668/24 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.11.2025.

Цією ухвалою кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, вдівця, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1893,20 грн.

Згідно ухвали, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 15.06.2024 приблизно о 23 год, під час дії воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись в приміщенні свого будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , викрав від ОСОБА_9 , який прийшов до нього в гості та з яким розпивав спиртні напої, мобільний телефон марки «Теспо Рор 5» вартістю 1500 грн, який у подальшому продав ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Судове рішення мотивовано тим, що вартість викраденого майна в розмірі 1500 грн є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а тому, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 вже не підпадає під ознаки кримінально караного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вартість викраденого є нижчою за поріг вартості кримінально караної крадіжки. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з втратою чинності

-2-

закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а процесуальні витрати покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду від 05.11.2024 змінити, судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1893,20 грн віднести на рахунок держави. Посилається на те, що кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1, 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закриттям кримінального провадження через втрату чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. У зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, оскільки ініціатором проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, тому документально підтверджені витрати за проведення судової товарознавчої експертизи загальну суду 1893,20 грн не підлягають стягненню з ОСОБА_8 та покладаються на державу, що узгоджується з позицією ОП ККС ВС, викладеною у постанові від 12.09.2022 в справі № 203/241/17.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності обвинуваченого та потерпілого, неявка яких відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинувачений та потерпілий належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від неї не надходило. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки, а сторона обвинувачення не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновок суду про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України ухвала суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для зміни ухвали суду в частині вирішення питання про процесуальних витрат, понесених на залучення експерта, та їх віднесення на рахунок держави, колегія суддів виходить з наступного.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

-3-

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із; 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Разом з тим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закриттям кримінального провадження через втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 2 статті 479-2 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

При цьому закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, є безумовним, оскільки приводом для нього є саме скасування кримінальної протиправності діяння, в якому обвинувачується особа.

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, суд у резолютивній частині помилково вказав про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судовотоварознавчої експертизи в сумі 1893 грн.

-4-

Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17.

З огляду на викладене, оскільки в даному випадку кримінальне провадження закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із частковою втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а також те, що ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 122, 124 КПК України вважає, що витрати за проведення експертизи в розмірі 1893 грн слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.11.2024, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, - змінити.

Судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1893,20 грн віднести на рахунок держави.

У решті ухвалу суду від 05.11.2024 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді