Справа №751/8909/24
Провадження №1-кп/751/1/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 23.08.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, українки, громадянки України, заміжньої, раніше не судимої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації (далі - зс рф) за межами російської федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5.00 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», було введено воєнний стан на всій території України.

Цього ж дня у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким зокрема зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3) за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» до структури Збройних Сил України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Статтею 11 вказаного Закону до засад діяльності Збройних сил України входить комплектування шляхом призову громадян на військову службу та прийняття на військову службу за контрактом.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що основними складовими діяльності Збройних Сил України є підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення), затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 9 Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до Наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 № 270 від 20.05.2016 «Про затвердження переліків органів військового управління, в яких передбачено посади державної служби», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відносяться до органів військового управління.

На виконання вказаних вище норм, вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 921 від 07.12.2016 (до 05.01.2023), та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1487 від 30.12.2022, Положення про ІНФОРМАЦІЯ_3, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спільно із представниками Національної поліції здійснюють заходи щодо призову військовозобов`язаних та резервістів під час мобілізації.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що органи ІНФОРМАЦІЯ_3 входять до складу ЗС України, їх діяльність є складовою діяльності Збройних сил України.

Крім того, у своїй роботі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки для визначення грифу обмеження доступу матеріальних носіїв інформації керуються вимогами Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом ЦУ СБУ 23 грудня 2020 року №383 та Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом ГШ ЗСУ 30 січня 2023 року №12.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.8, 3.25 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, інформація щодо місць перебування осіб з числа особового складу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, осіб, які уповноважені на це начальниками районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки при виконанні ними службових та/або посадових обов`язків та інструкцій щодо оповіщення попередньо призначених, військового обов`язаних та резервістів є службовою інформацією, тобто інформацією з обмеженим доступом.

09.07.2024 перебуваючи по в АДРЕСА_2 , в проміжках часу між 15 год. 00 хв. та 16 год. 00 хв. ОСОБА_6 стала свідком здійснення заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 з оповіщення громадян, перевірки наявності військово-облікових документів та відношення осіб до виконання військового обов`язку, а також вручення повістки громадянину для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. У ході даної ситуації, ОСОБА_6 , вступивши в словесну суперечку щодо законності дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 та стверджуючи, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 діють незаконно, почала здійснювати відеофіксацію діяльності співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 на власний мобільний телефон. Унаслідок вказаних дій співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішили залишити місце події.

У подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою перешкоджання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 зі здійснення мобілізаційних заходів ОСОБА_6 , за невстановлених у ході судового розгляду обставин, але не пізніше 09.07.2024, використовуючи особистий акаунт в додатку «Telegram» (багатоплатформовий зашифрований месенджер) під назвою « ОСОБА_9 » (нік-нейм: ІНФОРМАЦІЯ_19 ), до якого прикріплений номер мобільного телефону НОМЕР_1 , приєдналася у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, в якості користувача/учасника до створеної спільноти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Функціональним призначенням вказаного інформаційного ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » стало інформування мешканців міста Чернігів та Чернігівського району про дислокацію та переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, які здійснюють визначені законодавством заходи щодо оповіщення про хід мобілізаційних заходів, з тим, щоб уникнути вручення повісток та подальшої мобілізації.

ОСОБА_6 , будучи учасницею Telegram-групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 » особисто здійснила допис про дислокацію та переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Чернігів, а саме: 09.07.2024 о 16:16 год. «Пирогова у дворі, 2 оливки, 1 маслина і 2 тіпа СБУ, вручають».

Крім того, з метою перешкоджання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 зі здійснення мобілізаційних заходів ОСОБА_6 , за невстановлених у ході судового розгляду обставин, 09.07.2024, використовуючи особистий акаунт в Інтернет-додатку « Tik-Tok » (сервіс для створення та поширення відео-файлів) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », здійснила публікацію відеозапису тривалістю 00 хв. 50 сек. із накладеним описом: «Сьогодні була свідком наших ІНФОРМАЦІЯ_3 . Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з ІНФОРМАЦІЯ_9 відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.s. « ІНФОРМАЦІЯ_9 » в гражданці Хлопця врятувала». На вказаному відеозаписі зображено дві особи у військовій формі ЗС України, які є співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3, що в цей день здійснювали мобілізаційні заходи по АДРЕСА_2 .

Тобто, вказані дії ОСОБА_6 акцентували увагу учасників

Telegram-каналу та Інтернет-додатку: «Тік-Ток» саме на діяльність ІНФОРМАЦІЯ_3, а не на інші аспекти інформаційного суспільства.

Цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в соціальних мережах через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_10 , Чернігівського міського та районних ІНФОРМАЦІЯ_3, перешкоджає їх законній діяльності, визначеній

ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, здійснивши розміщення у «Telegram»-спільноті

« ІНФОРМАЦІЯ_4 » повідомлення про місце фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3, а також розміщення в Інтернет-додатку: «Тік-Ток» відеозапису із фіксуванням співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3, що здійснювали мобілізаційні заходи, ОСОБА_6 втрутилася в його законну діяльність та створила перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань.

За викладених обставин ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 114-1 КК України, а саме - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Обвинувачена ОСОБА_6 винуватість у ході судового розгляду кримінального провадження не визнала, висловила спільну із захисником ОСОБА_8 позицію щодо того, що діяльність зазначених в обвинувальному акті посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 носила незаконний характер, оскільки здійснювалася із суттєвим порушенням вимог законодавства, що регулює порядок оповіщення військовозобов`язаних. Зокрема матеріали кримінального провадження не містять доказів існування мобілізаційних планів, затвердження складу груп оповіщення, маршрутів руху груп оповіщення, будь-яких інших документів, які підтверджують законність дій військовослужбовців територіального центру комплектування та соціальної підтримки. За наведених умов військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 не може підпадати від визначення саме законної діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. Також акцентували увагу на тому, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази наявності негативних наслідків для підрозділів та формувань Збройних сил України (висновки службових розслідувань, доповідні записки, рапорти тощо), а отже відсутні правові підстави стверджувати, що своїми діями ОСОБА_6 спричинила фактичне перешкоджання діяльності Збройних Сил України або завдавала будь-які суспільно-небезпечні наслідки.

Будучи допитаною в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_6 показала, що дійсно, 09.07.2024 по вул. Пирогова в м. Чернігів вона стала свідком того, що невідомі їй чоловіки, частина із яких була одягнена у форму, схожу на форму військовослужбовців Збройних Сил України, а решта яких були одягнені цивільний одяг, поводилися агресивно відносно невідомого їй чоловіка та штовхали його. Обвинувачена не володіла жодною інформацією про те, що вказані особи є військовослужбовцями ЗСУ, оскільки вони не демонстрували їй своїх документів, поводилися агресивно, деякі із них розмовляли російською мовою, застосовували нецензурну лексику, внаслідок чого в неї виникли підозри що це є особи, які вчиняють певні незаконні дії. Окремі із них хоча й назвалися працівниками ІНФОРМАЦІЯ_11 , однак відмовилися показати свої документи. Один із учасників подій показав їй лише обкладинку посвідчення УБД (дані про особу не демонстрував), а інший швидко дістав із сумки невідомий документ, який вона не роздивилася. Всі події тривали не більше 5-10 хвилин, після чого учасники розійшлися. Обвинувачена акцентувала увагу на тому, що їй не було відомо, що вказані особи є військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3, і в подальшому, вважаючи, що дані особи могли вчиняти певні незаконні дії, обвинувачена у той же день розмістила дописи у соціальній мережі ТікТок та в групі месенджера Telegram, щоб на ці обставини могли відреагувати правоохоронні органи. Жодного умислу перешкоджати законній діяльності Збройних Сил України, у тому числі й щодо проведення мобілізації, обвинувачена не мала.

