Справа № 192/1424/25
Провадження № 1-кс/192/355/25
Ухвала

Іменем України

"17" листопада 2025 р. слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Солоне, Дніпровського (колишнього Солонянського) району Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_3 по внесеному 01 червня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000296 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 3011 КК України, про скасування арешту майна,

за участю учасників провадження:

власниці майна ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась 10 листопада 2025 року до суду з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просила скасувати арешт накладений на мобільний телефон марки «SMART 9» моделі «infinix X6532», чорного кольору, Imei1: НОМЕР_1 , накладений в рамках кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

На обґрунтування клопотання зазначила, що постановою слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 16 вересня 2025 року кримінальне провадження було закрито.

Тому просила скасувати накладений арешт та повернути їй майно.

В судовому засіданні власниця майна підтримала клопотання та просила його задовольнити.

В судове засідання прокурор, за клопотанням якого було накладено арешт не з`явився, причини неявки слідчому судді не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, у відповідність ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття зазначеної особи не перешкоджає розгляду клопотання (а. с. 28).

Вислухавши власницю майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 2 вказаної частини передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по внесеному 01 червня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000296 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 3011 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на мобільний телефон марки «SMART 9» моделі «infinix X6532», чорного кольору, Imei1: НОМЕР_1 , власницею якого є ОСОБА_3 , заборонено власниці майна розпорядження та користування мобільним телефоном марки «SMART 9» моделі «infinix X6532», чорного кольору, Imei1: НОМЕР_1 .

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року по справі №554/2506/22 зазначено, що частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Саме із таких настанов виходить ОП ККС щодо застосування приписів ч. 4 ст. 132 КПК.

Згідно доданої до клопотання про скасування арешту майна постанови слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 16 вересня 2025 року, кримінальне провадження №0000296, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2025 року закрито.

За таких підстав, арешт накладений ухвалою слідчого судді від 17 червня 2025 року припинив свої дію після закриття кримінального провадження і тому підстав для його скасування немає.

Щодо вимоги власниці майна про повернення їй майна, то відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, і тому вказане питання повинно вирішуватись судом, а не слідчим суддею, за клопотанням власниці майна.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що клопотання власниці майна не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 по внесеному 01 червня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженню №0000296 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 3011 КК України, про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1