ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого (відеоконференція) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року в кримінальному провадженні № 0004201 від 29.11.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності, за виключенням житла, з позбавленням права займатися господарською діяльністю з надання логістичних послуг строком на 3 роки.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із іншими невстановленими особами, діючи умисно, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

ЄУНСС: 715/4310/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/322/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Так, 24.11.2024 року ОСОБА_6 , підшукав громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також у невстановлений проміжок часу до

27.11.2024 року підшукав іншу невстановлену особу чоловічої статі, які бажали незаконно перетнути державний кордон України. При цьому ОСОБА_6 завчасно обумовив порядок незаконного переправлення через державний кордон України вищевказаних громадян, узгодивши із ними оплату за вказані незаконні послуги, зокрема ОСОБА_9 мав сплатити грошові кошти в сумі 8000 доларів США.

В подальшому, 27.11.2024 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , діючи відповідно до попередньо розробленого плану із іншими невстановленими особами, керуючи належним йому автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», чорного кольору, державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », забрав з м. Чернівці ОСОБА_9 та іншу невстановлену особу та почав рух в напрямку державного кордону через с. Годилів. Після цього через деякий час він здійснив зупинку поблизу населеного пункту с. Багринівка Чернівецького району Чернівецької області, а саме біля залізничної колії, де провів ОСОБА_9 та іншій невстановленій особі інструктаж щодо подальших дій з метою незаконного перетину державного кордону, при цьому відкривши карту на мобільному пристрої, вказав місце, куди саме їм потрібно рухатися, щоб перетнути лінію розмежування Державного кордону України з Румунією, після чого ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_6 витягнув з кишені куртки грошові кошти в сумі 8000 доларів США та надав їх іншій невстановленій особі в якості оплати за надану послугу.

Того ж дня під час здійснення руху в напрямку лінії державного кордону ОСОБА_9 було затримано прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду в частині кваліфікації його дій за ч.3 ст. 332 КК України, оскільки жодних коштів він не отримував, а тому в його діях немає корисного мотиву.

Пояснює, що він офіційно займається перевезеннями, надає послуги таксі, 27.11.2024 року йому зателефонувала ОСОБА_10 , яка працює в його продуктовому магазині, та зазначила що до неї звернулась особа, яка хоче скористатись послугами таксі, щоб доїхати в м. Чернівці. Приїхав в магазин він зустрівся із особою на ім`я ОСОБА_11 , якого відвіз в м. Чернівці за 1700 грн., на прохання ОСОБА_12 забрали ще одну невідомому особу, після чого на вул. Південно-Кільцева, також забрали ще одну особу.

Зазначає, що із пасажирами спілкувався ОСОБА_11 , під`їжджаючи до одного із блок постів ОСОБА_11 попросив зупинитись на узбіччі та пояснив, що допомагає хлопцям виїхати за кордон та сказав, при цьому запевнив, що негативних наслідків не буде, оскільки ОСОБА_6 виконує функції таксиста.

Вказує, що мав відмовитись від такої пропозиції, однак не відмовився та продовжив рух по карті, яку показував ОСОБА_11 , далі в с. Кам`янка за вказівкою ОСОБА_12 пасажири вийшли з машини та перейшли з ним міст через р. Сірет, обійшовши блок пост. Пізніше вони знову сіли до нього в авто і вирушили в с. Багринівка, де пасажири та ОСОБА_11 вийшли.

Стверджує, що свідок ОСОБА_9 чітко вказує, що кошти за незаконний перетин кордону він ОСОБА_6 не передав, а передав їх невідомій особі, яка перебувала на передньому сидінні автомобіля.

При цьому вказує, що жодних попередніх домовленостей із цією особою у них не було, жодні кошти від пасажирів за організацію незаконного перетину кордону не отримував.

Зазначає, що кошти в розмірі 1700 грн були отримані за надання послуг таксі.

