Номер провадження: 11-сс/813/2083/25
Справа № 515/989/25 1-кс/515/1938/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.10.2025, якою було залишено без задоволення скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову дізнавача про закриття к/п №0000078 від 10.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було залишено без задоволення скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 26.12.2024 про закриття к/п №0000078 від 10.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення про залишення скарги без задоволення, слідчий суддя зазначив, що в процесі здійснення досудового розслідування дізнавачем були належним чином досліджені всі обставини кримінального провадження та зібрані докази відповідно до ст. 93 КПК України, зокрема, було допитано свідків, долучено до матеріалів кримінального провадження відеозапис від 30.07.2024, проведено судово-медичну експертизу, здійснено запити у відповідні органи, внаслідок чого дізнавач обґрунтовано дійшла висновку про те, що заподіяння легкого тілесного ушкодження з необережності не є караним за ст. 125 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що зміст постанови дізнавача про закриття кримінального провадження не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 110 КПК України, зокрема, мотивувальна частина не містить відомостей про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови з посиланням на положення КПК України;

- не зважаючи на наявність в постанові дізнавача про закриття кримінального провадження посилань на допит свідків, в постанові не викладено змісту показань таких свідків, що свідчить про те, що дізнавачем було зроблено висновок лише на підставі показань самого ОСОБА_9 ;

- слідчим суддею не було враховано того, що дізнавачем не було допитано свідка ОСОБА_10 , яка була очевидцем конфліктної ситуації та вела зйомку подій, а також зауважувала на тому, що удари по тілу потерпілої ОСОБА_7 були нанесені ОСОБА_9 умисно, бейсбольною битою 30.07.2024, натомість, протокол її допиту від 15.11.2024 не підписаний свідком, що свідчить про те, що вона не була допитана;

- дізнавач не було здійснено аналізу відеозапису події, яка мала місце 30.07.2024, та з якого чітко вбачається агресивна поведінка ОСОБА_9 , наявність в його руках металевої бити під час конфліктної ситуації, при цьому, згідно висновку судово-медичної експертизи від 18.10.2024, утворення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виключається від дії металевої бити;

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що в постанові дізнавач жодним чином не аргументувала, які саме вчинені ОСОБА_9 діяння стосовно потерпілої ОСОБА_7 свідчать про необережний їх характер та якими саме доказами це підтверджується.

Посилаючись на викладені обставини, представник потерпілої ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову дізнавача про закриття к/п №0000078 задовольнити та направити матеріали кримінального провадження прокурору для організації належного досудового розслідування.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, до початку апеляційного розгляду подала клопотання, в якому просила розгляд апеляційної скарги представника потерпілої здійснювати за її відсутності.

Окрім того, в поданому клопотанні прокурор ОСОБА_12 також зазначила, що дізнавачем були досліджені всі обставини кримінального провадження та зібрані докази відповідно до ст. 93 КПК України, внаслідок чого обґрунтовано встановлено відсутність в даному випадку суб`єктивної сторони кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема, умисної форми вини, внаслідок чого прокурор просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілої, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та к/п №0000078, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією із засад кримінального провадження, якою повинен керуватись суд під час судового розгляду, є принцип верховенства права, зміст якого закріплений ст. 8 КПК України, яка передбачає, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно із ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі аналізу матеріалів к/п №0000078, досліджених апеляційним судом, вбачається, що дізнавач зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався, здійснив всі дії, направлені на перевірку викладених в заяві ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення обставин, зібрав всі необхідні по справі докази та здійснив їх належну всебічну, повну й неупереджену оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, відомості до ЄРДР за №0000078 були внесені на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_7 від 10.10.2024 до ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській обл. про те, що 30.07.2024 о 12:25 год. ОСОБА_9 , 1983 р.н.. знаходячись на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , наніс їй удари по різним частинам тіла дерев`яним предметом, схожим на биту, чим спричинив їй тілесні ушкодження (арк. к/п 2).

Проаналізувавши зміст постанови дізнавача від 26.12.2024 про закриття кримінального провадження (арк. к/п 120-125), а також матеріалів самого к/п №0000078 загалом, апеляційний суд доходить висновку про те, що в ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження за фактом спричинення потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень дізнавачем було проведено комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, серед яких, зокрема:

- допит потерпілої ОСОБА_7 , яка зазначила, що 30.07.2024 приблизно об 11 год. вона зі своєю знайомою ОСОБА_10 приїхали до будинку АДРЕСА_1 для того, щоб забрати свої речі, приблизно о 12 год. до вищевказаного будинку прийшов ОСОБА_13 , почав виганяти її з будинку та розкидати зібрані нею речі, штовхав її, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, після чого взяв в руки бейсбольну биту та почав замахуватись на неї; в подальшому, коли вона разом із ОСОБА_14 перебували в коридорі вищевказаного житлового будинку, останній, стоячи навпроти неї, схопив її лівою рукою за футболку та, утримуючи її, наніс їй три удари бейсбольною битою, яку тримав у правій руці, по лівій частині тіла, а саме по спині, плечу та грудях; під час даного інциденту було викликано поліцію, вона надала усні пояснення та поїхала одразу до м. Одеси до лікарні, того ж дня та наступного звернулась до КНП «Міська лікарня №1» (арк. к/п 14-16);

- долучено до матеріалів кримінального провадження медичну документацію, надану потерпілою ОСОБА_7 на підтвердження спричинених їй 30.07.2024 тілесних ушкоджень (арк. к/п 21-26, 28-29);

- отримано висновок судово-медичної експертизи №145 від 18.10.2024, відповідно до якої у гр. ОСОБА_7 малося тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин спини, це ушкодження заподіяне дією тупого предмету, групові та індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися; не виключено, що таким предметом могла бути бейсбольна бита; дане ушкодження спричинене незадовго до звернення потерпілої до медичного закладу, тому не виключено його утворення 30.07.2024; вказане ушкодження не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; враховуючи кількість тілесних ушкоджень, можна припустити 1 вплив травматичного чинника на тіло ОСОБА_7 (арк. к/п 33-34);

- здійснено огляд наданого потерпілою ОСОБА_7 відеозапису події, що мала місце 30.07.2024, за результатами якого складено протокол огляду від 10.10.2024, відповідно до якого на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_9 схопив своїми руками ОСОБА_7 та потягнув з коридору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на подвір`я зі словами «Вишла отсюда»; в подальшому на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_9 перебуває разом із ОСОБА_7 в коридорі вищевказаного житлового будинку, при цьому, ОСОБА_9 тримає в руці бейсбольну биту, проте факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на наданому відеозаписі не зафіксовано (арк. к/п 36-46);

- здійснено огляд наданої потерпілою ОСОБА_7 футболки чорного кольору, розміру «м», з написом «BLACK STAR», яку зі слів потерпілої порвав ОСОБА_9 30.07.2024, за результатами якого складено протокол огляду від 23.10.2024, згідно з яким встановлено, що на комірі вищевказаної футболки наявна деформація у вигляді розриву (арк. к/п 50-53);

- допит свідка ОСОБА_15 , яка зазначила, що 30.07.2024 за місцем її проживання в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 перебувала її сестра ОСОБА_16 разом зі своїми дітьми, яка зателефонувала їй та повідомила, що в дім прийшли невідомі їй жінки, одна з яких хотіла забрати свої речі; вона зі своїм фактичним чоловіком ОСОБА_9 поїхали додому та коли зайшли до будинку, побачили ОСОБА_7 та незнайому молоду жінку, які забирали речі та виносили їх з будинку; ОСОБА_9 почав кричати та виганяти їх, виштовхувати ОСОБА_7 з житлового будинку, хапаючи її за руки, після чого забіг у будинок, взяв бейсбольну биту, якою хотів налякати ОСОБА_7 та незнайому жінку; ОСОБА_9 тілесні ушкодження ОСОБА_7 не спричиняв (арк. к/п 62-65);

- допитано свідка ОСОБА_17 , яка не була очевидцем події та жодних пояснень, які б мали доказове значення в даному кримінальному провадженні, не надала, натомість, зазначила, що ОСОБА_7 вимагала у неї грошові кошти в розмірі 5000 доларів США за приміщення, розташоване за вищевказаною адресою, на що вона їй відмовила, після чого ОСОБА_7 почала погрожувати її доньці ОСОБА_18 ; також зазначила, що деякий час у зазначеному вище житловому будинку, який наразі належить їй на праві приватної власності, проживав її син ОСОБА_9 та жодних речей ОСОБА_7 в будинку немає (арк. к/п 66-70);

- допитано свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що 30.07.2024 приблизно об 11 год. вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_7 приїхали до будинку АДРЕСА_1 для того, щоб забрати особисті речі ОСОБА_7 ; вона вела відеозапис зі свого мобільного телефону; коли вони виносили з житлового будинку на подвір`я полицю біло-помаранчевого кольору, до них підбіг незнайомий чоловік, якого як їй потім стало відомо ОСОБА_9 , який одразу почав кричати та нецензурно висловлюватись в їх адресу, після чого схопив ОСОБА_7 за праву руку та почав тягнути, штовхати; в подальшому ОСОБА_9 силоміць виштовхував ОСОБА_7 з будинку, тягнув її футболку, в результаті чого вона порвалась, а потім забіг до будинку, ОСОБА_7 зайшла за ним, після чого вона побачила, як ОСОБА_9 тримав в правій руці бейсбольну биту; коли вона забігла до коридору, то ОСОБА_9 вказаною битою ОСОБА_7 удари не наносив (арк. к/п 72-76);

- відібрано пояснення у ОСОБА_9 , який зазначив, що в квітні 2024 він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_15 переїхав до житлового будинку його матері, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 30.07.2024 він перебував на роботі у м. Татарбунари, а за його місцем проживання в той час перебувала сестра його дружини ОСОБА_16 разом зі своїми дітьми; в цей день приблизно об 11:20 год., коли він перебував разом зі своєю дружиною ОСОБА_15 , до них зателефонувала її сестра та повідомила, що в дім прийшли невідомі їй жінки, одна з яких хотіла забрати свої речі; вони одразу поїхали додому та коли зайшли до будинку, він побачив ОСОБА_7 з молодою дівчиною, яких він бачив вперше; він почав виганяти їх та виштовхувати з будинку, оскільки ОСОБА_7 не мала права без дозволу виносити з нього будь-які речі; далі він забіг до будинку, взяв бейсбольну биту в своїй кімнаті, якою хотів налякати ОСОБА_7 , при цьому, тілесні ушкодження ОСОБА_7 він не спричиняв та не мав наміру спричинити, оскільки в будинку були малолітні діти, які і так були налякані; брав ОСОБА_7 за руки та витягував з коридору житлового будинку (арк. к/п 94-95);

- зібрано матеріали, які характеризують особи ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (арк. к/п 77-93 та 97-118 відповідно).

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді та наголошує на тому, що дізнавачем був проведений вичерпний обсяг слідчих та процесуальних дій, долучено всі надані потерпілою докази, після чого, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, здійснено оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, внаслідок чого дізнавач дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 умислу на заподіяння ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, на підставі чого за результатами проведеного досудового розслідування дізнавачем було винесено вищезазначену постанову про закриття кримінального провадження від 26.12.2024 у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, версія потерпілої ОСОБА_7 стосовно того, що ОСОБА_9 наніс їй три удари бейсбольною битою спростовується отриманими в ході досудового розслідування доказами, зокрема, наданий самою потерпілою відеозапис події, яка мала місце 30.07.2024, фіксує, як ОСОБА_9 хапає потерпілу ОСОБА_7 своїми руками та тягне з коридору житлового будинку на подвір`я, в подальшому тримає в руці бейсбольну биту, проте факту спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на відеозаписі не зафіксовано; показаннями допитаних під час досудового розслідування свідків-очевидців події ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які не підтвердили факту нанесення ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

В цьому контексті апеляційний суд критично оцінює посилання представника потерпілої на те, що дізнавачем не було допитано свідка ОСОБА_10 на підставі того, що протокол її допиту не підписано, натомість, всупереч твердженням представника, протокол допиту від 25.11.2024 підписано власноручно свідком ОСОБА_10 на кожній сторінці протоколу (арк. к/п 72-76).

Окремої уваги вартий той факт, що представник потерпілої ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі спотворює зміст наданих свідком ОСОБА_10 показань, зокрема, зауважує на тому, що свідок надавала пояснення стосовно того, що ОСОБА_9 наносив удари потерпілій ОСОБА_7 умисно, бейсбольною битою, натомість, свідок ОСОБА_10 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та відмову від надання показань за ст.ст. 384, 385 КК України, зауважила на тому, що при ній ОСОБА_9 бейсбольною битою ударів ОСОБА_7 не наносив (арк. к/п 75).

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважує представник потерпілої, відеозапис події, що мала місце 30.07.2024, який був наданий органу досудового розслідування самою потерпілою, свідчить про агресивну поведінку ОСОБА_9 , який виштовхує ОСОБА_7 зі свого домоволодіння, голосно при цьому сварячись із нею, проте на вищезгаданому відеозаписі не зафіксовано факту умисного нанесення ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень бейсбольною битою, яку останній тримав в руці (арк. к/п 36-46).

У висновку судово-медичної експертизи №145 від 18.10.2024 експерт також категорично не висловився стосовно механізму утворення наявних на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, натомість, зауважив лише на тому, що наявне у ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин спини заподіяне дією тупого предмета, групові та індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, при цьому, не виключено, що таким предметом могла бути бейсбольна бита (арк. к/п 33-34).

Відтак, зазначений відеозапис та висновок експерта в своїй сукупності беззаперечно не свідчать про умисний характер дій ОСОБА_9 , спрямованих на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, з урахуванням інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, показань свідків-очевидців події, які не підтвердили факту нанесення ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Підсумовуючи викладене, із аналізу зібраних у кримінальному провадженні доказів вбачається, що 30.07.2024 о 12:25 год. ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання, схопив потерпілу ОСОБА_7 за комір футболки та почав відштовхувати її з вищевказаного будинку без будь-якого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок чого остання могла отримати тілесні ушкодження випадково, шляхом ударів спиною в стіну.

Зазначенні обставини свідчать про те, що ОСОБА_9 було спричинено потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження з необережності, в процесі виштовхування її з території його домоволодіння.

В даному контексті суд апеляційної інстанції звертає увагу представника потерпілої на те, що суб`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, характеризується виною у формі умислу.

При цьому, умисел, відповідно до ч. 1 ст. 24 КК України, розподіляється на прямий та непрямий.

Частини 2 та 3 ст. 24 КК України встановлюють, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака передбачення суспільно небезпечних наслідків значно відрізняється від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону при прямому умислі винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

В свою чергу, положеннями ст. 25 КК України визначено поняття необережної форми вини та її видів, зокрема, необережність поділяється на кримінальну протиправну самовпевненість та кримінальну протиправну недбалість. Необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є кримінальною протиправною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Відтак, кримінальна відповідальність за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України настає у разі заподіяння легкого тілесного ушкодження умисно, тобто тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки та бажала їх настання, або хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Натомість, аналіз зібраних у кримінальному провадженні доказів в їх сукупності свідчить про те, що підстави для притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України наразі відсутні, оскільки в його діях вбачається необережна форма вини, зокрема, заподіяння потерпілій ОСОБА_7 необережного легкого тілесного ушкодження під час її виштовхування з території домоволодіння, за що діючим законом України про кримінальну відповідальність не передбачено кримінальної відповідальності.

Колегія суддів критично оцінює посилання представника потерпілої на те, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки мотивувальна частина постанови не містить відомостей про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови з посиланням на положення КПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора, серед іншого, складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Проаналізувавши оскаржувану постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, суд апеляційної інстанції констатує, що мотивувальна частина постанови дізнавача, всупереч твердженням представника потерпілої, відповідає вимогам ст. 110 КПК України в повному обсязі, зокрема, містить детальний опис обставин, які послугували підставами для прийняття постанови, ґрунтовний аналіз зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження доказів у їх взаємозв`язку із положеннями закону України про кримінальну відповідальність, мотиви прийняття постанови та положення на відповідні положення КПК України.

Що стосується посилань представника потерпілої ОСОБА_6 на те, що постанова дізнавача не містить викладу змісту показань свідків, апеляційний суд зауважує на тому, що вимогами чинного кримінального процесуального закону не передбачено обов`язку дізнавача (слідчого, прокурора) викладати у постанові про закриття кримінального провадження детальний зміст показань, наданих свідками під час їх допиту, а також зміст зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, натомість, зміст таких показань зафіксовано в долучених до матеріалів кримінального провадження протоколах допиту.

Таким чином, оскаржуване рішення слідчого судді про відмову в задоволенні скарги потерпілої ОСОБА_7 на постанову дізнавача про закриття к/п №0000078 від 10.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є законним, обґрунтованим, вмотивованим та таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 , в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 304, 370, 404, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 09.10.2025, якою було залишено без задоволення скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 26.12.2024 про закриття к/п №0000078 від 10.10.2024 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4