Справа № 464/3996/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/790/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири) грн.

Речові докази, відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, а саме, пакет «Нової пошти», 2 зіп пакети із психотропною речовоною, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ухвалено знищити, мобільний телефон марки «Sumsung Duos» із сім-карткою, що належить ОСОБА_7 та переданий у камеру зберігання речових доказів ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ухвалено повернути ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1782 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Сихівського районного суду м. Львова від 31.07.2025 щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення питання долі речових доказів та застосування спеціальної конфіскації до мобільного телефону марки «Sumsung Duos» із сім-карткою, що належить ОСОБА_7 . Вважати, що речовий доказ мобільний телефон марки «Sumsung Duos» із сім-карткою, що належить ОСОБА_7 та переданий у камеру зберігання речових доказів ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, конфіскованим в дохід держави.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що всупереч положенням кримінального та кримінального процесуального законів, речовий доказ мобільний телефон марки«Sumsung Duos» із сім-карткою повернуто ОСОБА_7 , тоді як вказаний речовий доказ відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, п.4 ч.1 ст.96-2 КК України підлягав конфіскації, оскільки є знаряддям та засобом вчинення злочинів.

При апеляційному прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити.

Обвинувачена апеляційну скаргу заперечили і просила залишити без зміни оскаржуване прокурором судове рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про долю речових доказів, то вони є такими, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у тому числі, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) (п. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ч. 2 цієї ж статті спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Статтею 96-2 кримінального закону регламентовані випадки застосування спеціальної конфіскації. Згідно з п. 4 ч. 1 цієї ж статті спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувальним актом ОСОБА_7 висунуто обвинувачення, яке визнане судом доведеним, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, відповідно до якого злочин (незаконне придбання психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту) обвинувачена вчинила за допомогою мобільного телефону моделі Galaxy j3 (2016) ІМЕ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови про визнання речей речовими доказами від 07.06.2025 та протоколу огляду речей від 23.06.2025, мобільний телефон марки «Sumsung Duos», моделі Galaxy j3 (2016) із встановленою сім-карткою Київстар НОМЕР_3 , який в ході огляду місця події 06.06.2025 вилучено у ОСОБА_7 , є речовим доказом.

Відтак, мобільний телефон підлягає спеціальній конфіскації, оскільки є знаряддям вчинення злочину. Наведене узгоджується з постановою ККС ВС від 18.07.2024 у справі №750/7496/23.

Однак, зазначені обставини суд першої інстанції не врахував та вирішуючи питання щодо долі речового доказу у вироку помилково зазначив про повернення мобільного телефону обвинуваченій, незважаючи на положення ст. 96-2 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та констатує, що судом першої інстанції було допущене неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Водночас, відповідно до висновку об`єднаної палати ККС у складі ВС від 16.09.2024 у справі №183/4229/23 рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація постановляються у формі ухвали, оскільки застосування згідно з положеннями ст.ст. 96-1, 96-2 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим «іншим випадком», передбаченим ч. 1 ст. 421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченої.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення питання долі речових доказів змінити.

Вважати, що речовий доказ мобільний телефон марки «Sumsung Duos» із сім-карткою, що належить ОСОБА_7 та переданий на зберігання в камеру схову речових доказів ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, конфіскований в дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді