Справа № 569/1194/26
УХВАЛА

29 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

дізнавача - ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м.Рівне скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25.11.2025 року про закриття кримінального провадження за № 0000785 від 19.08.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернулася зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25.11.2025 року про закриття кримінального провадження за № 0000785 від 19.08.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

В скарзі зазначає, що 17.08.2025 року ОСОБА_4 , звернулась до РУП ГУНП із заявою про те, що її донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нанесла їй тілесні ушкодження.

19.08.2025 року було внесено відомості до ЄРДР за ознаками ч.1 ст.125 КК України. Розслідуванням справи займався дізнавач ОСОБА_3 25.11.25 року він виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка на її думку, є не законною та такою, яка підлягає закриттю.

Представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала просила їх задоволити.

Дізнавач в судовому засіданні заперечив з приводу задоволенні скарги. Пояснив, що скарга не обґрунтована та безпідставна.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні, що 25 листопада 2025 року винесено постанову дізнавачем сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000785 від 19.08.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Дізнавач сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_3 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0000785 від 19.08.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до свого провадження не проведено жодної слідчої дії для перевірки доводів потерпілої з метою встановлення істини по справі.

У зв`язку з вище викладеним постанова дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25 листопада 2025 року, є незаконною і необґрунтованою. Тобто, здійснюючи досудове розслідування у кримінальному провадженню, дізнавач ОСОБА_3 був зобов`язаний здійснити всі необхідні, встановлені КПК України, слідчі та процесуальні дії для встановлення обставин справи.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки особою, яка здійснює досудове розслідування всіх показів, доказів, які в сукупності стосуються певного кримінального провадження.

Не провівши всіх необхідних слідчих та процесуальних дій слідчий не встановив обставин справи, які підлягали обов`язковому доказуванню, визначених нормами ч.1 ст.91 КПК України.

Під час винесення постанови про закриття кримінального провадження № 0000785 від 19.08.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України дізнавач порушив вимоги ст..ст. 2, 9, 28, 91 КПК України.

Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи те, що в постанові дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25 листопада 2025 року, не виконі вимоги ст.284 КПК, а саме не проведено всі необхідні дії, спрямовані на отримання доказів у даному кримінальному провадженні на установлення осіб, причетних до події.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25.11.2025 року про закриття кримінального провадження за № 0000785 від 19.08.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України задоволити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25.11.2025 року про закриття кримінального провадження за № 0000785 від 19.08.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_7