Справа № 362/7755/23
Провадження № 1-кп/362/246/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області під головуванням судді ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження (№ ЄРДР №0000555 від 11.10.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченогоч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_2 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Гуменне Вінницького району Вінницької області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлучена, має на утриманні доньку 2007 р.н., працює адміністратором залу у ФОП « ОСОБА_3 », раніше до кримінальної відповідальності не притягалась,

Учасники провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинувачена ОСОБА_2 ,

захисник ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

10 жовтня 2023 року близько 21 год. 30 хв., більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_2 перебувала за місцем свого проживання, де в цей час у останньої на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин виник прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_2 , реалізуючи свій вищевказаний умисел, взявши з собою заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень гумовий предмет продовгуватої форми, зовні схожий на кийок, вирушила в напрямку місця проживання ОСОБА_6 .

Далі ОСОБА_2 10 жовтня 2023 року близько 22 год. 00 хв., більш точного часу встановити не виявилось можливим, продовжуючи реалізувати свій умисел та мету, спрямовану на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , забігла до квартири АДРЕСА_2 , а саме: до кімнати спальні, де в цей час на ліжку знаходилась ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці предмет, зовні схожий на кийок, знаходячись обличчям до обличчя ОСОБА_6 , раптово умисно нанесла останній близько 4-5 ударів вказаним предметом в область голови та обличчя.

Потім ОСОБА_2 своєю лівою рікою схопила ОСОБА_6 за волосся та стягнула з ліжка на підлогу, де, тримаючи в своїй правій руці предмет, зовні схожий на кийок, продовжила завдавати ним та лівою рікою, зібраною в кулак, удари в область голови, спини, верхньої частини тулуба, верхніх кінцівок ОСОБА_6 , нанісши близько 20 таких ударів, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: рана потиличної ділянки, садна правого передпліччя, множинні синці голови, тулуба та верхніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ІІ. Кваліфікація діяння та застосування кримінального закону

Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Обвинувачена ОСОБА_2 в судовому засіданні свою вину визнала частково, а саме: визнала нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, цивільний позов також визнала частково, а саме: готова відшкодувати витрати на лікування, показала, що 17 років перебувала в шлюбі з ОСОБА_9 , жили нормально, потім з`явилась потерпіла і вони розлучились. Після розлучення вона, ОСОБА_2 , нормально спілкувалася з колишнім чоловіком, про що дізналася потерпіла і намагалась на це впливати. Крім того, донька розповідала, що потерпіла впливала на її (доньки) відносини з батьком: наполягала, що остання погано вихована, потребує багато грошей. Також донька поскаржилась, що батько її ображав, тому вона, ОСОБА_2 , подзвонила ОСОБА_9 , але взяла трубку ОСОБА_6 і сказала їй сюди не дзвонити, що вона ( ОСОБА_2 ) йому ( ОСОБА_9 ) ніхто, сказала: «Приїжджай, розберемося». 10.10.2023 вона поїхала до ОСОБА_6 , щоб поговорити. В квартиру зайшла сама, з собою нічого не брала, донька і ОСОБА_10 залишилися зовні, ОСОБА_9 також залишився на сходовому майданчику. Вона, ОСОБА_2 , зайшла до спальні, де на ліжку лежала потерпіла. ОСОБА_6 запитала її: «Навіщо прийшла?», на що вона, ОСОБА_2 , відповіла, що та сама хотіла з нею поговорити, тому й прийшла щоб поговорити, але потерпіла накинулась на неї: руками, долонями штовхала в плечі до виходу. Після цього у них зав`язалась потасовка, в ході якої вона, ОСОБА_2 , також штовхала потерпілу, від чого та впала на підлогу. В цей момент в кімнату зайшла донька і забрала її. Визнає, що тягала потерпілу за волосся, певні тілесні пошкодження у потерпілої могли з`явитися від її дій, в зв`язку з чим і пропонувала відшкодувати частково шкоду. Визнає, що над нею взяли верх емоції, жалкує про скоєне, у вчиненому розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що до вказаних подій обвинувачену не знала, ніколи з нею не спілкувалась, знала лише, що ОСОБА_9 , з яким в неї близькі стосунки, був 12 років одружений з обвинуваченою, однак на момент початку їх відносин вони вже розлучилися. Знала дочку потерпілої і ОСОБА_9 10.10.2023 їй на Вайбер прийшло повідомлення від обвинуваченої з погрозами: «Ходи і обертайся». В цей же день ввечері вона була в квартирі ОСОБА_9 , вони почули дзвінок в квартиру, ОСОБА_9 пішов відкривати. Після того як він відчинив двері, на порозі спальні з`явилася ОСОБА_2 , обізвала її «старою шкапою», почала висловлюватись нецензурними словами в її сторону і наносити удари битою (гумовою палицею) по голові разів 5, потім стягнула її з ліжка за волосся і на підлозі дубасила битою куди бачила, говорила, що вона спить в її ліжку, на її постільній білизні. Нанесено було багато ударів, десь 20, це тривало 3-5 хвилин. ОСОБА_10 та донька ОСОБА_2 , які були присутніми при цьому, нічого не робили. Коли в кімнату зайшов ОСОБА_9 , ОСОБА_2 і її донька з хлопцем вийшла з кімнати. Внаслідок дій обвинуваченої їй завдано тілесні ушкодження вказані в обвинувальному акті. Цими діями їй заподіяно моральні страждання, а саме: 1 місяць вона перебувала на амбулаторному лікуванні, не могла працювати, зазнала великого приниження діями обвинуваченої. Ніхто їй шкоду не відшкодував, після подій обвинувачена з нею не спілкувалася, в зв`язку з чим просить задовольнити її цивільний позов.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_11 його колишня дружина, вони були одружені з 2007 по 2023, зараз розлучені і ніяких відносин не підтримують, до подій не спілкувалися.

