ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

слідчої ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 (ЄРДР за № 0000144),

В С Т А Н О В И В

Старша слідча СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , звернулась до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Луцька, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, фізичної особи підприємця, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000144.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року відмовлено в клопотанні старшої слідчої СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 22 грудня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування. Заборонено підозрюваному ОСОБА_8 , без дозволу слідчого, прокурора або суду залишати місце свого постійного проживання, у період часу з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття). Одночасно покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, який передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, перебуваючи на волі, підозрюваний буде мати можливість впливу на свідків у даному провадженні, схиляючи їх давати неправдиві показання чи відмовитись їх надавати взагалі, тому існують реальні ризики передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, слідчу та прокурора, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підозрюваного та його захисника, які заперечували доводи апеляційної скарги і просили залишити ухвалу слідчого судді без зміни, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

В силу статей 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України є домашній арешт.

Змістом ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Дані вимоги закону, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчим суддею були дотримані.

Як стверджується змістом матеріалів клопотання, 22 жовтня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про:наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення; наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування або суду, а також незаконно впливу на свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді даного клопотання, слідчий суддя перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчою підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у його задоволенні, із достатньою повнотою установив, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, однак не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема того що, конкретно у цьому кримінальному провадженні, є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Також слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Покликання у клопотанні на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років, не свідчить про безумовне недотримання підозрюваним процесуальних обов`язків, які на нього можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Аналогічні твердження неодноразово знаходили своє відображення і у ряді рішень Європейського суду з прав людини.

Зокрема ЄСПЛ у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Не може утримання підозрюваного під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій установлено, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, і на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, зареєстрований як фізична особа-підприємець, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, до суду прибув за викликом у добровільному порядку.

Фактів невиконання чи недотримання підозрюваним ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків стороною обвинувачення ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не наведено.

Тоді як скерування до суду стосовно нього обвинувального акту у іншому кримінальному провадженні, будь-якого впливу на вирішення заявленого клопотання саме у цьому провадженні, немає.

На думку апеляційного суду, ураховуючи при цьому наведену сукупність обставин, запобіжний захід саме у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання у нічний час доби, зможе належним чином забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому зазначені в клопотанні слідчої підстави, з покликанням на які. вона просить застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: