Провадження № 1-кп/466/982/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000790 від 25.06.2025 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Іванопілля Костянтинівського району Донецької області , українки, громадянки України, розлученої, з освітою вищою, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України,-

у с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_4 05.05.2025, приблизно о 02:37 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 36 маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом вчинення незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, діючи умисно, використовуючи привласнений у ОСОБА_5 мобільний телефон марки Хіаоmі моделі redmi 8А з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 , який є фінансовим номером, верифікованим АТ КБ «ПриватБанк» для користування послугами вказаного банку потерпілим ОСОБА_5 , а саме мобільного додатку інтернет-банкінгу «Приват24», здійснила зміну паролю до належного ОСОБА_5 облікового запису в мобільному застосунку «Приват24», що призвело до несанкціонованої авторизації в обліковому записі, отримання повного доступу до банківських рахунків та, відповідно, до несанкціонованого втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи.

Крім цього, ОСОБА_4 05.05.2025, у період часу з 12:58 год. по 13:00 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Липинського, 36, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"», пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, які могли б завадити її злочинним діям, таємно, використовуючи раніше привласнений мобільний телефон марки Хіаоmі моделі redmi 8А з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 , який є фінансовим номером, верифікованим АТ КБ «ПриватБанк» для користування послугами вказаного банку потерпілим, знаючи раніше змінений нею пароль до входу в інтрнет- банкінг, викрала з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_4 грошові кошти шляхом їх переказу на банківську карту АТ «Ощадбанк» НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 21 105 грн.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю та суду показала, що є внутрішньо переміщеною особою з окупованої території, не мала постійного житла та засобів для існування, тому вирішила вчинити крадіжку коштів з викраденого нею телефону. У вчиненому розкаюється, просить не позбавляти її волі.

Враховуючи те, що обвинувачена не заперечувала фактичні обставини та судом було встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, обмежився допитом обвинуваченої та оголошенням характеризуючих матеріалів.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї винуватості, її вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, її дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.361 КК України, оскільки вона вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем та за ч.4 ст.185 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інте лектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість та обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також особу винної, яка повністю визнала свою вину та щиро розкаялася, раінше не притягалась до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає, що їй слід обрати покарання у межах санкцій статей, які інкриміновані: за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі. Враховуючи особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, відсутність майнових претензій від потерпілої, суд вважає за можливе при обранні покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 05.01.2026 року включно, тому суд вважає, що його необхідно залишити до набрання вироком законної сили без змін.

Заходи забезпечення кримінального провадження слід вирішити відповідно до статті 174 КПК України.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд.-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та ч.1 ст.361 КК України та призначити покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27.08.2025 року у справі № 466/7953/25 на банківську картку на ім`я ОСОБА_6 АТ «Ощадбанку» НОМЕР_5 світло синього кольору, яку 26.08.2025 було добровільно долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000790 від 25.06.2025- скасувати.

Речові докази:

- банківську картку на ім`я ОСОБА_6 АТ «Ощадбанку» НОМЕР_5 світло синього кольору, яку 26.08.2025 було добровільно долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000790 від 25.06.2025, яку постановою про визнання предметів речовими доказами від 26.08.2025 визнано речовим доказом - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- CD-R диск, на якому виконано запис « 20006335-ВБ», на який записана інформація в електронному вигляді, який постановою про визнання предметів речовими доказами від 25.11.2025 визнано речовим доказом - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя ОСОБА_1