ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Київ

Справа № 725/3523/25

Провадження № 51-3621 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000802 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Чернівецький районний суд м. Чернівців вироком від 14 травня 2025 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

Згідно з вироком ОСОБА_7 03 березня 2025 року, приблизно о 17:00, діючи в умовах режиму воєнного стану, біля під`їзду № 2 по Проспекту Незалежності, 125А у м. Чернівці, реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів; впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу з поверхні лави викрав майно ОСОБА_8 , а саме 3 упаковки дієтичної добавки по 10 флаконів у кожній, вартістю 9 264,67 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому 13 березня 2025 року, приблизно об 11:30, ОСОБА_7 , діючи в умовах режиму воєнного стану, реалізуючи виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу зайшов в під`їзд № 6 по вул. Чорноморській, 4А у м. Чернівці, звідки викрав електровелосипед ОСОБА_9 вартістю 44 789,86 грн, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 09 липня 2025 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор вважає, що апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора щодо необґрунтованого застосування положень ст. 69 КК України, не вказав, яким чином щире каяття та сприяння розкриттю злочину істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також прокурор посилається на те, що апеляційним судом не враховано дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за корисливі злочини проти власності, знову вчинив умисні тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, не працює.

За таких обставин, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є зам`яким, й у суду не було достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала подану касаційну скаргу.

Захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Іншим учасникам судового провадження надсилалося повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з вимогам статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 69 КК України, що призвело до м'якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає їх слушними.

Покарання як захід примусу застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, та полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Прояв індивідуалізації покарання полягає у призначенні винній особі конкретного виду і розміру покарання, який повинен бути співмірним характеру вчинених нею дій, їх небезпечності й даним про її особу, а також відповідати його ознакам і цілям, що сформульовані у ст. 50 КК України. Пропорційність покарання цим складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Підлягають також врахуванню такі об`єктивні та суб`єктивні чинники як, зокрема, цінність тих суспільних відносин, на які посягає винний, тяжкість наслідків (їх характер і обсяг), спосіб посягання, форма й ступінь вини, мотиви і цілі при вчиненні кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання призначається за кримінальне правопорушення, однак застосовується до конкретної особи, тому врахування судом даних, які всебічно характеризують особу винного, також є гарантією призначення справедливого покарання й умовою досягнення мети, яка перед ним поставлена. Таке врахування припускає з`ясування судом і оцінку не лише тих властивостей, рис, якостей і особливостей особи винного, які пов`язані із вчиненим кримінальним правопорушенням, а й інших даних, які його всебічно характеризують.

Згідно з положеннями ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Відповідно до змісту ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив два епізодитяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про його особу.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи ці обставини, суд дійшов висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України і призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

Не погоджуючись з таким вироком суду через м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та застосування положень ст. 69 КК України, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку виклав конкретні доводи щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України та м`якості призначеного покарання, просив скасувати вирок місцевого суду й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора і залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без зміни.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, суд погодився з призначеним засудженому розміром покарання, обмежившись перерахуванням обставин, які пом`якшують покарання, а також послався на позицію потерпілих, які у своїх заявах до місцевого суду просили суд призначити засудженому покарання на розсуд суду або суворо не карати. Також апеляційний суд вказав, що ОСОБА_7 повернув потерпілим викрадене майно, тому дійшов висновку про необхідність залишення вироку місцевого суду без зміни.

Однак з цим висновком апеляційного суду колегія суддів касаційного суду не погоджується з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до положень частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення й іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або суспільну небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити з системного тлумачення положень статей 66 та 69 КК України й тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Як убачається з вироку, місцевий суд при призначенні покарання лише перерахував обставини, що пом`якшують покарання, однак при застосуванні положень ст. 69 КК України, виходячи із загальних засад призначення покарання, не обґрунтував, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Також й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності застосування положень ст. 69 КК України, цього не проаналізував.

Таким чином, висновки суду про можливість застосування до засудженого положень статті 69 КК України не відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, апеляційний суд, погоджуючись із вироком суду першої інстанції щодо застосування за ч. 4 ст. 185 КК України положень ст. 69 КК України, не достатньо врахував конкретні дані, які характеризують особу і на які посилався прокурор у своїй апеляційній скарзі.

На думку колегії суддів Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, знову вчинив дві крадіжки чужого майна.

Верховний Суд вважає висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного покарання.

Ураховуючи викладене, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При цьому суду потрібно врахувати, що за такого ж обсягу висунутого обвинувачення, аналогічних даних про особу обвинуваченого та обставин, які пом`якшують та/чи обтяжують покарання, призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень статті 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім цього,беручи до уваги, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції стає таким, що не набрав законної сили, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним з метою запобігання ризику переховування ОСОБА_7 від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись положеннями статей 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 09 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 березня 2026 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3