В них є спільна донька, з якою він спілкувався, допомагав їй. З потерпілою в нього близькі стосунки. 10.10.2023 він перебував у своїй квартирі разом з ОСОБА_6 , почув дзвінок у двері. Відчинивши двері, побачив трьох незнайомих чоловіків, які витягнули його у під`їзд і сказали, щоб він стояв і мовчав. Після цього в квартиру забігла його колишня дружина з предметом, схожим на биту, в руках, а також донька ОСОБА_12 і ОСОБА_13 колишній наречений його дочки. Він почув матюки від ОСОБА_2 . Конфлікт тривав 3-4 хвилини. Коли він зміг зайти до квартири, побачив, що потерпіла лежить на підлозі в крові, кров йде з голови, в крові також постіль, шпалери. Як пояснила йому потерпіла, обвинувачена схопила її за волосся і стягнула на підлогу, наносила удари. Він бачив тільки наслідки розсічення, кров. Потім приїхала швидка і поліція. Причину конфлікту він не знає. Зі слів обвинуваченої, причиною є образа їх дочки на потерпілу, хоча ті не спілкувалися до конфлікту.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що знав обвинувачену як дружину ОСОБА_9 , знав, де та працює, спілкування обмежувалося привітаннями. Потерпілу він знав років 5, спілкувалися. 10.10.2023 перебував у себе вдома, дивився телевізор, почув стук у двері. Відчинивши, побачив 3 міцних хлопців, які тримали ОСОБА_9 . Він зайшов до своєї квартири, щоб викликати поліцію. Коли знову вийшов з квартири у під`їзд, побачив як з квартири ОСОБА_9 зі словами: «Щодо смс будеш знати» вийшла обвинувачена, її донька і чоловік останньої, якого він до того раніше не бачив. Він зайшов до квартири ОСОБА_9 і побачив потерпілу, у якої була кров на голові, синці на спині.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що обвинувачена її колишня невістка, з сином вони роз`їхалася у 2021. У 2023 році вона, ОСОБА_15 , познайомилася з ОСОБА_6 , яка є цивільною дружиною її сина, в них нормальні стосунки. 10.10.2023 вона отримала дзвінок від сина, який попросив її швидко прийти до нього. Вона прибігла до місця проживання сина разом з поліцією, побачила потерпілу всю в крові, кров також була на шпалерах, підлозі, ліжку.

Стороною обвинувачення при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження було заявлено про допит в якості свідка також ОСОБА_10 .

Судом неодноразово викликався вказаний свідок за допомогою повісток, які направлялися рекомендованими листами за адресою його місця проживання, вказаною в обвинувальному акті. У зв`язку з неодноразовою неявкою за викликами до суду відносно свідка ОСОБА_10 застосовано привід в судове засідання, який виконаний не був. Сторона захисту та потерпіла щодо повторного застосування приводу до свідка ОСОБА_10 не наполягали та послалися на розсуд суду в цьому питанні. Суд вважає, що для прийняття рішення достатньо наявних доказів, тому вважає, що відмова від допиту свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні за таких умов не є порушенням права обвинуваченої на захист, оскільки сама ОСОБА_2 вказувала при допиті в судовому засіданні, що ОСОБА_10 не був безпосереднім свідком подій, так як залишався на сходовому майданчику.

Судом досліджено докази, які надано стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України:

- висновок експертного дослідження КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 250 від 10.10.2025, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: рана потиличної ділянки, садна правого передпліччя, множинні синці голови, тулуба та верхніх кінцівок. Описані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) циліндричної форми, за своїми властивостями могли утворитись за обставин та у термін, на які вказує обстежена. Рана потиличної ділянки за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров`я (більше 6 днів, але менше 21 доби). Інші виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- протокол огляду від 18.11.2023, предметом якого є медична карта стаціонарного хворого за № 5608/1736 з КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР в кількості 20 аркушів, аналізів 6, ЕКГ 1. При огляді вказаного предмету встановлено, що під час огляду ОСОБА_6 лікарем було зазначено: «… зі слів хворої 10.10.2023 вона була побита трьома відомими їй особами. У зв`язку з погіршенням стану самопочуття, болями 11.10.2023 звернулася до лікаря-хірурга…»;

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.11.2024, відповідно до якого слідчий експеримент проведено за участю потерпілої ОСОБА_6 , під час його проведення остання розповіла та показала як саме їй було нанесено удари, в які частини тіла, в якому положенні при цьому перебувала вона і ОСОБА_2 . Також ОСОБА_6 показала шовковий (атласний) халат рожевого кольору з квітковим принтом, в який була одягнена в момент спричинення їй тілесних ушкоджень, при огляді якого виявлено плями схожі на кров;

- висновок експерта № 265 від 06.11.2023, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: рана потиличної ділянки, садна правого передпліччя, множинні синці голови, тулуба та верхніх кінцівок. Описані вище тілесні ушкодження утворились від дії тупого твердого предмету (предметів) циліндричної форми, за своїми властивостями могли утворитись за обставин та у термін, на які вказує обстежена. Рана потиличної ділянки за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (більше 6 днів, але не менше 21 доби). Інші виявлені тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок нанесення удару(ів) рукою(ами), зібраними в кулак, та гумовим предметом продовгуватої форми, зовні схожим на гумовий кийок. Описані вище тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах, викладених потерпілою ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за її участю 03.11.2023. Можливість утворення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з прискоренням з висоти власного зросту та співударом об дерев`яне (бетонне) покриття виключається;

- протокол огляду від 18.11.2023, предметом якого є медична карта амбулаторного хворого форми № 025/о з КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР на ім`я ОСОБА_6 , розпочата 11.10.2023, згідно якої ОСОБА_6 звернулася до лікаря-терапевта КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР та була направлена на консультацію до лікаря хірурга, в подальшому була госпіталізована до хірургічного відділення, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 20.10.2023, а потім продовжила лікування амбулаторно за місцем проживання до 03.11.2023.

Стороною захисту докази суду не надавались.

IV. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України.

