Справа № 368/2087/25
УХВАЛА

Іменем України

"15" грудня 2025 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику клопотання старшого слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Куп`янськ, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженому, командиру відділення електриків в/ч НОМЕР_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст. 162 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Клопотання обґрунтовано наступним.

10 грудня 2025 року, близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебуваючи за невстановленою адресою проводили разом дозвілля, де під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту з останнім, усвідомлюючи протиправний характер можливих дій, сформували умисел, спрямований на незаконне проникнення до місця перебуванням ОСОБА_9 із застосуванням насильства з метою помсти останньому.

Надалі, реалізуючи умисел на протиправне проникнення до житла особи із застосуванням насильства, з метою помсти ОСОБА_9 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 домовилися про поїздку до місця перебування ОСОБА_9 , для чого залучили ОСОБА_4 , який погодився відвезти останніх на своєму автомобілі марки BMW моделі 525D реєстраційний номер НОМЕР_2 до с. Ліщинка Обухівського району Київської обл. Під час руху до вказаного населеного пункту ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 , з метою встановлення місця перебування ОСОБА_9 . Після прибуття на в`їзд до с. Ліщинка, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зустрілися з ОСОБА_10 та невстановленою особою чоловічої статті, при цьому між усіма присутніми було досягнуто попередньої домовленості про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_9 .

В подальшому, 11 грудня 2025 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 00 год. 19 хв. вище перелічені особи прибули до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насильства з метою помсти останньому за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене наперекір волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, у супереч вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб проникли до огородженої території домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_12 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли безпосередньо до житлового будинку, який належить ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 та невстановлена особа чоловічої статі залишились на території домоволодіння біля будинку, після чого ОСОБА_4 за допомогою власної фізичної сили, руками вирвав вхідні двері до будинку.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без згоди, ОСОБА_12 із застосуванням фізичної сили, а саме відштовхнувши ОСОБА_13 , незаконно, із застосуванням насильства проникли до житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою, чим грубо порушили гарантоване статтею 30 Конституції України право на недоторканність житла.

Крім того, в ніч з 10 на 11 грудня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 00:19 години 11 грудня 2025 року, ОСОБА_4 прибув до домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 та інших осіб.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 зайшовши до житлової кімнати будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, та побачив, що в кімнаті знаходиться мати ОСОБА_9 ОСОБА_14 , запитав у останньої де знаходиться ОСОБА_9 , однак ОСОБА_14 , хвилюючись за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_9 , не повідомляла про місце знаходження сина, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_14 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_8 , який перебував поряд з ним, пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, та, усвідомлюючи суспільну-небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво важливі органи, тримаючи пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, в правій руці, зробив серію пострілів в тулуб ОСОБА_14 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення грудної клітки справа, пневмотораксу справа, кульового поранення відділу хребта.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_4 пішов до іншої житлової кімнати, де перебував ОСОБА_9 , та, продовжуючи тримати в руках пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво-важливі органи, зробив серію пострілів в тулуб та в кінцівки ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення шиї, грудної клітки зліва, пневмотораксу зліва, кульового порання лівого плеча та лівої гомілки.

В подальшому ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вважаючи, що від отриманих кульових поранень ОСОБА_9 та ОСОБА_14 померли, залишив останніх за місцем їх перебування, з місця вчинення злочину зник, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_14 було надано медичну допомогу та госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня».

ОСОБА_4 підозрюється у порушенні недоторканості житла особи із застосуванням насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, а також у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом проведення огляду від 11.12.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

- протоколом огляду місця події;

- протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

- іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція злочину, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_4 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі, а тому наявні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду) оскільки підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного місця проживання на території обслуговування Обухівського РУП ГУНП в Київській області, зареєстрований в іншій області, скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, тому прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватись від правоохоронних органів, як спосіб уникнення від відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Вказане дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в межах вказаного кримінального провадження, може стати причиною ухилення останнього від явки до слідчого, прокурора чи суду.

При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для ОСОБА_4 до втечі.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків), який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних в межах вказаного кримінального провадження, з метою реабілітації себе як злочинця.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України, під час введення на території України воєнного стану, а тому це прямо вказує на відсутність будь-яких стримуючих факторів, щодо вчинення протиправних діянь, в тому числі кримінальних правопорушень. Тому, у разі перебування ОСОБА_4 на волі, наявні передумови для вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання, не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 з огляду на наявність високого ступеня ризику переховування від органів досудового розслідування та перешкоджанням кримінальному провадженню, наявність яких обґрунтована вище.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.