Попри невизнання винуватості обвинуваченою, суд, із урахуванням виходу за межі висунутого обвинувачення відповідно до частини 3 статті 338 КПК України (виключення як епізоду злочинної діяльності подій, що стосувалися суперечки ОСОБА_6 із військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 , а також виключення із формулювання обвинувачення наслідків кримінального правопорушення), мотиви чого наведені в даному вироку, вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними дослідженими у судовому засіданні доказами.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним у судовому засіданні повідомив, що з 24.02.2022 і по сьогоднішній день проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на посаді стрільця-санітара, на даний час на посаді стрільця-санітара третього відділення охорони взводу охорони. В обов`язки входить проведення оповіщення громадян у межах мобілізаційних заходів, а також і оповіщення сімей загиблих бійців. Згідно показань свідка, оповіщення громадян здійснювалося ОСОБА_11 на підставі посвідчення на право оповіщення, підписаного керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 (огляд посвідчення зі згоди учасників проводився в судовому засіданні). У ході заходів з оповіщення здійснюється перевірка документів в осіб, перевіряється наявність військово-облікових документів, за необхідності вручаються повістки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних. Склад групи та місця оповіщення встановлювалися або командиром роти, або командиром взводу. Щодо подій свідок зазначив, що у липні 2024 року, більш точної дати він не пам`ятає, у ході спілкування із чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , і останньому було вручено повістку з метою забезпечення його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних. Під час цих подій разом зі свідком перебував інший військовослужбовець ОСОБА_12 , а також водій з підрозділу муніципальної варти, який в оповіщенні участі не брав та анкетних даних якого свідок не пам`ятає. Також на місці подій перебували дві особи в цивільному зі складу працівників Служби безпеки України, анкетних даних яких він не знає, та які в групі оповіщення не перебували, безпосередньої участі в оповіщенні не брали. У ході цих подій до них підійшла жінка, яка почала питати, що саме вони роблять і свідок продемонстрував їй посвідчення на проведення оповіщення населення та посвідчення учасника бойових дій. У відповідь жінка почала здійснювати відеозйомку на власний мобільний телефон та стверджувала, що вони роблять якісь незаконні дії, сперечалася, повідомила, що її чоловік є військовослужбовцем. Попри суперечку, будь-яке насильство з будь-якої зі сторін не застосовувалося. Чоловік у ході суперечки порвав отриману раніше повістку, а у подальшому всі учасники подій покинули місце цих подій та військовослужбовці продовжили оповіщення громадян в іншому місці. У подальшому свідок побачив відеозапис даних подій в мережі ТікТок, на якому можна було ідентифікувати свідка та іншого військовослужбовця, а також можна було ідентифікувати посвідчення свідка. Відеозапис на думку свідка негативно висвітлює процес мобілізації в Україні. На переконання свідка сама по собі відеозйомка громадянами його як військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 не є порушенням, однак за тієї умови, якщо така відеозйомка не отримує публічного поширення та не призводить до розповсюдження відомостей про мобілізаційні заходи.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним у судовому засіданні надав показання, за змістом яких у 2024 році, більш точної дати він не пам`ятає, будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебуваючи в званні молодшого сержанта, він перебував в районі вул. Пирогова в м. Чернігові та виконував завдання з оповіщення населення. У складі групи з оповіщення разом із ним також перебував військовослужбовець ОСОБА_14 . Також на місці подій перебували працівники ІНФОРМАЦІЯ_11 , анкетних даних яких він не знає. Дані працівники не брали участі безпосередньо в заходах з оповіщення. У ході спроби перевірити військово-облікові документи в чоловіка та вручити йому повістку для явки в ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, до них підійшла невідома жінка. У подальшому дана жінка почала стверджувати, що в них відсутні документи, які підтверджують їх повноваження. Після демонстрації посвідчення на право оповіщення громадян, дана жінка не припинила своєї поведінки та почала знімати їх на мобільний телефон. Унаслідок цієї ситуації чоловік порвав повістку, і всі учасники подій через певний час розійшлись. Всього події тривали близько 10-15 хв. У подальшому, він побачив відеозапис з місця подій за своєї участі в мережі Інтернет. На питання захисту щодо того, чи були в цей день затверджені маршрути оповіщення та ким вони затверджувалися, свідок повідомив, що на даний час цієї інформації він не пам`ятає.

Крім того вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України підтверджується також наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами по справі.

Так, з листа ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 13.07.2024 вих №10/3/94 вбачається, що 09.07.2024, в проміжок часу з 15.00 до 16.00 год на виконання визначених планів стрілець-санітар 1го відділення охорони 1го взводу охорони роти охорони солдат ОСОБА_11 разом із командиром 3го відділення охорони 2го взводу охорони молодшим сержантом ОСОБА_13 здійснювали заходи з оповіщення громадян перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 . У ході перевірки військово-облікових документів у громадянина ОСОБА_15 повз зазначених працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 проходила жінка, яка почала відеозйомку за допомогою мобільного телефону. Говорила на підвищених тонах, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 отримують за кожну особу кошти. Також стверджувала, що у них відсутні службові посвідчення та не мають права на оповіщення громадян. На прохання припинити відеозйомку та не заважати їх діяльності вона не реагувала, та продовжувала їх принижувати. У цей момент ОСОБА_15 з цинізмом порав повістку. Після того, як солдат ОСОБА_11 почав фіксувати інцидент на мобільний телефон ОСОБА_15 сказав, що сам прибуде до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки жінка не заспокоювалася, солдати ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вирішили залишити місце події, а незнайома жінка продовжувала вести відеозйомку та кричати, що вони не мають права проводити оповіщення (а.с. 87 - 86 т. 1).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2024 та довідки до протоколу (а.с. 88 - 92 т. 1) ОСОБА_13 упізнав ОСОБА_6 за фотознімком як особу, яка 09.07.2024 близько 16.00 год перебуваючи біля б. АДРЕСА_2 здійснювала відеофіксацію мобілізаційних заходів на свій мобільний телефон.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2024 та довідки до протоколу (а.с. 93 - 97 т. 1) ОСОБА_11 упізнав ОСОБА_6 за фотознімком як особу, яка 09.07.2024 близько 16.00 год перебуваючи біля б. АДРЕСА_2 здійснювала відеофіксацію мобілізаційних заходів на свій мобільний телефон.