Даючи оцінку зазначеним вище показанням обвинуваченої ОСОБА_2 , даними нею в судовому засіданні, зокрема тому, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілій сталося в результаті образ в сторону її доньки з боку потерпілої, тілесні ушкодження спричинені в результаті взаємної штовханини та падіння потерпілої на підлогу, на підлозі вона останню не била, додаткових предметів для нанесення ударів не застосовувала, суд розцінює їх як спосіб захисту, а також як спробу зменшити суспільну небезпеку своїх дій та як наслідок пом`якшити відповідальність, оскільки вказана позиція повністю спростовується дослідженими судом доказами, зокрема поясненнями потерпілої, свідків та висновком експерта.

Так, потерпіла в судовому засіданні вказала, що удари наносились їй битою (гумовою палицею). Такі ж пояснення вона давала під час слідчого експерименту 03.11.2023 за її участі, під час якого детально показала як саме наносились удари. Також покази потерпілої підтверджуються показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що обвинувачена забігла в квартиру з предметом схожим на биту в руках, через певний час, коли він зміг зайти в кімнату, побачив, що потерпіла лежить на підлозі в крові, кров йде з голови, в крові також постіль, шпалери. Щодо характеру пошкоджень та крові на побутових предметах вказують також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вказані покази в сукупності свідчать про застосування до потерпілої значно більшого впливу ніж штовханина, оскільки від поштовху та падіння об підлогу кров не могла розбризкатися на шпалери та постільну білизну. Заподіяння тілесних ушкоджень за обставин, на які вказує потерпіла, підтверджується також висновком експерта № 265 від 06.11.2023, відповідно до якого «Виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок нанесення удару(ів) рукою(ами), зібраними в кулак, та гумовим предметом продовгуватої форми, зовні схожим на гумовий кийок. Описані вище тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах, викладених потерпілою ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту за її участю 03.11.2023. Можливість утворення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з прискоренням з висоти власного зросту та співударом об дерев`яне (бетонне) покриття виключається».

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю доведена.

Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

V. Мотиви призначення покарання. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком; особу винної, яка раніше не судима, працює офіційно, характеризується за місцем роботи позитивно, на обліках не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачена вказувала, що шкодує про скоєне, розкаюється, водночас у своїх показах перекладає вину на потерпілу ОСОБА_6 , нарікає, що остання намагалася впливати на її стосунки з колишнім чоловіком та стосунки колишнього чоловіка з дочкою, сама покликала її поспілкуватися і сама ж в подальшому на неї накинулась, що і призвело до того, що її, ОСОБА_2 , «емоції взяли верх над розумом» і вона спричинила потерпілій тілесні ушкодження.

Суд враховує послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

У цьому контексті посилання обвинуваченої на поведінку потерпілої як причину заподіяних наслідків ставить під сумнів щирість каяття, критичне сприйняття скоєного, оскільки не свідчить про відверту спокуту у вчиненому діянні.

Отже, суд приходить до висновку, що висловлений ОСОБА_2 жаль з приводу вчиненого, не є щирим каяттям, що її посилання на наявність такого жалю по своїй суті є формальним твердженням за відсутності відповідних ознак, притаманних щирому каяттю.

Крім того, визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину є основною формою прояву щирого каяття. Разом з тим, пояснення ОСОБА_2 при наданні показів щодо способу нанесення ударів, їх кількості тощо не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами і були розцінені судом як спосіб захисту, а також як спробу зменшити суспільну небезпеку дій обвинуваченої та, як наслідок, пом`якшити відповідальність. Тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати часткове визнання вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та згода відшкодувати шкоду на лікування окремою і самостійної обставиною, яка пом`якшує покарання.

Вказане узгоджується із правовими позиціями Касаційного кримінального суду, зокрема, у постановах від 18 квітня 2024 року у справі № 317/3517/21 (провадження № 51-4127км23), від 21 березня 2024 року у справі № 570/6036/19 (провадження

№ 51-6200км23).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор просив призначити обвинуваченій максимальну міру покарання, передбачену санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: обмеження волі строком на 2 роки і звільнити її від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк на 1 рік.

Захисник обвинуваченої просив призначити обвинуваченій мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_2 , реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши обставини скоєного кримінального правопорушення та його наслідки, поведінку обвинуваченої до і після вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи винної, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, суд вважає, що підстав для застосування як мінімальної, так і максимальної міри покарання обвинуваченій не вбачається, разом з тим є підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт. Призначення більш тяжкого покарання буде неспіврозмірним вчиненому та особі винної.

