Справа № 161/6463/24 Провадження №11-кп/802/522/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002795 від 15 вересня 2023 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та зареєстровану в АДРЕСА_1 , облікованої, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, з повною вищою освітою, заміжню, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, непрацюючу, раніше неодноразово судиму, востаннє, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, який скасовано вироком Волинського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в частині призначеного покарання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, за попереднім вироком Волинського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року та остаточно ОСОБА_7 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Визначено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України термін перебування її під вартою (попереднє ув`язнення) з дня її фактичного затримання, тобто з 13 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованого в м. Лисичанськ, облікованого, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працює, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2022 року за ч. 2 ст.190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, за попереднім вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2022 року та остаточно ОСОБА_8 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Застосовано стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до набрання вироком законної сили.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 визначено обчислювати з 12 год. 00 хв. 14 травня 2025 року, тобто з моменту ухвалення вироку.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Визначено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України термін перебування його під вартою (попереднє ув`язнення) з дня ухвалення вироку, тобто з 14 травня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Вироком суду вирішено питання арештованого майна та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час навесні 2023 року, вступила у попередню змову із обвинуваченим ОСОБА_8 , домовившись про заволодіння грошовими коштами військовослужбовця ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_7 познайомилася у соціальній мережі «Фейсбук», шляхом його обману та зловживання його довірою.

Так, на виконання домовленості про вчинення кримінального правопорушення, в ході спілкування із ОСОБА_11 під різноманітними приводами ОСОБА_7 повинна була просити у ОСОБА_11 кошти на вигадані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для його переконання потреби.

Зокрема, обвинувачена ОСОБА_7 , повторно, перебуваючи у приміщенні ДУ «Луцький слідчий ізолятор», що за адресою: м. Луцьк, вул. Нестора Бурчака, буд. 3, використовуючи мобільний телефон марки «Samsung», IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з сім-картками за мобільними номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з доступом до мережі Інтернет, умисно, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 , за попередньою змовою із обвинуваченим ОСОБА_8 , який перебував у приміщенні ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», що за адресою: м. Рівне, вул. вул. Дворецька, буд.116, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 (яка виникла в ході тривалого попереднього спілкування упродовж березня-червня 2023 року ОСОБА_7 із ним), та обману останнього, що виразилось у повідомленні завідомо неправдивої інформації про обставини, які ніби-то відбуваються та у зв`язку із чим, ОСОБА_7 потребує коштів, у період з 15 червня 2023 року по 11 серпня 2023 року заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 у загальному розмірі 25000 гривень, які останній перерахував з своєї банківської картки на банківські картки, надані ОСОБА_7 , а саме: о 23 год. 07 хв. 15 червня 2023 року - 1000 грн., о 11 год. 24 хв. 21 червня 2023 року - 3000 грн., о 00 год. 43 хв. 22 червня 2023 року - 2500 грн., о 16 грн. 33 хв. 22 червня 2023 року - 1000 грн., о 11 год. 18 хв. 23 червня 2023 року - 1000 грн., о 16 год. 17 хв. 13 липня 2023 року - 1000 грн., о 23 год. 21 хв. 20 липня 2023 року - 5000 грн., о 16 год. 06 хв.. 21 липня 2023 року - 1500 грн., о 18 год. 42 хв. 10 серпня 2023 року - 5000 грн., о 21 год. 43 хв. 10 серпня 2023 року - 2000 грн., о 13 год. 23 хв.. 11 серпня 2023 року - 2000 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_8 , у точно невстановлений досудовим розслідуванням час навесні 2023 року, вступив у попередню змову із ОСОБА_7 , домовившись про заволодіння грошовими коштами військовослужбовця ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_7 познайомилася у соціальній мережі «Фейсбук», шляхом його обману та зловживання його довірою.

