ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/1740/20
провадження № 1-кп/753/650/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р. колегія суддів Дарницького районного суду міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

представники потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянин України, одружений, із вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2009 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, звільнений 04 жовтня 2013 року з Бориспільської ВК № 119 за постановою Бориспільського МРС із заміною покарання на виправні роботи на невідбутий строк 3 роки 6 місяців 16 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Кропивницький Кіровоградської області, громадянина

України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 12 грудня 2023 року з Київського апеляційного суду після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України.

Відповідно до частини 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2023 року для розгляду цього кримінального провадження визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За підсумками підготовчого судового засідання ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року призначено вказане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Також у судовому засіданні, яке проводилось 09 квітня 2024 року, відбулась заміна адвоката ОСОБА_12 - захисника ОСОБА_10 , так як останній уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_8 .

У судовому засіданні 09 липня 2024 року була допитана потерпіла ОСОБА_13 , а 10 вересня 2024 року - потерпілий ОСОБА_14 .

08 травня 2025 року обвинувачений ОСОБА_10 був звільнений із-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі 1?362?000 грн.

02 вересня 2025 року обвинувачений ОСОБА_11 був звільнений із-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі 302 800 грн.

У судовому засіданні 13 січня 2026 року був допитаний потерпілий ОСОБА_15 .

Наразі у цьому кримінальному провадженні триває стадія дослідження письмових доказів.

Востаннє, обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були продовжені строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ухвалою колегії суддів від 10 лютого 2026 року строком на два місяці.

Після цього, обвинуваченим ОСОБА_11 було подане клопотання про зміну запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання та одночасно заставодавцем ОСОБА_16 надіслане клопотання про повернення внесеної ним застави, а в альтернативному випадку просив зменшити її розмір.

Клопотання обвинуваченого та заставодавця, а також позиції учасників

Вимоги заявлених клопотань

Обвинувачений ОСОБА_11 просив змінити йому запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання без обмежень, пов`язаних із пересуванням на території України. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після звільнення з-під варти він не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків, що вказує про відсутність ризиків. Зазначав, що працює водієм-експедитором, через що обмеження щодо пересування унеможливлюють належне виконання трудових обов`язків. Також вказував на свою участь у добровольчому формуванні територіальної громади, що передбачає виконання завдань, у тому числі за межами Київської області, однак наявні обмеження унеможливлюють таку участь.

Заставодавець ОСОБА_16 у своєму клопотанні просив повернути внесену ним заставу, а в альтернативному випадку зменшити її розмір. Свою позицію обґрунтовував суттєвим погіршенням матеріального становища сім`ї, втратою роботи та вимушеним переїздом у більш безпечний регіон у зв`язку з воєнними діями. Зазначав, що є багатодітним батьком, його діти зазнали психологічних травм внаслідок бойових дій, у зв`язку з чим сім`я несе значні витрати, у тому числі на оренду житла. Також вказував, що ОСОБА_11 не порушує покладених на нього обов`язків та веде звичайний спосіб життя, а отже відсутні підстави для подальшого застосування застави у визначеному розмірі.

Позиції сторін

Захисник ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 вказала, що подальше застосування застави як запобіжного заходу, буде необґрунтованим, оскільки належна процесуальна поведінка ОСОБА_11 та виконання процесуальних обов`язків в майбутньому можуть бути забезпечені шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав доводи захисника та просив змінити йому запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 вважав, що позиція ОСОБА_11 з приводу відсутності ризиків є обґрунтованою.

Обвинувачений ОСОБА_10 під час судового засідання підтримав заявлені клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених клопотань та вказувала, що ризики у кримінальному провадженні наявні та продовжують існувати, і саме запобіжний захід у вигляді застави у такому розмірі, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку. Прокурор звертала увагу на факт внесення застави у повному обсязі, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати її розмір непомірним для заставодавця.

Представники потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 категорично заперечували проти задоволення заявлених клопотань.

Заставодавець ОСОБА_16 у судове засідання, для вирішення питання щодо заявленого ним клопотання, не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом sms-повідомлення. Будь-яких клопотань про неможливість явки суд не отримував.

Суд, дослідивши заявлені клопотання та долучені до них матеріали, заслухавши думку сторін кримінального провадження, а також висловлені заперечення, дійшов таких висновків.

Мотиви суду

Запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання (стаття 201 КПК України).

Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Так, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2025 року у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Водночас цією ухвалою ОСОБА_11 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн. У разі звільнення ОСОБА_11 з-під варти у зв`язку з внесенням застави на нього покладалися відповідні обов`язки.

02 вересня 2025 року за ОСОБА_11 внесено заставу заставодавцем ОСОБА_16 , у зв`язку з чим обвинуваченого звільнено з-під варти.

Таким чином, з 02 вересня 2025 року ОСОБА_11 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави у відповідному розмірі з одночасним покладенням на нього обов`язків, які в подальшому за клопотанням прокурора неодноразово продовжувались та діють і станом на 10 березня 2026 року.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу із застави на особисте зобов`язання, колегія суддів виходить із такого.

Так, злочини, передбачені ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , є особливо тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна (з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України); позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Викладене свідчить про те, що у випадку засудження ОСОБА_11 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України, до особи може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі з реальним строком його відбування, що відповідно до практики ЄСПЛ, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти чи переховуватись.

Тому колегія суддів вважає, що ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватися від суду.

Також колегія суддів бере до уваги, що зважаючи на раніше займану посаду майора СБУ (старший оперуповноважений в особливо важливих справах), ОСОБА_11 міг набути широке коло зв`язків і серед інших службових осіб органів державної влади, зокрема правоохоронних органів, які він може використати з метою переховування від суду.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, суд переконаний, що співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, особи обвинуваченого та конкретних обставин справи, доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності із призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, доведеним є те, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду не зменшився, не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

У той же час продовжує існувати і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_11 на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки зазначені особи безпосередньо судом не допитані.

Показання свідків, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні.

При цьому встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України).

Також на противагу твердженням ОСОБА_11 колегія звертає увагу, що відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях). Натомість, обвинувачений ОСОБА_11 , будучи обізнаним про них та можливих свідків вчинення злочину, у силу тяжкості покарання, що йому загрожує, може впливати на зміст їх показань.

Прокурор наявність зазначеного ризику обґрунтовував й тим, що свідком у кримінальному провадженні є засуджений ОСОБА_17 , стосовно якого в ході попереднього судового розгляду були виділені матеріали в окреме провадження та укладено угоду про визнання винуватості, який може дати важливі показання щодо фактичних обставин. У свою чергу ОСОБА_11 до інкримінованих злочинів перебував з ОСОБА_17 у тісних дружніх стосунках, які можуть існувати і на сьогодні.

Крім того, ОСОБА_11 як особа, яка тривалий час обіймала посади в правоохороних органах може впливати на працівників та службових осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні.

Також колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_11 , як колишній працівник правоохоронного органу під час роботи на посаді майора СБУ набув широке коло зв`язків серед службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органів, керівників підприємств, установ та організацій. До того ж, у нього наявні відповідні організаційні можливості, особистісні та ділові зв`язки, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, зокрема для штучного створення доказів захисту, незаконного впливу на органи досудового розслідування, суд, інших учасників кримінального провадження.

Окрім того, з огляду на здобуті органом досудового розслідування відомості, ОСОБА_11 підтримує товариські стосунки із деякими співробітниками силових відомств та спільно з якими, з урахуваннями його зв`язків може вчиняти дії, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

До того ж, обставини ймовірного вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, вказують на те, що він схильний до вирішення певного роду питань поза межами правового поля, зокрема, шляхом впливу на уповноважених осіб правоохоронних органів, а тому він може вдатись до таких дій з метою перешкоджання і цьому кримінальному провадженню.

Також колегія суддів ураховує обізнаність ОСОБА_11 щодо способів та методів розслідування кримінальних правопорушень та відповідні знання він може використати для подальшого перешкоджання кримінальному провадженню.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_11 володіє знаннями, а також широким коло зв`язків, що дає йому можливість вдаватись до різних способів перешкоджання кримінальному провадженню.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки враховує, що ОСОБА_11 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163; ч. 2 ст. 182; ч. 2 ст. 328; ч. 1 ст. 366 КК України, у іншому кримінальному провадженні, яке розглядається Шевченківським районним судом міста Києва.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_11 сторона обвинувачення інкримінує вчинення особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб.

За версією сторони обвинувачення, озброєна банда до складу якої входив ОСОБА_11 у проміжок часу з 2017 до 2019 року вчиняла протиправні діяння, що переконує у тому, що обвинувачений може мати схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а тому може вдатись до їх вчинення і в майбутньому.

На переконання суду, вказані обставини свідчать про існування ризику щодо можливого вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Отже, враховуючи надані матеріали, суд встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 може переховуватися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, у клопотанні обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, мотивуючи це відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, добросовісною поведінкою обвинуваченого, а також обставинами, пов`язаними із виконання трудових обов`язків.

Стосовно зазначених у клопотанні обставин, які, за судженням обвинуваченого, є підставами для зміни запобіжного заходу, суд вважає необхідним зазначити, що з часу продовження зазначеного заходу жодних нових обставин, які б свідчили про зміну поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 чи усунення підстав, що зумовили застосування запобіжного заходу, ним не наведено.

Посилання на те, що покладенні на ОСОБА_11 обов`язки нібито унеможливлюють відрядження обвинуваченого, у тому числі на північ України, не може бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_11 не позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі м. Києва та Київської області, у тому числі у зв`язку з трудовими обов`язками чи іншими потребами.

Втім, до цього часу жодного разу з відповідним клопотанням до суду не звертався ані обвинувачений ОСОБА_11 , ані його захисник ОСОБА_9 , що вказує, як вважає колегія суддів, про відсутність необхідності таких виїздів та/або про зловживання цим аргументом для зміни запобіжного заходу в цілому.

Щодо доводів про відсутність порушень, суд зазначає, що саме цей запобіжний захід і виступає тим чинником, який дисциплінує ОСОБА_11 .

Як вважає колегія суддів суд, відсутність порушень з боку ОСОБА_11 за період перебування під запобіжним заходом у вигляді застави лише підтверджує доцільність обраного запобіжного заходу, але не свідчить про відпадання ризиків, визначених вище у цій ухвалі, та не дає підстав для його пом`якшення.

Будь-яких інших обставин, які б могли свідчити про зміну ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, ОСОБА_11 не наведено.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що наведені у клопотанні ОСОБА_11 доводи щодо необхідності зміни запобіжного заходу є безпідставними, внутрішньо суперечливими та не підтверджені доказами, як наслідок підстав для задоволення клопотання колегія суддів не вбачає.

На переконання суду, оскільки іншим чином запобігти встановленим ризикам неможливо, то обмеження, застосовані до ОСОБА_11 є виправданими та забезпечують цілі цього кримінального провадження.

Аналізуючи твердження заставодавця про необхідність у внесених коштах за ОСОБА_11 у зв`язку із суттєвим погіршенням матеріального становища його сім`ї, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Насамперед варто наголосити, що внесення застави за ухвалою суду було правом ОСОБА_16 , яке не обумовлювалось ні строком дії застави, ні обов`язком держави повернути її на першу вимогу заставодавця.

При цьому її внесення не було б можливим без взаємної згоди ОСОБА_11 та заставодавця, який висловив своє добровільне волевиявлення на її внесення, надав свої власні кошти та зобов`язався нести матеріальну відповідальність за дії ОСОБА_11 , за якого така застава вноситься, усвідомлюючи існування високого ризику її неповернення (можливого звернення в дохід держави).

У той же час, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які вказують про необхідність повернення або зменшення розміру застави, у клопотанні не вказано та під час його розгляду колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що не було надано переконливих доказів, які б обумовили підстави для повернення розміру застави або ж її зменшення, через те у задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_16 теж слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, статтями 177, 182, 183, КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання заставодавця ОСОБА_16 про повернення застави або зменшення її розміру, відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_18

Суддя ОСОБА_19

Суддя ОСОБА_20