VI. Вирішення цивільного позову.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому вона просила стягнути з останньої на свою користь 2663,80 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок лікування, 29160,00 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з викраденням золотого ланцюжка з підвіскою, 567162,00 грн. моральної шкоди, 22000 грн. за правничі послуги, понесені на досудовому розслідуванні та 20000,00 грн. за правничі послуги, понесені під час судового розгляду, а також 5000 грн. за проведення комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 вона отримала тілесні ушкодження, на лікуванні яких витратила 2663,8 грн. В приміщенні лікарні в м. Василькові під час проходження рентгенографії вона виявила відсутність золотого ланцюжка із золотим хрестиком, який до зазначених подій завжди знаходився на її шиї та ніколи не знімався. При пізнішому детальному пошуку вдома даної прикраси вона її не виявила, а тому впевнена, що даною прикрасою заволоділи присутні під час її побиття люди: ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та її хлопець ОСОБА_17 . Позивачка звертає увагу, що погрози насильства з боку обвинуваченої в її сторону були неодноразово. В зв`язку з заподіяною їй моральною шкодою неправомірними діями обвинуваченої, була проведена експертиза щодо розміру відшкодування моральної шкоди. Експертом встановлено, що рекомендований розмір відшкодувань моральних страждань для ОСОБА_6 становить 567162 грн. як розумна та справедлива сатисфакція з урахуванням індивідуальних психічних особливостей піддослідної особи в сукупності її соціального оточення, моральних цінностей та судової практики ЄСПЛ.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_18 суд зазначає наступне.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченої і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілій в розмірі 2477,1 грн., які вона витратила на лікування (медичні обстеження та медикаменти), на підтвердження якої позивачка надала копії фіскальних чеків.

Що стосується відшкодування 29160,00 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з викраденням золотого ланцюжка з підвіскою, то суд вважає, що такі позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до позовної заяви потерпілої, вона після подій 10.10.2023, перебуваючи в лікарні, виявила відсутність золотого ланцюжка із золотим хрестиком, впевнена, що даною прикрасою заволоділи присутні під час її побиття люди: ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та її хлопець ОСОБА_17 .

Разом з тим, золотий ланцюжок із хрестиком, які, як вказано у позові, зникли у потерпілої, виходять за межі висунутого і доведеного під час судового розгляду обвинувачення стосовно ОСОБА_2 , сама позивачка вказує на трьох імовірних винуватців, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості щодо реєстрації кримінального провадження за фактом крадіжки вказаних предметів, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме: тільки в частині понесених нею витрат на лікування а розмірі: 2477,1 грн., що були доведені належними доказами. В частині відшкодування матеріальної шкоди, витраченої на лікування, в розмірі 186,4 грн. суд відмовляє у зв`язку з відсутністю належних доказів (фіскальних чеків на вказану суму), а в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з викраденням золотого ланцюжка з підвіскою, відмовляє у зв`язку з недоведеністю причинного зв`язку між зникненням вказаного майна у позивачки та діями саме обвинуваченої.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_18 суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Як вбачається з висновку експерта № 2023/11/30 від 30.11.2023, нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ОСОБА_6 є психотравмуючими для останньої. Неправомірними діями обвинуваченої потерпілій завдано моральної шкоди внаслідок нанесення тілесних ушкоджень. Між протиправними діями ОСОБА_18 та настанням моральної шкоди є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відповідно до проведеного діагностування, підекспертна особа, внаслідок впливу вищезгаданих психотравмуючих подій, втратила стан спокою, стала відчувати внутрішнє невдоволення, стан стурбованості, внутрішньої скованості, засмученості, напруги, розстрою, схвильованості, втрати душевного спокою, нервування, стомленості, тривоги, гніву, величезного страху, стала почувати себе нещасною, почала переживати через побиття ОСОБА_2 , відчуває себе ображеною людиною, втратила сон (почала страждати від безсоння). За допомогою тесту Шкала психологічного стресу PSM-25 було виявлено, що, внаслідок впливу вищевказаних психотравмуючих подій, підекспертна ОСОБА_6 знаходиться в стані пригніченості, стривоженості, безсоння, втратила спокій і безтурботливий стан, від стресу відбулося загострення психосоматичних хвороб (безсоння, головний біль, ларингіт, варикозне розширення вен).

Зі слів потерпілої, що підтверджується проведеною діагностикою, в її житті до психотравмуючої події все було добре: вона займалася роботою, приділяла велику увагу своїй сім`ї, зустрічалася з друзями, допомагала своїй хворій мамі, але її спокій порушили. Після психотравмуючої події вона не може зосередитися, не може цілком включитися в роботу, у неї погіршився стан здоров`я, почалися головні болі, вона втратила апетит, втратила вагу, має дуже поганий сон, приймає снодійні та заспокійливі пігулки. В її житті це перший випадок, коли її побили та ще й битою. Вона перебуває в психологічному шоці. Її мамі заборонено хвилюватися через високий тиск, що дуже пригнічує ОСОБА_6 , вона втрачає свої сили, не може працювати, спілкуватись з друзями та проводити вільний час із сім`єю і друзями, завжди знаходиться в напруженому стані. Рекомендований розмір відшкодування моральних страждань для ОСОБА_6 становить 567162 грн. в цінах на 01.01.2023 як розумна та справедлива сатисфакція, з урахуванням індивідуальних психічних особливостей піддослідної особи в сукупності її соціального оточення, моральних цінностей та судової практики ЄСПЛ.

Сторона захисту заперечила щодо такого висновку експерта, вказала, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим і завищеним.

Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т.ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертному дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.

При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказує, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі висновок експерта № 2023/11/30 від 08.10.2019, який проводився фахівцем-психологом та наданий потерпілою стороною, суд дійшов до переконання, що матеріали кримінального провадження жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновків вказаної судової експертизи або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, не містять. Висновки проведеної експертизи є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експерта, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи встановлено не було. Сторона захисту самостійно не скористалася своїм правом спростувати висновки вказаного експертного дослідження, з якими вона не згодна, за допомогою додаткового допиту експерта в судовому засіданні та не надала у відповідності до ч. 2 ст. 101 КПК України інший висновок.

Враховуючи все вище зазначене, суд вважає, що потерпілій була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення щодо неї вона зазнала фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду її здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в її житті. Потерпілою було витрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого до цього часу в повному обсязі зробити не вдалося.

Разом з тим, у висновку, наданому потерпілою для підтвердження заподіяної їй моральної шкоди, експерт визначає рекомендований розмір відшкодування моральних страждань для ОСОБА_6 .

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченою ОСОБА_2 відносно потерпілої ОСОБА_6 умисного діяння, яке є кримінальним проступком проти життя та здоров`я особи, а також характер страждань потерпілої ОСОБА_6 , наявність негативних змін у її житті, невизнання обвинуваченою своєї вини та відсутність будь-якого намагання після вчинення протиправних дій зв`язатися з потерпілою та надати грошову допомогу або ж оплатити лікування наслідків тілесних ушкоджень, вина ОСОБА_2 в заподіянні яких доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 250000 гривень, оскільки розмір моральної шкоди, про який просить потерпіла ОСОБА_6 є надто завищений та є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення її потреб, і може призвести до її безпідставного збагачення за рахунок обвинуваченої.

Щодо стягнення процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу потерпілій ОСОБА_18 суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням вимог ЦПК України стороні судового процесу та її адвокату необхідно надати суду наступні докази про понесені витрати на правничу допомогу, а саме письмовий договір потерпілої (цивільного позивача) із адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, в якому має бути зазначено умови про порядок визначення вартості наданих послуг за ведення відповідної судової справи (почасова оплата, фіксована сума тощо); посилання на реквізити або сторін судової справи, у якій надається правнича допомога; детальна фіксація послуг, які надаються у рамках ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час) та вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); детальне фіксування витрат, які понесені адвокатом у зв`язку із наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (витрати на відрядження, нотаріальні послуги, переклад документів тощо); належно оформлені документи, що підтверджують такі витрати; належним чином оформлені платіжні документи під час здійснення оплати послуг адвоката, тощо.