З протоколу огляду інтернет-сторінки від 09.07.2024 (а.с. 98 - 102 т. 1) вбачається, що акаунт в додатку TikTok з іменем ІНФОРМАЦІЯ_16 містить відео, що має статус «закріплене». На відео накладено опис «Сьогодні була свідком наших ІНФОРМАЦІЯ_3 . Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з СБУ відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.S. «СБУ» в гражданці Хлопця врятувала». Відео має 72,9 тис переглядів, 1631 вподобання, 189 коментарів, 87 збережень та 63 репости. Суд зауважує, що приналежність акаунту обвинуваченій та автентичність відеозапису у ході судового розгляду ніким з учасників кримінального провадження під сумнів не ставилася.

Згідно із протоколом огляду інтернет-сторінки від 09.07.2024 (а.с. 103 - 108 т. 1) за результатом виконання пошукового запиту виявлено канал « ІНФОРМАЦІЯ_4 », кількість підписників - НОМЕР_2 . Під час огляду було виявлено користувача з ім`ям « ОСОБА_9 », яка 09.07.2024 о 16:16 год залишила повідомлення наступного змісту «Пирогова у дворі, 2 оливки, 1 масліна і 2 тіпа СБУ, вручають». Далі було встановлено, що користувач « ОСОБА_9 » має нікнейм « ІНФОРМАЦІЯ_19 ».

З протоколу обшуку від 26.07.2024 (а.с. 116 - 120 т. 1) вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено мобільний телефон марки OPPO CPH 2205, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .

Як вбачається з протоколу огляду речей та документів від 26.07.2024 (а.с. 123 - 126 т. 1), предметом огляду виступав вилучений у ході обшуку в ОСОБА_6 мобільний телефон. У подальшому було відкрито додаток «Telegram» встановлений на даному телефоні та зареєстрований на ім`я користувача « ОСОБА_9 » та має нікнейм « ІНФОРМАЦІЯ_19 ». Після відкриття було виявлено в закладці «чати» канал « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який має функцію автоматичного видалення повідомлень через добу після їх публікації. Також в телефону було виявлено соціальну мережу «ТікТок» з персональною сторінкою ОСОБА_6 з ім`ям користувача ІНФОРМАЦІЯ_18 . На сторінці акаунту міститься закріплена публікація тривалістю 00 хв 50 сек із описом: «Сьогодні була свідком наших ІНФОРМАЦІЯ_3 . Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з ІНФОРМАЦІЯ_9 відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.S. « ІНФОРМАЦІЯ_9 » в гражданці Хлопця врятувала». На вказаному відеозаписі зображено дві особи у військовій формі ЗС України, які є співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3, що здійснювали мобілізаційні заходи. Також у ході огляду при відкритті папки «Фотоснимки» було виявлено відеозапис тривалістю 00:50 сек, в ході огляду якого встановлено, що дві особи в військовій формі, а саме військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 , які здійснювали мобілізаційні заходи. Запис виконано на камеру даного мобільного телефону 09.07.2024 о 15.11.

Огляд цифрового вмісту речового доказу - мобільного телефону - за згодою всіх учасників провадження не здійснювався, оскільки всі учасники провадження погодилися та не оспорювали той факт, що зйомка події, яка мала місце 09.07.2024 здійснювалася ОСОБА_6 та саме з даного мобільного телефону.

У судовому засідання було оглянуто відеозапис, опублікований в соціальній мережі ТікТок із описом: «Сьогодні була свідком наших ІНФОРМАЦІЯ_3 . Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з СБУ відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.S. « ІНФОРМАЦІЯ_9 » в гражданці Хлопця врятувала». На відеозаписі зафіксовано на місцевості перебування військовослужбовців ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , із якими в стані суперечки перебуває особа жіночої статі, яка і здійснює фіксацію подій на мобільний телефон. Також на місці перебуває ще декілька осіб в цивільному. Особа жіночої статі активно сперечається із військовослужбовцями, що одягнені в стандартну військову форму Збройних сил України та стверджує щодо незаконності їх дій. Один із військовослужбовців демонструє посвідчення, яке потрапляє в кадр запису. Невдовзі відеозапис закінчується.

Також у судовому засіданні було оглянуто додаток до протоколу огляду інтернет-сторінки від 09.07.2024 (а.с. 103 т. 1), а саме - компакт-диск, на якому збережено скріншоти з групи месенджера Телеграм під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де користувач з ім`ям « ОСОБА_9 » 09.07.2024 о 16:16 год залишила повідомлення наступного змісту «Пирогова у дворі, 2 оливки, 1 масліна і 2 тіпа СБУ, вручають».

Суд відхиляє доводи сторони захисту про незаконність, як на думку захисника, дій працівників територіального центру комплектування та соціальної підтримки, із урахуванням такого.

У першу чергу слід відзначити, що як було встановлено у ході допиту свідка ОСОБА_11 , військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , діяли згідно із доведеним до них безпосереднім керівником завданням та виконували оповіщення громадян у межах мобілізаційних заходів в особливий період, що узгоджується із вимогами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Посвідчення ОСОБА_11 особи, уповноваженої на здійснення оповіщення громадян, досліджувалося в ході допиту свідка за участі всіх учасників кримінального провадження.

Крім того, наявність визначених планів оповіщення та їх виконання ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.07.2024 вих №10/3/94.

У силу частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Судом створювалися належні та рівні можливості для реалізації прав всіх учасників кримінального провадження на обстоювання своєї позиції, зокрема було задоволено клопотання захисту про тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас стороною захисту не ставилося перед судом питання про витребування (наказів про затвердження груп з оповіщення та їх маршрутів, повісток, копій службових посвідчень ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ), тобто про доступ до тих документів, які, як на думку захисту, не були наявні у військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 та зумовлювали незаконність, як на думку захисту, дій даних військовослужбовців.

Також суд зауважує, що поширення в спеціалізованих групах месенджера «Телеграм» інформації про мобілізаційні заходи із зазначенням місць проведення таких заходів є перешкоджанням не лише законній діяльності окремих військовослужбовців з числа певної групи оповіщення (як зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ), законність дій якої намагається поставити під сумнів сторона захисту, а перешкоджанням саме діяльності відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в частині виконання завдань даного органу військового управління, визначених законодавством (зокрема пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154), оскільки сприяє уникненню громадянами заходів оповіщення в опублікованих місцях оповіщення та сприяє штучному формуванню в суспільстві негативного іміджу діяльності таких органів військового управління.

Також суд зауважує, що незгода ОСОБА_6 із окремими аспектами здійснення ОСОБА_13 та ОСОБА_11 заходів із оповіщення не свідчить про незаконність таких заходів у цілому, а окремі порушення визначеного порядку оповіщення, навіть якби такі й мали місце, не завжди вказують на незаконність мобілізаційного заходу як такого, що прямо випливає з позиції ІНФОРМАЦІЯ_17 у складі Верховного Суду , висловленої у пунктах 53 - 56 постанови від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 (справа про оскарження рішень про мобілізацію особи до ЗСУ).

Законність мобілізаційного заходу може бути предметом оцінки адміністративного суду в межах розгляду адміністративного позову про оскарження дій рішень або бездіяльності посадових осіб територіального центру комплектування, поданого фізичною або юридичною особою, права якої порушені внаслідок рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Така оцінка передбачає не лише всебічне встановлення обставин конкретної справи щодо порушення прав певної особи, зокрема перевірку можливих порушень при проведенні мобілізаційних заходів, але й оцінку суттєвості таких порушень та їх вплив на законність мобілізаційного заходу в цілому. Однак така оцінка не є предметом розгляду в межах даного кримінального провадження.

За наведених умов посилання сторони захисту на те, що в межах даної справи стороною обвинувачення не було доведено саме законний характер діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 як підрозділу Збройних Сил України чи іншого органу військового управління, судом відхиляються.

Суд окремо зауважує, що Україна в силу статті 1 Конституції України є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. У демократичній державі громадянин має широкий спектр можливостей для реалізації своєї громадянської позиції в законний спосіб, зокрема: звернення до правоохоронних органів; звернення до суду із позовом до суб`єкта владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій або бездіяльності; інші способи вираження громадянської позиції особи, які узгоджуються із національним законодавством та нормами міжнародного права. Водночас публічне поширення відомостей про діяльність і розташування сил і засобів Збройних Сил України, до яких належать військовослужбовці у складі територіальних органів комплектування та соціальної підтримки, а також про способи здійснення та місця здійснення мобілізаційних заходів, що активно використовується країною-агресором для досягнення своїх військово-політичних цілей на території України, не може за жодних умов являтися законним способом вираження своєї громадянської позиції.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів негативних наслідків дій ОСОБА_6 суд відхиляє з урахуванням такого.

Суд зауважує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, є кримінальними правопорушеннями із формальним складом. Це означає, що кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення дій, передбачених диспозицією статті, у той час як наслідки вчиненого діяння мають значення лише для кваліфікованого складу даної статті кримінального закону, а саме ч. 2 ст. 114-1 КК України (діяння, яке призвело до загибелі людей або інших тяжких наслідків)

За наведених умов посилання захисту на відсутність доказів настання суспільно небезпечних наслідків вчиненого діяння (зриву мобілізаційних планів тощо) не свідчать про відсутність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Крім того, суд не може не зауважити, що поширення відомостей про мобілізаційні заходи, а також про переміщення особового складу Збройних сил України в межах здійснення таких заходів, завдає шкоди виконанню мобілізаційних заходів у особливий період, сприяє досягненню країною-агресором як воєнних, так і пропагандистських цілей та негативно впливає на обороноздатність країни у час відсічі збройної агресії російської федерації. Саме зазначені обставини зумовлюють суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення, однак закінченим склад цього кримінального правопорушення є саме з моменту вчинення діяння, а не з моменту настання наслідків діяння.

