Справа №587/4566/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1169/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2025 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2025 року клопотання прокурора задоволено та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29 листопада 2025 року включно, без внесення застави.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 01.10.2025 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою відмовити.

В обґрунтовування своїх вимог, захисник зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції послався на існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що розгляд справи ще не розпочався, не допитана потерпіла та свідки, на яких за певних обставин з боку обвинуваченого може чинитися тиск. Однак, при цьому, в матеріалах кримінального провадження не мається будь-яких офіційних даних та підстав обгрунтовано припускати можливість підозрюваного переховуватись від суду.

Також, помилковим є висновок судді першої інстанції про наявність ризику передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України так як злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 є закінченим.

Також, при прийнятті оскаржуваної ухвали, поза увагою судді залишилось те, що обвинувачений є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , в тому числі, в зоні активних бойових дій, що виключає наявність вказаних ризиків.

За таких обставин, посилаючись на Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, захисник вважає, що за відсутності доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 має на меті переховуватись від суду, вважати оскаржувану ухвалу судді законною та обґрунтованою підстави відсутні і дане рішення підлягає до скасування.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату не надсилали. Від прокурора у кримінальному провадженні надійшло клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

А тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні Сумського районного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та залишаються актуальними, та яким запобігти, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2025 року клопотання прокурора задоволено та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 29 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, дійшов висновку, що на даний час не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Крім того, існують ризики ухилення обвинуваченого від суду, розгляд справи ще не розпочався, не допитана потерпіла та свідки, на яких за певних обставин з боку обвинуваченого може чинитися тиск, а тому суд вважає за неможливе запобігти зазначеним ризикам шляхом обрання іншого, крім тримання під вартою, запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Отже, задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів за перелічених вище підстав не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На спростування апеляційних доводів захисника про недоведеність ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який, у разі доведеності вини, останньому загрожує покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 5 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обвинувачується у вчиненні злочину саме під час його перебування у військовій частині, а тому розуміючи невідворотність покарання, не будучи належним чином ізольованим, матиме можливість вчинити інший злочин пов`язаний з військовою службою або з використанням його військового становища.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, наслідки що настали через такі протиправні дії смерть людини, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 01 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4