Згідно з практикою Європейського Суду (Справа "Шульга проти України", заява № 16652/04) «заявник має право на відшкодування судових витрат лише в разі, якщо було доведено, що такі витрати були фактично понесені і були неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим».

Позивач в своїх позовних заявах вказує, що нею понесено витрати на правничі послуги на стадії досудового розслідування в розмірі 22000 грн. та на стадії судового розгляду в розмірі 20000 грн. На підтвердження вказаних витрат позивачкою надано договір про надання правничої (правової) допомоги № 113/23/1 від 16.10.2023; додаток до нього від 16.10.2023, додаткова угода № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 04.12.2023; орієнтовний розрахунок вартості послуг від 04.12.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 04.12.2023, розписки адвоката ОСОБА_7 від 04.12.2023, в якій вона підтверджує, що отримала від ОСОБА_19 грошові кошти за надані послуги в межах договору про надання правової допомоги у сумі 22000 грн. та 20000 грн.

Захисник обвинуваченої в судовому засіданні вказував на неспівмірність розміру таких витрат.

У даній справі суд, врахувавши документи, що є в його розпорядженні, та зазначені вище критерії, вважає, що вимога позивача щодо відшкодування їй витрат на правову допомогу належним чином обґрунтована, на її підтвердження додано документи з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у цьому провадженні, акт про надану правничу допомогу, додаткову угоду про погодження розміру гонорару, угоду про внесення змін до додаткової угоди про погодження розміру гонорару, квитанція про сплату потерпілим обумовленої суми, яка відповідає критерію реальності та розумності розміру з огляду на конкретні обставини справи, отже вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Така позиція Суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15 та від 5 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Також підлягають задоволенню витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 5000,00 грн., оскільки вони належним чином підтверджені.

VIІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

При вирішенні питання стосовно долі речових доказів судом застосовуються положення ст. 100 КПК України.

Що стосується стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої вартості проведення судово-експертного дослідження моральної шкоди, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині в повному обсязі, оскільки потерпілою на підтвердження розміру судових витрат надано договір про надання послуг з проведення експертизи (експертного дослідження) щодо розміру відшкодування моральної шкоди та фіскальні чеки про перерахунок ОСОБА_6 обумовленої договором суми на рахунок експерта ОСОБА_20 .

Долю речових доказів по справі вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої в даному кримінальному провадженні не обирався, підстави для його обрання при винесені вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок лікування, в розмірі 2477,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 250000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_2 ) процесуальні витрати, а саме: витрати на правову допомогув загальному розмірі 42000,00 грн. та витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 5000,00 грн.

Речові докази:

- медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого за № 5608/1736 з КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР в кількості 20 аркушів, аналізів 6, ЕКГ 1 в пронумерованому вигляді, упаковану належним чином до паперового конверту світло-коричневого кольору з друкованим написом «Національна поліція України. Слідче управління», передано на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, згідно квитанції № 343 від 20.11.2023, повернути до КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР;

- медичну документацію на ім`я ОСОБА_6 , а саме: медичну карту амбулаторного хворого форми № 025/о з Комунального некомерційного підприємства «Васильківська БЛІЛ» ВМР, яка передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , згідно з розпискою, залишити в її повному володінні, користуванні і розпорядженні;

- жіночий атласний халат рожевого кольору з квітковим принтом з плямами бурого кольору, зовні схожими на кров, упакований до поліетиленового пакету з чорними ручками та з малюнком у вигляді квітки-троянди, горловину якого обв`язано ниткою чорного кольору, кінці якого скріплено аркушем паперу з відтиском печатки «Для довідок № 2», на якому виконано рукописний пояснювальний напис та проставлені підписи учасників слідчого експерименту, переданий на відповідальне зберігання до камери схову ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, згідно квитанції № 333 від 08.11.2023, повернути власниці ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1