Так само, у світлі наведених вище обставин, на юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_6 жодним чином не впливають посилання сторони захисту на перебування на місці подій працівників ІНФОРМАЦІЯ_11 , які в свою чергу не брали безпосередньої участі в оповіщенні громадян, а так само і на непроведення службового розслідування в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наведені обставини жодним чином не нівелюють наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, який доведено за стандартом «поза розумним сумнівом» дослідженими у судовому засіданні доказами.

Щодо юридичної кваліфікації діянь ОСОБА_6 суд дійшов висновку про виключення із формулювання обвинувачення окремих дій обвинуваченої, кваліфікованих стороною обвинувачення як складові епізоду злочинної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 114-1 КК України, що інкримінувалося ОСОБА_6 стороною обвинувачення в межах даного кримінального провадження, кримінальна відповідальність настає за вчинення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Суд зауважує, що склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 114-1 КК України, передбачає наявність вини особи у формі прямого умислу як елемент складу кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 24 Кримінального кодексу України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Наявність умислу як необхідний елемент складу даного кримінального правопорушення вбачається із висновків, наведених у постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 26.02.2019 у справі №653/1302/15-к, а саме: перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань України, як об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого статтею 114-1 КК, за наявності правового режиму особливого періоду, необхідно вважати умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в особливий період.

Тобто, для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 114-1 КК України необхідним є доведення наявності в особи прямого умислу, спрямованого саме на перешкоджання законній діяльності Збройних сил України або інших утворених згідно закону військових формувань.

Суд зауважує, що як вбачається із досліджених у ході судового розгляду доказів, відсутні достатні докази аби вважати, що в момент початку розвитку подій, які мали місце 09.07.2025 в проміжку часу між 15.00 год та 16.00 год безпосередньо за адресою АДРЕСА_2 , та які виразилися у формі суперечки ОСОБА_6 із військовослужбовцями та проведенні відеозйомки, ОСОБА_6 мала умисел перешкодити законній діяльності Збройних Сил України.

Як показала у судовому засіданні обвинувачена, мотивом її дій щодо вступу в суперечку із військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 стали сумніви у їх статусі військовослужбовців та законності дій. І на переконання суду, ці показання обвинуваченої стосовно мотивів її дій саме на початковій стадії даного діяння не були спростовані доказами сторони обвинувачення і не можуть виключатися судом як достовірні.

У цьому аспекті суд не може не звернути увагу на позицію, висловлену в пункті 35 окремої думки судді Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №653/1302/15-к, провадження №51-3696км18 (номер в ЄДРСР: 80396348; справа про обвинувачення особи за ст. 114-1 та ст. 295 КК України). Висловлюючи незгоду з рішенням колегії суддів по суті касаційної скарги засудженого, суддею Верховного Суду із посиланням на практику ЄСПЛ було акцентовано увагу на тому, що суд має бути обережним у питаннях відповідальності за висловлювання ідей, навіть неприйнятних для більшості суспільства та зазначено: «доречно послатися на відомий вислів судді Верховного Суду США , який казав: Ми маємо завжди опиратися намаганням обмежити вираження думок, які ми ненавидимо та вважаємо просякнутими смертельною небезпекою, крім тих випадків, коли воно настільки невідворотно загрожує негайним втручанням в законну та нагальну мету права, що його негайне обмеження є необхідним для порятунку країни. Або інше висловлювання з юриспруденції Сполучених Штатів: «Щоб дійти висновку про виражену та нагальну небезпеку, яка виправдовує обмеження свободи висловлювання, має бути доведено, що було очікуваним або підтриманим негайне і значне насильство або що минула поведінка заявника давала підстави вважати, що його заклики до насильства потягнуть негайні дії з тяжкими наслідками».

За таких умов, публічне висловлення позиції щодо незаконності (на думку особи) дій військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, вимоги до таких осіб продемонструвати їх службові посвідчення або їх відеозйомка (за відсутності її публічного поширення) не може бути автоматично кваліфіковано судом як діяння, що вчинене із прямим умислом перешкодити законній діяльності Збройних Сил України.

Отже, суд не може визнати доведеним за стандартом «поза розумним сумнівом» наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_6 прямого умислу на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України як елементу складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, саме станом на момент початкової стадії подій - виникнення суперечки із військовослужбовцями ОСОБА_11 та ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_2 , оскільки суд не може виключити того, що суперечка на початковому етапі виникла за умови наявності дійсних сумніві обвинуваченої в статусі даних осіб.

