У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із професійно-технічною освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше судимого, останній раз 12.09.2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 4 ст. 186 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців;

- якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність, згідно Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про звільнення від відбування покарання на приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність, згідно Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів"

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання на приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність, згідно Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів".

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується із ухвалою суду, вважає рішення незаконним. Пояснює, що згідно з діючим законодавством, з врахуванням набранням законної сили закону про декриміналізацію по ст. 185 КК України, оскільки сума шкоди менша 3000 грн., просить привести вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання. Клопотання мотивоване тим, що згідно з діючим законодавством, з врахуванням набранням законної сили закону про декриміналізацію по ст. 185 КК України, оскільки сума шкоди менша 3000 грн., просить привести вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд зазначив, що згідно з вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, вчинене кримінальне правопорушення за епізодами, за якими не настає кримінальна відповідальність, судом не розглядається окремо, і вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність, тому кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо, тому суд не знайшов підстав для звільнення ОСОБА_5 за окремим епізодом кримінального правопорушення.

Щодо зменшення призначеного покарання суд зазначив, що незалежно від того, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2025 року засудженого ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке він був засуджений, міра покарання залишається у виді позбавлення волі на строк п`ять років вісім місяців, призначена за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р., оскільки вона поглинула міру покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" (далі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку з набранням законної сили закону про декриміналізацію по ст. 185 КК України, оскільки сума завданої шкоди менша 3000 грн., та просив привести вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 у відповідність. Додатково просив зменшити йому покарання призначене за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22, йому було призначено покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, а покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року декриміналізовано, та ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2025 року звільнено від призначеного покарання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року, повністю відмовлено в задоволенні клопотання засудженого.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.09.2023 у справі №487/3187/23 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років вісім місяців.

Як вбачається з вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22, ОСОБА_5 викрадення майна вчинялося в різний час, деякі епізоди, такі як від 18.10.2022р. на суму 491,82 грн., від 22.10.2022 на суму 949,10 грн., від 27.10.2022р. на суму 931,67 грн., від 03.11.2022р. на суму 2262,52 грн., від 03.10.2023р. на суму 349 грн., від 11.01.2023р. на суму 897 грн., від 21.02.2023р. на суму 617,50 грн., від 21.02.2023р. на суму 334,63 грн., від 03.03.2023р. на суму 290 грн., від 05.03.2023р. на суму 1095 грн., від 09.03.2023р. на суму 2640 грн., від 18.03.2023р. на суму 2649 грн., від 02.04.2023р. на суму 1162 грн., від 03.04.2023р. на суму 420 грн., з 12.00 год. 03.04.2023р. до 12.00 год. 04.04.2023р. на суму 424 грн. є сумами меншими, ніж з яких настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України.

В свою чергу за епізодами від 06.11.2022р. на суму - 8697 грн., від 17.11.2022р. на суму 4800 грн., від 31.12.2022р. на суму 2660 грн., від 15.01.2023р. на суму 3300 грн., від 02.03.2023р. на суму 13000 грн. є сумами викраденого майна за якими настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України.

Оскільки, вчинене кримінальне правопорушення за епізодами, за якими не настає кримінальна відповідальність, судом не розглядається окремо, і вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність, тому кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі №390/235/19 та постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №187/1354/15.

Що стосується зменшення призначеного покарання, суд першої інстанції цілком вірно зазначив, що остаточне покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р. по справі №489/3714/22 було призначено за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року у справі №487/3187/23 шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно до відбування визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років вісім місяців. Отже, незалежно від того, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.07.2025 року засудженого ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом карності діяння, за яке він був засуджений, міра покарання залишається у виді позбавлення волі на строк п`ять років вісім місяців, призначена за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2023р., оскільки вона поглинула міру покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2023 року.

В даному випадку, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2025 року, стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді