В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001468 від 20.10.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 28.11.2017 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 23.08.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- вироком Рівненського міського суду від 08.08.2019 року за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке відбуте,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом начальника державної установи «Одеський слідчий ізолятор» від 17.09.2025 року майора внутрішньої служби ОСОБА_5 призначено на посаду чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівниками правоохоронних органів є, у тому числі, працівники слідчих ізоляторів.

Відповідно до положень ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» черговий помічник начальника СІЗО чергової служби державної установи «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 належить до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, на яку покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань, у зв`язку з чим згідно ч.2 ст.19 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 16, 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на нього покладені обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту, забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право:

-вимагати від засуджених, осіб, узятих під варту, та інших осіб, які перебувають на території та в приміщеннях органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства;

-проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, транспортних засобів, які знаходяться на територіях установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, підприємств установ виконання покарань і на прилеглих до них територіях, на яких установлені режимні вимоги, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи;

-застосовувати і використовувати фізичну силу, спеціальні засоби і зброю на підставах і в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та іншими законами України;

-складати протоколи про адміністративні правопорушення, здійснювати адміністративне затримання і застосовувати інші заходи, передбачені законодавством про адміністративні правопорушення.

Згідно розділу 2 посадової інструкції чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Одеський слідчий ізолятор»., затвердженої 30.04.2024 виконуючим обов`язки начальника державної установи «Одеський слідчий ізолятор», черговий помічник начальника СІЗО має завдання та обов`язки, одним з яких є участь у проведенні оглядів та обшуків.

Таким чином, ОСОБА_5 згідно з ч.3 ст.18 та п.1 примітки до ст.364 КК України при виконанні службових обов`язків за своєю посадою постійно здійснює функції представника влади, у зв`язку з чим є службовою особою.

Так, 20.10.2025 близько о 07:20 годин черговим помічником начальника СІЗО чергової служби державної установи «Одеський слідчий ізолятор» майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , старшим оперуповноваженим оперативного відділу державної установи «Одеський слідчий ізолятор» майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , згідно добового наказу ДСК (гриф таємності «для службового користування») здійснено плановий обшук в камерному приміщенні № 353.

У подальшому під час проведення працівниками оперативного відділу державної установи «Одеський слідчий ізолятор» планового обшуку в камерному приміщенні №353 у особи, ув`язненого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особистих речах, а саме в сумці під спальним ліжком виявлено мобільний телефон, який відповідно до Додатку 1 до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, належить до речей та предметів, заборонених для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі.

Надалі, 20.10.2025 у період часу з 07:20 до 07:30 ОСОБА_4 , перебуваючи у камерному приміщенні №353 державної установи «Одеський слідчий ізолятор», розташованого на третьому поверсі третього режимного корпусу державної установи, яка знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Люстдорфська дорога, 11, усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є службовою особою, представником влади і знаходиться при виконанні службових обов`язків, до яких зокрема входять огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, вилучення заборонених для використання в слідчих ізоляторах речей та документів, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, не звертаючи уваги на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі, у ході спілкування, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своєї пропозиції, неодноразово висловлював ОСОБА_5 пряму словесну пропозицію надати йому неправомірну вигоду постійно підвищуючи розмір від 5000 (п`ять тисяч) до 12000 (дванадцять тисяч) гривень за невчинення службовою особою дій з використанням службового становища, а саме за не вилучення в ході обшуку мобільного телефону, повернення його ОСОБА_4 та не проведення подальших майбутніх обшуків. Черговий помічник начальника СІЗО чергової служби державної установи «Одеський слідчий ізолятор» майором внутрішньої служби ОСОБА_5 від неправомірної винагороди відмовився та повідомив про даний факт територіальний орган поліції та безпосереднього керівника.

Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.1 ст.369 КК України, а саме за пропозицію службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.369 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час перебуваючи у слідчому ізоляторі, оскільки перебуває під вартою у іншому кримінальному провадженні, остаточне рішення у якому ще не прийнято. У жовтні 2025 року під час обшуку у його камері працівником слідчого ізолятора у нього був виявлений мобільний телефон, під час проведення обшуку він пропонував цьому працівникові хабаря, а саме гроші від 5000 до 12000 грн. за те, щоб той не забирав у нього телефон, який йому був потрібний для спілкування з родиною. Якби працівник СІЗО погодився отримати гроші, то його рідні ці кошти передали б, тобто матеріальна можливість передати таку суму хабаря у нього була. Прізвище працівника СІЗО не пом`ятатє, але він був у форменому одязі та йому було відомо, що працівник слідчого ізолятора наділений владою та може вилучити у нього телефон. Праціаник СІЗО відмовимся отримати хабаря та оформили за цією подією кримінальну справу. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати. Також зазначив, що недієздатним або обмежено дієздитним не визнавася, за станом здоров`я не потребує допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи які учасники кримінального провадження вважають, що вони підтверджені доказами, які знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, тому суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними та за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії нетяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецедив злочинів.

Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, одружений, офіційно не працює, перебуває на обліку у центрі психологічного здоров`я у наслідок вживання наркотичних речовин, характеризується посередньо.

Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, наявність обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення.

Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.369 КК України, строк відбування якого слід рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

До набраня вироком законної сили до обвинуваченого ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У строк призначеного покарання ОСОБА_4 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення із розрахунку день за день відповідно до вимог ст.72 КК України з 24.11.2025 року до набранняч вироком законної сили.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Керуючись ст. ст. 100, 128, 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) рокв позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

До набраня вироком законної сили стосовно ОСОБА_4 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У строк призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього його ув`язнення із розрахунку день за день відповідно до вимог ст.72 КК України з 24.11.2025 року до набранняч вироком законної сили.

Речові докази після набрання вироком законоої сили:

- DVD-D диск залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1