Так само щодо цієї частини епізоду злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , та який безпосередньо пов`язаний із суперечкою з військовослужбовцями за адресою: АДРЕСА_2 , суд не може визнати характер дій ОСОБА_6 таким, який може бути кваліфікований саме за ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Відповідно до частини 6 статті 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як було зазначено у згаданій вище постанові Касаційного кримінального суду у складі ВС від 26.02.2019 у справі №653/1302/15-к, перешкоджання законній діяльності Збройних сил України може відбуватися в такий із наведених способів: блокування органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, шляхів сполучення, обладнання, споруд, руху військового транспорту шляхом перекриття руху, виставлення пікетів або постів, організації скупчення людей, тварин або транспорту, влаштування перепон, барикад, завалів тощо; пошкодження, знищення, захоплення або незаконне утримання військових об`єктів, споруд, будівель, техніки, транспорту та об`єктів інфраструктури; інші дії, що спрямовані на створення перепон у діяльності або виконанні військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України своїх службових обов`язків.

Як вбачається із наведеного висновку Верховного Суду, перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України має мати певний ступінь суттєвості, тобто створювати (або бути спроможним створити) певні негативні наслідки для законної діяльності Збройних Сил України або інших утворених згідно закону військових формувань.

Заразом сама по собі суперечка із військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема вимоги пред`явити документи, та навіть відеозйомка військовослужбовців (без її публічного поширення), які не були пов`язані із жодним проявом насильства, та які відбувалися за відсутності в ОСОБА_6 будь-якої психологічної або фізичної переваги над військовослужбовцями, що значно переважали її в кількості і спроможності до опору, не має настільки вагомого характеру, який би міг бути кваліфікований як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України у світлі наведеного вище висновку Верховного Суду .

Зазначений висновок суду узгоджується із показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які в своїх показаннях акцентували увагу на негативних наслідках саме публічного поширення відеозаписів з місця події, на яких були зафіксовані військовослужбовці та місця їх дислокації, а не на самому факті виникненні суперечки за участі ОСОБА_6 , чи навіть на факті проведення нею відеозйомки. Крім того, цей висновок суду узгоджується із тим, що як слідує з показань свідків, працівники правоохоронних органів військовослужбовцями на місце подій з метою припинення дій обвинуваченої не викликалися, як і не вчинялися будь-які інші заходи.

Також суд вважає, що стороною обвинувачення не було надано достатньо переконливих доказів щодо того, що безпосереднім наслідком дій обвинуваченої стало нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (як це зазначено згідно обвинувального акту).

Відповідно до частини 3 статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, наведені вище обставини підлягають виключенню із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Кардинально інша ситуація має місце щодо подальших дій ОСОБА_6 , які мали вираження у виді публікації відомостей про діяльність військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі ТікТок та платформі «Telegram».

Як відзначалося вище, у ході допиту судовому засіданні обвинувачена заперечувала свою обізнаність зі статусом ОСОБА_11 та ОСОБА_13 як військовослужбовців станом на момент здійснення цих публікацій. Однак на думку суду, такі показання ОСОБА_6 спростовуються як здобутими в ході допиту обвинуваченої відомостями, так і письмовими доказами у кримінальному провадженні та показаннями свідків.

Як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, на завершальному етапі подій, що мали місце 09.07.2024 по АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 на прохання ОСОБА_6 демонстрував їй посвідчення особи, уповноваженої на оповіщення громадян. Тобто ОСОБА_6 мала достатньо можливостей ознайомитися із ним та переконатися в статусі ОСОБА_13 як військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, стверджуючи про свою нібито необізнаність (станом на момент публікації) зі статусом ОСОБА_13 та ОСОБА_11 як військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, водночас публікацію в мережі ТікТок ОСОБА_6 здійснила із текстовим описом, що містить формулювання: «Сьогодні стала свідком наших ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Тобто, зі змісту публікації в мережі ТікТок вбачається, що обвинувачена була обізнана про статус даних осіб як військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зрештою суд зауважує, що публікація із зазначення місця оповіщення була зроблена обвинуваченою в спеціалізованій групі для інформування громадян про мобілізаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_3, яка спеціалізовано функціонувала для забезпечення можливості ухилення особами від таких заходів, що чітко та однозначно вказує на обізнаність обвинуваченої із статусом військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, та наявністю в обвинуваченої прямого умислу перешкодити їх законній діяльності щодо оповіщення громадян шляхом здійснення такої публікації.

Про наведене чітко свідчить і спеціалізований сленг, використаний обвинуваченою у її текстовому повідомленні в спеціалізованій групі в месенджері «Телеграм», а саме: «2 оливки, 1 масліна». Саме такий спеціалізований сленг використовується для конспірації повідомлень про діяльність військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, та міститься безпосередньо і в назві групи « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Слід відзначити, що приналежність посадових осіб територіальних органів комплектування та соціальної підтримки до складу Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань була предметом розгляду Касаційного кримінального суду ВС у згаданій вище постанові від 26.02.2019 у справі 26.02.2019 у справі №653/1302/15-к, у якій наведено вичерпний та однозначний висновок - будь-які судження про те, що військові комісаріати України не відносяться до Збройних Сил України та інших військових формувань, необхідно визнавати помилковими.

Наведене в сукупності беззаперечно свідчить про те, що публікації в ТікТок та Telegram обвинуваченою були зроблені із усвідомленням статусу ОСОБА_13 та ОСОБА_11 як ІНФОРМАЦІЯ_3 та змісту їх діяльності з оповіщення громадян в межах мобілізаційних заходів, тобто із усвідомленням протиправного характеру своїх дій та бажанням настання їх протиправних наслідків.

Опубліковані у соціальній мережі ТікТок та месенджері «Telegram» відеоматеріали давали однозначну можливість ідентифікувати на місцевості військовослужбовців Збройних Сил України, отримати інформацію про здійснювані мобілізаційні заходи, та перебували в необмеженому доступі для всіх зацікавлених осіб. Так, поширене в месенджері Telegram повідомлення містило адресу дислокації військовослужбовців (вул. Пирогова), а відеозапис містить фіксацію місцевості, де відбувалися події, і дозволяє зацікавленим особам (у разі необхідності із залученням загальнодоступного програмного забезпечення) визначити місце дислокації військовослужбовців ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

За таких умов суд доходить висновку про те, що ОСОБА_6 за встановлених у ході судового розгляду обставин було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, яка знайшло своє вираження в публікації відомостей про мобілізаційні заходи, місця їх проведення та дислокацію військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3, у соціальній мережі ТікТок та платформі «Telegram», з метою перешкоджання здійсненню мобілізаційних заходів.

Призначаючи покарання, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

У ході судового розгляду судом не було встановлено обставин що пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до статей 66 та 67 КК України.

Оцінюючи відомості про особу обвинуваченої суд бере до уваги те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася (а.с. 139 т. 1), за місцем проживання скарги на неї не надходили, до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с. 141-142 та 196 т. 1) на обліку в лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_20., заміжня (чоловік ОСОБА_18 має статус учасника бойових дій згідно посвідчення № НОМЕР_5 ), обвинувачена має подяки за волонтерську діяльність, у т.ч. на користь підрозділу ЗСУ (а.с. 197 та 222 т. 1).

Іншими словами, до вчинення даного кримінального правопорушення обвинувачену цілком можливо було охарактеризувати як законослухняну особу.

Попри те, що обвинувачена не має постійного місця роботи, однак наявність дитини на вихованні та сімейний статус заміжньої особи дозволяє характеризувати її як особу, що має достатньо міцні соціальні зв`язки.

На можливості виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства було наголошено також у досудовій доповіді органу пробації (т. 1 а.с. 41 - зв.), що суд також бере до уваги при призначенні покарання.

За наведених умов суд дійшов переконання про те, що можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства на даний час збережена.

Також суд бере до уваги й те, що у ході судового розгляду кримінального провадження не було встановлено збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

За таких умов суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 1 статті 114-1 КК України, водночас звільнивши обвинувачену від відбування покарання із встановленням іспитового строку згідно із положеннями статті 75 КК України.

Суд зауважує, що невизнання обвинуваченою своєї вини не є обставиною, що виключає можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання згідно із положеннями статті 75 КК України.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

У судовому засіданні прокурором було заявлено усне клопотання про застосування до обвинуваченої до набрання законної сили вироком запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення такого клопотання у зв`язку із тим, що запобіжні заходи до обвинуваченої раніше не застосовувалися, однак у ході судового розгляду обвинуваченою належним чином виконувалися процесуальні обов`язки, відповідно суд не вбачає достатніх підстав вважати, що на даний час існують достатні ризики, які би виправдовували застосування запобіжного заходу.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно положень статті 100 КПК України, процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, і призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Покласти на ОСОБА_6 передбачені ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід до обвинуваченої до набрання вироком законної сили - не застосовувати.

У порядку положень статті 96-1 та 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави мобільний телефон марки «OPPO» CPH 2205, ІМЕІ1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ2: НОМЕР_6 ; визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень статті 100 КПК України сім-картки мобільних операторів: НОМЕР_1 , НОМЕР_7 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні - повернути обвинуваченій як такі, що не мають матеріальної цінності.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя ОСОБА_1