Слідча слідчого відділу Обухівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_5 підтримала клопотання та просила задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 вважав, що відсутня обгрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 злочину по ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України і з наданих стороною обвинувачення доказів вбачається, що ОСОБА_8 , який перебуває у розшуку, пристроєм для відстрілу гумових куль, яким неможливо спричинити смерть потерпілим, вчинив тілесні ушкодження потерпілим.

Підозрюваний ОСОБА_4 відмовився давати пояснення по вказаному клопотанню.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, заперечення захисника та додані документи до нього, приходжу до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню відповідно до ст..ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197 КПК України .

ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 10 грудня 2025 року, близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебуваючи за невстановленою адресою проводили разом дозвілля, де під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту з останнім, усвідомлюючи протиправний характер можливих дій, сформували умисел, спрямований на незаконне проникнення до місця перебуванням ОСОБА_9 із застосуванням насильства з метою помсти останньому.

Надалі, реалізуючи умисел на протиправне проникнення до житла особи із застосуванням насильства, з метою помсти ОСОБА_9 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 домовилися про поїздку до місця перебування ОСОБА_9 , для чого залучили ОСОБА_4 , який погодився відвезти останніх на своєму автомобілі марки BMW моделі 525D реєстраційний номер НОМЕР_2 до с. Ліщинка Обухівського району Київської обл. Під час руху до вказаного населеного пункту ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_10 , з метою встановлення місця перебування ОСОБА_9 . Після прибуття на в`їзд до с. Ліщинка, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зустрілися з ОСОБА_10 та невстановленою особою чоловічої статті, при цьому між усіма присутніми було досягнуто попередньої домовленості про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_9 .

В подальшому, 11 грудня 2025 року точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 00 год. 19 хв. вище перелічені особи прибули до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на незаконне проникнення до житла особи із застосуванням насильства з метою помсти останньому за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, здійснене наперекір волі законного власника, розуміючи протиправний характер своїх дій, у супереч вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб проникли до огородженої території домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_12 .

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли безпосередньо до житлового будинку, який належить ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 та невстановлена особа чоловічої статі залишились на території домоволодіння біля будинку, після чого ОСОБА_4 за допомогою власної фізичної сили, руками вирвав вхідні двері до будинку.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без згоди, ОСОБА_12 із застосуванням фізичної сили, а саме відштовхнувши ОСОБА_13 , незаконно, із застосуванням насильства проникли до житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою, чим грубо порушили гарантоване статтею 30 Конституції України право на недоторканність житла.

Крім того, в ніч з 10 на 11 грудня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 00:19 години 11 грудня 2025 року, ОСОБА_4 прибув до домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 та інших осіб.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 зайшовши до житлової кімнати будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, та побачив, що в кімнаті знаходиться мати ОСОБА_9 ОСОБА_14 , запитав у останньої де знаходиться ОСОБА_9 , однак ОСОБА_14 , хвилюючись за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_9 , не повідомляла про місце знаходження сина, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_14 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_8 , який перебував поряд з ним, пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, та, усвідомлюючи суспільну-небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво важливі органи, тримаючи пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, в правій руці, зробив серію пострілів в тулуб ОСОБА_14 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення грудної клітки справа, пневмотораксу справа, кульового поранення відділу хребта.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , ОСОБА_4 пішов до іншої житлової кімнати, де перебував ОСОБА_9 , та, продовжуючи тримати в руках пристрій для відстрілу гумових куль, який схожий на пістолет невстановленої моделі, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, достовірно знаючи, що у верхній частині тулуба знаходяться життєво-важливі органи, зробив серію пострілів в тулуб та в кінцівки ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення шиї, грудної клітки зліва, пневмотораксу зліва, кульового порання лівого плеча та лівої гомілки.

В подальшому ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вважаючи, що від отриманих кульових поранень ОСОБА_9 та ОСОБА_14 померли, залишив останніх за місцем їх перебування, з місця вчинення злочину зник, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_14 було надано медичну допомогу та госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня».

ОСОБА_4 підозрюється у порушенні недоторканості житла особи із застосуванням насильства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, а також у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

13 грудня 2025 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- з протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 13.12.2025 року вбачається, що ОСОБА_4 заходив в будинок перший і спитав жінку де знаходиться ОСОБА_9 та чув 2-3 постріла в останнього , але не бачив хто стріляв так як перед ним стояв ОСОБА_16 , а перед ОСОБА_16 стояв ОСОБА_4

- з протоколів допиту потерпілої ОСОБА_14 від 11.12.2025 року і від 13.12.2025 року вбачається, що в будинок зайшли два чоловіка у військовій формі, один з яких з бородою, які спитали де знаходиться її син , а третій був у балаклаві і стояв позаду вказаних чоловіків . Стріляв у неї чоловік у військовій формі без бороди . Вона зрозуміла, що її сина хочуть вбити. Також чула постріли в кімнаті де ховався її син. . В судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 не має бороди і у військовій формі.

- з протоколів допиту потерпілого ОСОБА_9 від 11.12.2025 року і від 13.12.2025 року вбачається, що в будинок зайшли два чоловіка у військовій формі, один з яких з бородою, які спитали де у матері де він . Стріляв у нього чоловік у військовій формі без бороди.

- протоколом огляду місця події про виявлення слідів бурого кольору, гумових куль.

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 підтверджується, що у будинок зайшло троє осіб один з яких здійснював постріли в нього з пістолета.

- з протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 13.12.2025 року вбачається, що він є військовослужбовцем і на прохання військовослужбовця ОСОБА_16 повіз останнього та його товариша ОСОБА_17 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння , автомобілем в село розібратись з ОСОБА_9 який погрожував дружині ОСОБА_17 . Під час руху ОСОБА_17 здійснив постріл і пошкодив собі руку. Після надання йому допомоги в лікарні приїхали до місця проживання ОСОБА_9 . Також з ними в будинок зайшов товариш ОСОБА_17 в балаклаві і з трубою. ОСОБА_16 почав стріляти у ОСОБА_9 і сталась затримка гільзи . В цей час він передав зброю йому та ще трубою бив ОСОБА_9 . Потім при виході з будинку забрав у нього зброю і не знає куди подів. Вказані покази в частині , що підозрюваний не стріляв , з урахуванням показів потерпілих , не спростовують достатності обгрунтованості підозри.

- з довідки №5083 вбачається, що ОСОБА_9 має проникаюче кульове поранення шиї, грудної клітки зліва, пневмоторакс. Вказані тілесні ушкодження відповідно до положень п.2.1.2, 2.1.3 Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6 вбачається належать до ушкоджень, що небезпечні для життя.

- з довідки №5084 вбачається, що ОСОБА_14 має проникаюче кульове поранення грудної клітки справа. Пневмоторакс справа, кульове поранення відділу хребта. Відповідно до положень п.2.1.2, 2.1.3 Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6 вбачається належать до ушкоджень, що небезпечні для життя.

- протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України;

Згідно ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. Санкція злочину, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_4 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі, а тому наявні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду) оскільки підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного місця проживання на території обслуговування Обухівського РУП ГУНП в Київській області, зареєстрований в іншій області, скоїв умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, тому прогнозуючи неминучість тривалого покарання у вигляді ув`язнення, він може переховуватись від правоохоронних органів, як спосіб уникнення від відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічним позбавленням волі.

Вказане дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в межах вказаного кримінального провадження, може стати причиною ухилення останнього від явки до слідчого, прокурора чи суду.

При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція Європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для ОСОБА_4 до втечі.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків), який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний

ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних в межах вказаного кримінального провадження, з метою реабілітації себе як злочинця.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.28 ч. 2 ст.162 КК України, під час введення на території України воєнного стану, а тому це прямо вказує на відсутність будь-яких стримуючих факторів, щодо вчинення протиправних діянь, в тому числі кримінальних правопорушень. Тому, у разі перебування ОСОБА_4 на волі, наявні передумови для вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

У відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, незважаючи на те , що ОСОБА_4 є військовослужбовцем і нагороджувався двічі візнаками МО України , свідчать що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваної, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного який за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, офіційно не працевлаштований, тобто застосування домашнього арешту, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним поза процесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню. Домашній арешт, у тому числі який полягає в забороні підозрюваній залишати житло цілодобово, пов`язаний з доступом підозрюваного до технічних засобів комунікації, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі.

При цьому, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про строк дії 60 діб такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та з урахуванням часу фактичного затримання 13.12.2025 року.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, пунктом 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

За наведених вище обставин, слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя потерпілого в момент заподіяння.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання задоволити.

Обрати підозрюваному у кримінальному провадженні №0002156 від 11 грудня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Куп`янськ, Харківської області, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, командиру відділення електриків в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» без права на внесення застави строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 10 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1