Вказує на те, що свідок ОСОБА_9 не був допитаний районним судом, що позбавило його можливості поставити йому запитання, при цьому покази зафіксовані на відео слід оцінювати критично, оскільки цей свідок перебував під тиском правоохоронних органів.

Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 332 КК України, оскільки він не переслідував особистої матеріальної вигоди, не отримував кошти від пасажирів і не мав попередньої домовленості з ОСОБА_13 , якого вперши побачив в той день.

Звертає увагу на те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, він має позитивну характеристику, раніше не судимий, визнає вину у фактичному перевезенні пасажирів і щиро розкається у вчиненому.

Просить змінити вирок районного суду в частині кваліфікації його дій з ч.3 ст. 332 КК України на ч.2 ст. 332 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не погоджується із оскаржуваним вироком районного суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що районний суд визнаючи ОСОБА_6 винним у інкримінованому злочині, посилався як на доказ на покази свідка ОСОБА_9 надані ним в порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування без участі захисника.

Вважає, що допит свідка ОСОБА_9 в порядку ст. 225 КПК України не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки стороною обвинувачення не аргументовано, які саме виняткові обставини, унеможливлювали його допит в суді.

Зазначає, що під час допиту свідка ОСОБА_9 питання прокурора були спрямовані лише на встановлення винуватості ОСОБА_6 , а сторона захисту була позбавлена можливості допитати вказаного ключового свідка у судовому засіданні.

Захисник вважає, що свідка ОСОБА_9 умисно не доставлено до суду для безпосереднього допиту саме для перешкоджання надання ним правдивих показів про невинуватість ОСОБА_6 , вичерпних заходів для його доставки та встановлення місцезнаходження вжито не було.

Вказує, що районним судом не надано належної оцінки можливого тиску на свідка у кримінальному провадженні збоку правоохоронних органів, який був фактично затриманий працівниками Державної прикордонної служби України, та слідчі дії проводились після його затримання без участі захисника.

Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_9 з метою не бути мобілізованим здійснив спробу незаконного перетину кордону, і після затримання був залежний від дій працівник прикордонної служби та поліції в питанні мобілізації, що свідчить про можливість надання неправдивих показів.

Вважає, що районний суд не надав належної оцінки доводам захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 керівної функції, попередньої змови і корисливого мотиву.

Стверджує, що покази свідка ОСОБА_14 відтворені у вироку некоректно та викривлено.

Також на думку захисту, органом досудового розслідування не дотримано порядку проведення впізнання, оскільки впізнання проводилось виключно по фотознімка, без особистої участі осіб. Крім того, ілюстрації осіб мають відмінності за їх формою та відрізняються за розміром, а особи на фотознімках мають відмінності у зовнішності, одязі, та формі обличь.

Зазначає, що при призначенні покарання районним судом не враховано того, що ОСОБА_6 частково визнає свою вину в інкримінованому злочині, щиро кається, є військовослужбовцем, нагороджений за захист України та має на утриманні неповнолітню дитину.

Просить скасувати оскаржуваний вирок районного суду та визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України у зв`язку із недоведеністю причетності останнього до вчинення злочину.

На вказані апеляційні скарги надійшло заперечення прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_15 , в якому прокурор вважає подані апеляційні скарги безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що під час судового розгляду були вжиті та вичерпані всі можливі заходи для безпосереднього заслуховування показань свідка ОСОБА_16 в судовому засіданні, зокрема неодноразово оголошувались приводи на виконання яких надходила інформація про відсутність особи за місцем проживання.

Стверджує, що корисливий мотив злочину і вчинення його за попередньою змовою підтверджується показами свідка ОСОБА_16 , наданими в порядку ст. 225 КПК України, показами свідка ОСОБА_14 , а також дослідженим районним судом протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 від 30 листопада 2024 року.

Вважає, що районний суд врахував всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 про що свідчить застосування вимог ст. 69 КК України при призначанні покарання.

Просить подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть оскаржуваного вироку, вимоги апеляційних скарг та заперечення на них, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону районним судом не було дотримано.

