У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/634/25 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001570 від 06 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт на майно, а саме на вилучені речі від 2 серпня 2025 року, у ході проведення огляду місця події за адресою м. Ужгород, вул. Карпатської України, буд. 10А, в період часу з 21 год. 30 хв. по 21 год. 49 хв., зокрема на мобільний телефон марки «IPhone 14 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 з паролем логічного захисту: НОМЕР_2 , який було упаковано до спец-пакету НПУ ICR 025602.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001570 від 06 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 05.08.2024 до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт начальника УСР про те, що 05.08.2024 до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт начальника УСР про те, що що у ході проведення оперативно-пошукових заходів було встановлено, що гр. ОСОБА_9 у період дії воєнного стану на території держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою особистого незаконного збагачення, в супереч вимогам чинного законодавства, має намір організувати схему незаконного переправлення осіб призовного віку, які підлягають мобілізації до ЗСУ через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску до країн Євросоюзу.

02 серпня 2025 року в ході проведення огляду місця події за адресою місто Ужгород, вулиця Карпатської України, будинок 10А було виявлено, та вилучено: мобільний телефон марки «IPhone 14 Pro» ІМЕІ: НОМЕР_1 з паролем логічного захисту: НОМЕР_2 , який було упаковано до спец. пакету НПУ ICR 025602;

Враховуючи вищенаведене та те, що вище вказані предмети мають значення для встановлення обставин вчинення даного кримінального правопорушення, можуть бути знаряддям злочину, також можуть зберігати на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як докази, а також для призначення відповідних експертиз, тому в органу досудового розлідування є необхідність в накладенні арешту на вище зазначені речі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначає, що участі у судовому засіданні не брав, ухвала у ЄДРСР була доступна 25 вересня 2025 року. У зв`язку з необізнаністю із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката захисника ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Приписи ст. 24 цього Кодексу гарантують право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В даному випадку слідчий суддя наведених вище норм КПК не дотримався.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, - що вилучений мобільний телефон, який належить ОСОБА_7 , не відповідає критеріям речового доказу, визначеного ст.98 КПК України, тобто не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не набутий кримінально протиправним шляхом.

Окрім цього, при огляді мобільного телефону, який проведено у кабінеті слідчого, не було встановлено наявність в ньому будь яких доказів причетності до вчинення будь-яких злочинів ОСОБА_7 , а також будь-якої інформації, яка могла би відповідати критеріям доказу, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Також варто зазначити, що ОСОБА_7 не є підозрюваним чи обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, перебуває у статусі свідка та жодним чином не причетний до кримінально караних діянь та навіть не був про такі обізнаний.

Зазначений об`єкт не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій та не набуті кримінально протиправним шляхом.

Апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, оскільки не враховано правову підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що накладення арешту на вищевказане майно, не відповідає зазначеним вище вимогам КПК України, є непропорційним, тобто являється таким, що не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав вищевказаної юридичної особи.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, на які посилається прокурор та слідчий суддя в ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в ухвалі, в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна та третіх осіб.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона фактично відтворює зміст клопотання прокурора, при цьому не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення.

На підставі вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що арешт на майно повинен бути скасований за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», виходячи з принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Таке рішення виходить з позиції розумності та співмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту майна.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в ухвалі слідчого судді не наведено встановлених досудовим розслідуванням обставин, з посиланням на допустимі докази, а також мотивів, з яких прокурор виходив, ініціюючи питання про накладення арешту на майно, та дійшов висновку про існування потреб досудового розслідування, які б виправдовували такий ступінь втручання у право власності особи, який унеможливлює її право на користування відповідним майном.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, у зв`язку з чим відповідні доводи захисника підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2025 року скасувати.

У задоволені клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001570 від 06 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді