Справа № 446/2725/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 м.Кам`янка-Бузька

Слідчий суддя Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ст.лейтенанта ОСОБА_4 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000109 від 07.02.2024 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Підліски Мостиського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

встановив:

До Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 за №0000109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 30 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання обгрунтовано тим, що в провадженні СВ відділення поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 за №0000109, за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що наказом тимчасового виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 24 липня 2023 року № 1 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого стрільця-оператора піхотного відділення піхотного взводу піхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Разом з тим, солдат ОСОБА_6 діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 17.12.2023 у точно невстановлений час, однак не пізніе 23:48 год., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 18.11.2025, а саме до моменту встановлення його місця знаходження і доставлення його до Відділення поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, чим припинено вчинення кримінального правопорушення.

18 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто в самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. Пред`явлена ОСОБА_6 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

19.11.2025 слідчим суддею Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в Державній установі «Львівський слідчий ізолятор», без визначення застави, строком до 16.01.2026.

Обґрунтовуючи необхідність продовження строку застосованого до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий зазначив, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000109 від 07.02.2024 закінчується 18.01.2026, однак у зв`язку із тим, що завершити досудове розслідування в межах вказаного строку неможливо внаслідок складності провадження, 09.01.2026 керівником Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону прийнято рішення про продовження строку досудового розслідування даного кримінального провадження до трьох місяців, тобто до 18.02.2026. Також є необхідність в проведенні ряду слідчих дій, а саме: у вказаному кримінальному провадженні органу досудового розслідування необхідно отримати матеріали службового розслідування по факту самовільного залишення ОСОБА_6 військової частини НОМЕР_2 , вирішити питання щодо зміни ОСОБА_6 підозри, виконати інші слідчі (розшукові) дії, проведення яких потребує значного проміжку часу, виконати вимоги ст. ст. 290, 291 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які не представилось можливим виконати у встановлений КПК України строк.

З огляду на зазначене, враховуючи, що ризики, передбачені п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 на термін 30 днів, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 , кожен окремо, підтримали клопотання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою з підстав викладених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 , яку підтримав підозрюваний ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу, вважають, що ризики недоведені, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має сім`ю та на утриманні малолітню дитину, яка має певні захворювання, крім того в листопаді 2023 року вживав заходи для зміни військової частини, враховуючи зазначене просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 07.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

18.11.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

19.11.2025 слідчим суддею Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 16.01.2026.

Також встановлено, що в ході досудового розслідування постановою в.о. керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 09.01.2026 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 07.02.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України продовжено до трьох місяців, а саме до 18 лютого 2026, у зв`язку з необхідністю отримання матеріалів службового розслідування по другому факту самовільного залишення ОСОБА_6 військової частини НОМЕР_2 , вирішення питання щодо зміни підозри, виконання вимог ст. 290 КПК України тощо.

Відповідно до вимог ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, слідчий суддя, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки тощо.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України, слідчий суддя може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України підлягає обов`язковому урахуванню під час кримінального провадження.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Разом з тим, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм вмотивованим рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 завершується 16.01.2026, відтак, на даний час, виникла необхідність вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до підозрюваного.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, вчинений в умовах воєнного стану, який карається позбавленням волі на строк від 5 до 10 років.

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, та застосування до підозрюваного обмежувального заходу.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування та долученими до матеріалів клопотання доказами, зокрема: витягом з ЄРДР, матеріалами службового розслідування щодо відсутності на військовій службі ОСОБА_6 старшого стрільця-оператора 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 2 піхотної роти частини НОМЕР_1 , протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження.

На цей час у кримінальному провадженні виконуються слідчі та процесуальні дії.

Під час розгляду клопотання встановлено, що вищенаведені стороною обвинувачення ризики, які враховані під час ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 не зменшились та продовжують існувати.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з слідчим та прокурором, що невідворотність та суворість можливого покарання самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлення факту повторного самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 та вважає доведеним органом досудового розслідування існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо доцільності подальшого застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя також враховує дані про особу підозрюваного який є військовослужбовцем за мобілізацією, раніше не судимий, вік і стан здоров`я підозрюваного, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, має постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені військового злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, коли Український народ героїчно протистоїть військовій агресії Російської Федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України.

Наведені обставини кримінального правопорушення, обставини щодо особи підозрюваного та тяжкість покарання, яке йому загрожує, свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу ставиться необхідність запобігання переховування від органів досудового розслідування чи суду або продовження вчинення кримінального правопорушення.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність слідчим наявності ризиків у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину з певними захворюваннями, що і стало причиною самовільного залишення військової частини, слідчий суддя зазначає, що зазначенні обставини досліджувались та їм була надана оцінка судом першої інстанції при обранні запобіжного заходу та апеляційним судом при перегляді рішення слідчого судді.

Додаткових безумовних підстав для відмови в продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою та беззаперечних стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного стороною захисту не наведено.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частині 1 цієї статті.

Отже слідчим доведено, що існують обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ухвалою слідчого судді від 19.11.2025, оскільки такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного, та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Двомісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчується 18.01.2026.

09.01.2026 керівником Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону прийнято рішення про продовження строку досудового розслідування даного кримінального провадження до трьох місяців, тобто до 18.02.2026.

Враховуючи викладене та те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати, оскільки досудове розслідування не закінчено, слідчий суддя приходить до висновку, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 необхідно продовжити в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, підстав для застосування альтернативи у вигляді застави слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 369-372, 376, 615 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ст.лейтенанта ОСОБА_4 погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000109 від 07.02.2024 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Львівський слідчий ізолятор» підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 (тридцять) днів.

Розмір застави не визначати.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 12.02.2026 - включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 19 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1