Згідно ст. 91 КПК України, серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Районний суд у вироку послався на показання свідка ОСОБА_9 , які були надані в порядку ст. 225 КПК України, та вказав, що вони в сукупності із показами інших свідків та письмовими доказами підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Вимогами ст. 225 КПК України, крім іншого передбачено, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 02.12.2024 року слідчий СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_17 за погодженням прокурора ОСОБА_18 звернулась до слідчого судді із клопотанням про допит свідка ОСОБА_9 у відповідності до ст. 225 КПК України (т. 1, а.с. 45-47).

Вказане клопотання було мотивовано тим, що свідок ОСОБА_16 може мати намір виїзду за межі України, крім того, є особою призовного віку і може бути мобілізований для проходження військової служби.

Ухвалою слідчого судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02.12.2024 року вказане клопотання було задоволено (т. 1, а.с. 48).

Із врахування практики Верхового Суду та практики ЄСПЛ для оцінки допустимості показань відсутнього свідка суду слід дослідити: чи існували поважні причини для неявки свідка та, відповідно, для прийняття показань недопитаного відсутнього свідка як доказів; чи були показання відсутнього свідка єдиною або вирішальною підставою для засудження обвинуваченого; чи існували достатні врівноважуючі фактори, у тому числі вагомі процесуальні гарантії, здатні компенсувати незручності, спричинені стороні захисту в результаті допуску доказу та забезпечити, щоб судовий розгляд у цілому був справедливим.

Зі змісту ухвали слідчого судді, необхідність допиту свідка в порядку ст. 225 КПК України мотивована тим, що свідок був військовозобов`язаним, крім того існував ризик спроби незаконного виїзду за межі України, враховуючи попередню поведінку свідка.

Однак такі обставини, не є підставами зазначеними у ст. 225 КПК України, для допиту свідка ОСОБА_9 слідчим суддею на досудовому слідстві.

На переконання апеляційного суду, районним судом не було належним чином встановлено фактичних обставин справи, через відсутність безпосереднього допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_9 .

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а саме організації та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Свідок ОСОБА_9 є свідком сторони обвинувачення, який безпосередньо брав участь в діях, які інкримінуються ОСОБА_6 , а тому його покази мають істотне значення для правильного та всебічного розгляду справи.

Визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, районний суд не вказав, що за відсутні показів єдиного свідка обвинувачення ОСОБА_9 , вина обвинуваченого може беззаперечно підтверджуватись іншими доказами.

Посилаючись на покази інших свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 районний суд не надав правової оцінки цим показам, та взагалі не вказав, які з них є такими, що підтверджують чи спростовують обвинувачення.

На переконання апеляційного суду, покази свідка ОСОБА_9 , який за версією обвинувачення був безпосереднім свідком інкримінованих ОСОБА_6 подій та підтверджує корисливий мотив його дій, повинні бути враховані у сукупності із іншими доказами для прийняття законного та обґрунтованого рішення, є такими, без яких неможливо встановити обставини кримінального провадження.

Оскільки передбачених ст. 225 КПК України підстав для допиту свідка не було, а його свідчення мають істотне значення для правильного та всебічного розгляду справи, вказаний свідок повинен бути безпосередньо допитаний в суді.

У зв`язку із тим, що підстав для проведення допиту свідка ОСОБА_9 у порядку ст. 225 КПК України не встановлено, проведення його допиту за відсутності ОСОБА_6 та його захисника також позбавило сторону захисту можливості належним чином реалізувати своє право на захист, оскільки сторона захисту була позбавленні можливості ставити запитання свідку.

Ці обставини залишились поза належною увагою районного суду.

Через зазначені обставини районним судом не встановлено належним чином фактичні обставини даного кримінального провадження, через що апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості перевірити їх, так як судовий розгляд був проведений не повно.

Наведене у сукупності свідчить про неповноту та односторонність судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» строком до 15 лютого 2026 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

19.12.2025 року

(дата засвідчення копії)