ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/2855/22

Провадження №1-кп/522/1635/25

13 листопада 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000051, відомості про яке внесено 25.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого не офіційно, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та є учасниками сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України згідно до ч.1 ст. 2 вказаного кодексу.

У період часу з квітня 2020 року до листопада 2021 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , ніде не працюючи та не маючи постійного заробітку, через невдоволення своїм життям внаслідок зловживання наркотичними речовинами, вирішив створювати своїй матері нестерпні умови проживання шляхом застосування до неї домашнього насильства.

Діючи з вказаною метою, ОСОБА_6 з початку квітня 2020 року по кінець листопада 2021 року, систематично (декілька разів на тиждень), перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, завдавав своїй матері фізичних та моральних страждань, а саме застосовував до неї:

фізичне насильство, яке полягало в навмисному завданні їй ляпасів, стусанів, штовхання, шарпання за одежу, які завдавали потерпілій фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень;

психологічне насильство, яке полягало в нецензурній лайці на адресу матері, приниження та образи її особистої гідності, систематичні погрози застосування фізичного насильства під час яких він систематично пошкоджував побутові речі, які знаходились в квартирі.

Внаслідок вчинення стосовно своєї матері вище описаного фізичного та психологічного насильства та створення тим самим нестерпних умов для спільного проживання в квартирі, ОСОБА_5 вимушена покидати місце свого мешкання. Зазначені систематичні дії ОСОБА_6 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 , погіршення якості її життя.

Як наслідок систематичного протягом тривалого часу вчинення ОСОБА_6 зазначених дій, ОСОБА_5 не маючи сил терпіти їх в подальшому, була вимушена про зазначені дії ОСОБА_6 повідомляти співробітників поліції, якими зважаючи на вказані чисельні постійно повторювані факти домашнього насильства з його боку, прибуваючи на її чисельні виклики за зазначений період часу, стосовно ОСОБА_6 було складено:

- три протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 12.09.2020р., які на даний час судом не розглянуто;

- один протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 19.04.2020р., який на даний час судом;

- постановою суду від 27.08.2021р. за вчинення 29.07.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладання штрафу в сумі 170 гривень;

- постановою суду від 24.05.2021р. за вчинення 25.02.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладання штрафу в сумі 170 гривень;

- постановою суду від 17.01.2022р. за вчинення 18.10.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до адміністративного стягнення у виді накладання штрафу в сумі 340 гривень;

- терміновий заборонний припис від 25.02.2021р. з зобов`язанням зборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

В результаті вищеописаних систематичних фактів домашнього насильства, ОСОБА_6 , в період часу з квітня 2020 року до листопада 2021 року, потерпілій ОСОБА_5 були завдані фізичні та психологічні страждання, які призвели до погіршення якості життя потерпілої.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі та пояснив суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах він через вживання спритних напоїв сварився зі своєю матір`ю через складні особисті стосунки та між ними виникали конфлікти, а тому відносно нього неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення. Вину у вчинених ним адміністративних правопорушень за ст. 173-2 КУпАП він визнавав і викладені у протоколах обставини не заперечував, у зв`язку з чим неодноразово притягався до адміністративної відповідальності та на нього накладались адміністративні стягнення. Також обвинувачений зазначив, що він у 2022 році пішов на війну, після чого такі дії щодо матері припинив і на теперішній час він перебуває на метадоновій програмі і проживає на роботі, періодично все ж навідеє матір, однак постійне мешкає за місцем своєї роботи і неправомірних дій щодо неї більше не вчиняє. У скоєному щиро покаявся, просив суд суворо його не карати, оскільки зробив для себе належні висновки.

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд суворо ОСОБА_6 не карати, оскільки на теперішній час в них налагодилсь стосунки та він змінив відносно неї свою поведінку, а також працевлаштувався.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився із кваліфікацією вчинених ним діянь, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданим ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_6 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і ОСОБА_6 винний у його вчиненні, так як він здійснив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних або психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає його визнання вини.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який працює не офіційно, раніше судимий за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, покарання за яке відбув у повному обсязі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття та визнання провини, а також висновок досудової доповіді, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України, а саме у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання,суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 визнається винним у вчиненні домашнього насильства, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильства починається з «незначних дрібниць». Потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.

Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системний характер таких дій з боку обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 кількох обмежувальних заходів, оскільки це сприятиме виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, застосування відносно ОСОБА_6 , відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, обмежувальних заходів строком на 3 (три) місяці у виді заборони перебування в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_5 та направлення його для проходження програми для кривдників строком, суд вважає доречним та необхідним.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (стаття 1Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння: взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні №0000051 - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження №0000051 не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні №0000051 не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, ст. 91-1, 126-1 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, строком на 3 (три) місяці обмежувальні заходи,а саме:

- заборонити перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- направити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проходження програми для кривдників.

Попередити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про кримінальну відповідальність за ст. 390-1 КК України, тобто за умисне ухилення від проходження програми для кривдників та порушення заборони перебування в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1