УХВАЛА

17 вересня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9460/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022,

установив:

За допомогою системи «Електронний суд» адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням (вхід. № 83642) про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9460/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022, якою накладено арешт, зокрема на транспортний засіб, який зареєстрований за ОСОБА_5 , а саме автомобіль марки «Cadillac Escalade», 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Адвокат у клопотанні зазначає, що 02.11.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/39609/23 частково скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 у справі № 761/9460/23, в частині заборони користування автомобілем марки «Cadillac Escalade», 2021 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи клопотання адвокат зазначив, що на цей час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля марки «Cadillac Escalade», 2021 pоку, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 , оскільки зазначений автомобіль не може бути речовим доказом та не має відношення до обставин які встановлюються у кримінальному проваджені № 0000162 від 18.04.2022. На протязі понад 2 (двох) років, який минув з моменту накладення арешту на транспортний засіб, ОСОБА_5 про підозру не повідомлено.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 13.08.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) клопотання підтримав та просив задовольнити, зазначивши, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував факту належності майна ОСОБА_5 , який не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Проте заперечував з приводу скасування арешту майна, зазначивши, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9460/23) у кримінальному провадженні № 0000162 накладено арешт, зокрема на транспортний засіб «Cadillac Escalade, 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_5 .

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на майно, послугувала наявність розумної підозри вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022.

Надалі ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 761/39609/23 частково скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023, в частині заборони користування автомобілем «Cadillac Escalade», 2021 року, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 .

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Частина 1 статті 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Водночас, оскільки органом досудового розслідування не надано суду жодних додаткових доказів, що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідає ст. 98 КПК України, зважаючи на принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), слідчий суддя вважає, що таких переконливих доказів за період з моменту накладення арешту 21.03.2023 не здобуто. Крім того і відсутні беззаперечні підстави вважати, що арештоване майно одержане саме злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, існує розумний сумнів щодо необхідності подальшого застосування, віднесення арештованого майна до такого, що відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

В цьому аспекті слідчий суддя звертає увагу і на те, що з часу накладення арешту на майно, ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні про підозру не повідомлено, досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено (інших даних в судовому засіданні не встановлено).

Одночасно вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання та доведеності, що в подальшому відпали обставини, які слугували підставою для вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту майна.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9460/23) у кримінальному провадженні № 0000162 від 18.04.2022 - задовольнити.

Частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9460/23), в частині арешту належного ОСОБА_5 майна, а саме автомобіля марки «Cadillac Escalade», 2021 p., реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1