Так, на виконання домовленості про вчинення кримінального правопорушення, в ході спілкування із ОСОБА_11 під різноманітними приводами ОСОБА_7 повинна була просити у ОСОБА_11 кошти на вигадані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для його переконання потреби.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» за адресою: м. Рівне, вул. вул. Дворецька, буд.116, діючи з єдиним протиправним умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 , повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , яка виникла в ході тривалого попереднього спілкування упродовж березня-червня 2023 року ОСОБА_7 із ним, та обману останнього, що виразилось у повідомленні завідомо неправдивої інформації про обставини, які нібито відбуваються та у зв`язку із чим, ОСОБА_7 потребує коштів, у період часу з 15 червня 2023 року по 11 серпня 2023 року заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 у загальному розмірі 25000 гривень, які останній перерахував зі своєї банківської картки на банківські картки, які йому надавала ОСОБА_7 , а саме: о 23 год. 07 хв. 15 червня 2023 року - 1000 грн., о 11 год. 24 хв. 21 червня 2023 року - 3000 грн., о 00 год. 43 хв. 22 червня 2023 року - 2500 грн., о 16 год. 33 хв. 22 червня 2023 року - 1000 грн., о 11 год. 18 хв. 23 червня 2023 року - 1000 грн., о 16 год. 17 хв. 13 липня 2023 року - 1000 грн., о 23 год. 21 хв. 20 липня 2023 року - 5000 грн., о 16 год. 06 хв. 21 липня 2023 року - 1500 грн., о 18 год. 42 хв. 10 серпня 2023 року - 5000 грн., о 21 год. 43 хв. 10 серпня 2023 року - 2000 грн., о 13 год. 23 хв. 11 серпня 2023 року - 2000 грн., чим потерпілому ОСОБА_11 заподіяно майнової шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен зокрема, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить змінити оскаржений вирок в частині стосовно ОСОБА_8 та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. Зазначає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Слід враховувати, що ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, погодився на судовий розгляд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, потерпілий претензій до нього немає, а тому призначене йому покарання є надто суворим.

- захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 також вважає призначене обвинуваченій покарання надто суворим та вказує про неправильне застосування положень ст. 71 КК України і незастосування ст. 70 КК України. Крім того, акцентує увагу, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України в період з 15.06.2023 по 11.08.2023 року, тобто до постановлення попереднього вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2023, а тому при призначенні покарання слід було застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, які більш сприятливі для ОСОБА_7 . Таким чином, захисник просить вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання слід змінити, призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з дотриманням вимог ч. 2 ст. 70 КК України щодо обмеження остаточного покарання максимальною санкцією ч. 2 ст. 190 КК України. Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 . В іншій частині вирок залишити без зміни.

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Клопотань про відкладення судового розгляду від потерпілого до суду не надходило та його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про невідповідність призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок суворості, то колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинувачених, їх характеристику, думку потерпілого, у тому числі і ті, на які покликаються захисники у поданих апеляційних скаргах. Взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, його наслідки, зокрема, потерпілий є військовослужбовцем та несе службу у лавах ЗСУ та в своїй заяві повідомив, що шкода йому не відшкодована, однак вказав про відсутність будь-яких претензій до обвинувачених, не наполягав на їх суворому покаранні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених суд відніс щире каяття.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано її вік, те, що вона має на утриманні двоє неповнолітніх дітей (які проживають разом з її матір`ю на тимчасово окупованій території України), інформацію про стан її здоров`я, яка не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, та за допомогою до них не зверталась, а також те, що вона раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, відбувала реальні міри покарання, вчинила дане кримінальне правопорушення перебуваючи у ДУ «Луцький слідчий ізолятор», що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував його вік, інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, та за допомогою до них не звертався, а також те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, відбував реальні міри покарання, вчинив дане кримінальне правопорушення перебуваючи у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченим покарання у межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, вважливим є врахування балансу інтересів обвинувачених та потерпілого, а в апеляційних скаргах захисників обвинувачених не наведено нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання чи могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання, яке визначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в межах санкції інкримінованої їм статті КК України.

Отже, ні в апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено переконливих доводів, що більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченим більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання за правилами ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а не як визначив суд першої інстанції із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Так, згідно з вимогами ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому обов`язковими умовами для застосування наведених вище положень є: 1) наявність вироку, покарання за яким не відбуте; 2) наявність у діях винуватої особи необхідних та достатніх ознак складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно з вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, який скасовано вироком Волинського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в частині призначеного покарання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається і це встановив суд, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном (грошовими коштами потерпілого) шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України у період з 15 червня 2023 року по 11 серпня 2023 року.

Отже, захисник неправильно трактує ситуацію, що ОСОБА_7 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК, та за який її засуджено оскарженим вироком до постановлення попереднього вироку.

Триваючий злочин вважається закінченим, якщо припинено злочинне посягання або припинено злочинний стан завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.

Встановлення того, що злочин є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію, а також обумовлює можливість чи неможливість застосувати до особи амністію, інститут давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також вирішення питання про призначення покарання за сукупністю покарань чи вироків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 вчинила злочин, який вважається закінченим 11 серпня 2023 року, тобто після постановлення щодо неї попереднього вироку від 16 червня 2023 року, який був скасований вироком Волинського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року в частині призначеного покарання,але до повного відбуття покарання, а тому правильно визначив їй остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За таких обставин доводи захисника про необґрунтованість призначення ОСОБА_7 покарання за правилами ст. 71 КК не знайшли свого підтвердження.

З огляду на наведене та враховуючи, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції в кримінальному провадженні не виявив, законних підстав для зміни вироку за доводами, наведеними в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржений вирок - без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2025 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий:

Судді: