Номер провадження 1-кп/175/1523/25
УХВАЛА

іменем України

12 вересня 2025 року селище Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000425 від 22.06.2025, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строком 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований такий запобіжний захід, але строк спливає, ризики, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою не зникли, є реальними та дійсними.

Захисник заперечував проти продовження тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, чи передбачити можливість внесення застави.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються.

Також, суд бере до уваги, що перебуваючи на волі і, маючи змогу вільно пересуватися, обвинувачений зможе здійснити спробу впливу різними методами та шляхами на потерпілого та свідків, оскільки проживає з потерпілим в одному будинку, та обвинувачується, серед іншого, у вчиненні злочину, пов`язаного з завданням тілесних ушкоджень потерпілому, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Водночас, ці обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки вплив на потерпілого може бути пов`язаним із загрозою повторного завдання тілесних ушкоджень.

Відтак встановлено, що ризики, наявні на момент обрання запобіжного заходу не зменшились і залишаються реальними.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про необхідність запобігти ризикам та продовжити запобіжний захід.

При вирішенні питання щодо продовження обраного виду запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, та ризик повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні трьох тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі передбачені ст.ст.177-178 КПК України, суд вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, суд доходить висновку, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на даному етапі є найбільш доцільним запобіжним заходом. Відтак клопотання належить задовольнити.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд не вважає за доцільне визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 197, 314-316, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 листопада 2025 року включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1