ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року місто Фастів

Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_9 ,

провівши судове засідання у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001622 від 08.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 194, ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 194, ч.2 ст.113, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, ОСОБА_8 що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України у виді тримання під вартою строком на 2 місяці, строк дії якого спливає 06 жовтня 2025 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , не заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи на необґрунтованість прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. Також захисник посилався на можливість обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового або нічного домашнього арешту, який в повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів, заслухавши думки учасників судового провадження дійшла висновку про наступне.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на ряд наявних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не можливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме:

-п.1 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованих злочинів, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

-п.1 ч.3 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 матиме можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення впливу на безпосередніх свідків та можливістю погрозою застосування до них насильства. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

-п. 5 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_6 матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що у разі спроби обвинуваченого вплинути на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на ряд наявних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не можливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а саме:

-п.1 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності ;

-п.1 ч.3 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_8 матиме можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом залякування та здійснення впливу на безпосередніх свідків та можливістю погрозою застосування насильства;

-п.5 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачений ОСОБА_8 матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, що підтверджується тим, що у разі спроби обвинуваченого вплинути на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду, згідно з вимогами ст.178 КПК України суд оцінює суспільну небезпечність та тяжкість злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а обвинувачуються у вчиненні тяжких, особливо тяжких злочинів, максимальне покарання за яке законом передбачене довічне позбавлення волі.

Дійсно, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для законності тримання особи під вартою.

Разом з цим, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим у кримінальних правопорушенях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, то вони можуть ухилитися від суду та вчинити новий злочин. Тобто в даному випадку, на думку колегії, прокурором доведені ризики, передбачені п.1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Має під собою підґрунтя й зазначений прокурором ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 під вартою суду не надано, скарг та заперечень щодо перебування саме під цим запобіжним заходом від них не надходило. Даних, що стан здоров`я ОСОБА_6 , ОСОБА_8 категорично не дозволяє їх утримувати під вартою, у суду немає.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, та позбавляє обвинувачених можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , виконання ними своїх процесуальних обов`язків, клопотання прокурора підлягає задоволенню, запобіжний захід обвинуваченим у виді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 днів.

Керуючись ст. 176, 177,178,183, 186, 193, 194,199, 314-315,370-372 КПК, суд -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2025,включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2025,включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходуна цілодобовий або нічний домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_10