Справа № 192/2140/25
Провадження № 1-кп/192/202/25
В И Р О К

Іменем України

"21" жовтня 2025 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000138, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 липня 2025 року відносно

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гриценки Красилівського району Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, одружена, перебуває у декретній відпустці, має на утриманні двох малолітніх дітей, громадянка України, раніше не судима,

обвинувачену у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення та ОСОБА_3 під час судового розгляду уклали та надали на затвердження суду Угоду від 21 жовтня 2025 року про визнання винуватості за таким обвинуваченням

У ОСОБА_3 на початку листопада 2024 року, більш точної дати під час проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, яка знаходилась за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на пособництво у виготовленні підробленого водійського посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, а саме водійське посвідчення на право керування транспортних засобів категорії «В» з метою його подальшого використання у власних цілях.

Так, ОСОБА_3 на початку листопада 2024 року через мережу «Інтернет» у соціальній мережі «Facebook» з особою, яка надавала послуги по виробництву посвідчень водія, не дотримуючись порядку визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», яка передбачає, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, скориставшись послугами невстановленої під час досудового розслідування особи, під час спілкування з якою, домовилася про виготовлення, подальше придбання та оплату вартості підробленого посвідчення водія за 18 000 гривень.

За попередньою домовленістю, ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, передала невстановленій під час досудового розслідування особі, в електронному вигляді через повідомлення в мобільному додатку «Facebook» свій фотознімок, фото паспорта з анкетними даними та зразок підпису з метою подальшого внесення їх до підробленого посвідчення водія, тим самим вчинила пособництво в підробленні вказаного офіційного документа.

У подальшому ОСОБА_3 приблизно у середині листопада 2024 року, більш точної дати під час проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи у відділені ТОВ «Нова Пошта» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Солоне, вул. Гагаріна, буд. 26а, будучи пособником у підроблені офіційного документа, отримала від невстановленої під час досудового розслідування особи, пакунок у якому знаходилось посвідчення водія, із серією та номером НОМЕР_1 , видане ТСЦ 1242 від 09.11.2024 на ім?я « ОСОБА_3 17.03.1987», з метою його подальшого використання для підтвердження права керування транспортним засобом.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підробленні іншого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права з метою використання його іншою особою.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 09 липня 2024 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, рухаючись за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Солоне, вул. Шевченко, біля буд. 1, маючи при собі підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 заповненого на ім?я « ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 », достовірно знаючи, що саме вказане посвідчення водія на право керування транспортним засобом в порядку визначеному «Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 вона не отримувала та не мала права керування транспортними засобами, була зупинена працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Після чого на законну вимогу працівників поліції надати для перевірки документи, які надають право на керування транспортним засобом, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, пред`явила працівникам поліції, завідомо підроблений бланк посвідчення водія серія та номер НОМЕР_1 , заповнений на ім`я ОСОБА_3 , яке не відповідає за способом друку та спеціальним елементам захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

21 жовтня 2025 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості, яка подана на затвердження суду.

За змістом наданої на затвердження суду Угоди, обвинувачена повністю та беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, які їй інкримінується.

Сторони дійшли згоди щодо такого узгодженого покарання ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України штраф в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень 00 копійок; за ч. 4 ст. 358 КК України штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Розглядаючи питання про можливість затвердження укладеної Угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_3 беззастережно визнала себе винуватою, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії проступків.

На виконання ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитись, що обвинувачена усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосовано.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також, обвинувачена зрозуміла роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Під час судового засідання обвинувачена беззаперечно визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та надала суду згоду на затвердження Угоди про визнання винуватості вказавши, що вона повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження Угоди, а також наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які їй роз`яснені судом.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив затвердити Угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченій узгоджену в Угоді міру покарання.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив Угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в Угоді міру покарання.

Таким чином суд, заслухавши обвинувачену, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши Угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.

Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором не суперечить положенням КК України та інтересам суспільства.

Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є: для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченій при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також вона розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389? КК України.

Тому ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що укладена Угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам ч.ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченої до скоєного, а також те, що вона у судовому засіданні свою вину визнала вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є проступками, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатрично хворих, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на даний час перебуває у декретній відпустці.

Тому суд під час вирішення питання про розмір штрафу згідно положень ч. 2 ст. 53 КК України враховує наявність на утриманні обвинуваченої двох дітей та перебування останньої у декретній відпустці під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винної, її ставлення до вчиненого вважає, що їй необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, а за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, що на думку суду є достатнім покаранням, оскільки інші більш суворіші види покарання є недоцільними з огляду на наявність обставину, яка пом`якшує покарання та визнання своєї винуватості обвинуваченою. Крім того суд призначає покарання, яке було узгоджено сторонами Угоди.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанов про визнання речовим доказом та визначення місця зберігання від 09 липня 2025 року бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 заповненого на ім?я « ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 » визнано речовим доказом та залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Згідно постанови про визнання речовим доказом та визначення місця зберігання від 16 липня 2025 року DVD-диск з відеозаписом визнано речовим доказом та залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Суд вважає, що такі речові докази слід залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно Довідки витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню складають 3 119 гривень 90 копійок, які підлягають стягненню з обвинуваченої.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого суді від 18 липня 2025 року було накладено арешт на посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 заповненого на ім?я « ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 »

З огляду на те, що вказане посвідчення згідно Висновку експерта № СЕ-19/104-25/27473-ДД від 18 липня 2025 року не відповідає за способами друку та спеціальними захистами встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, які знаходяться в офіційному обігу на території України, тому скасування арешту є недоцільним.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314, 373, 374, 468-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 21 жовтня 2025 року між прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та призначити узгоджену сторонами Угоди про визнання винуватості, укладеної 21 жовтня 2025 року міру покарання у вигляді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України та призначити узгоджену сторонами Угоди про визнання винуватості, укладеної 21 жовтня 2025 року міру покарання у вигляді штрафу в розмірі пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

Речові докази по справі: бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , який заповнений на ім?я « ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 » та DVD диск з відеозаписом залишити на зберігання в матеріалах кримінальної справи.

Стягнути з ОСОБА_3 3 119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 90 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні до набрання вироком законної сили не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченій та її захиснику.

Суддя ОСОБА_1