УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 28 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000316, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшла вищевказана скарга, в якій скаржник посилається на те, він у кримінальному провадженні №0000316 є потерпілим і, користуючись своїми правами, 27 листопада 2025 року звернувся до дізнавача із клопотанням про призначення експертизи для визначення завданої (нанесеної) матеріальної шкоди (збитків). Зазначає, що проведення даної експертизи є критично важливим для встановлення об`єктивної істини у справі та забезпечення всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення. Однак, 01 грудня 2025 року скаржник отримав копію постанови дізнавача від 28 листопада 2025 року про відмову у задоволенні зазначеного клопотання. Вважає, що мотивування даної постанови не відповідає фактичним обставинам, оскільки висновок експерта потрібен потерпілому в кримінальному провадженні для встановлення факту та з`ясування всіх обставин та розміру нанесеної шкоди. На підставі викладеного просить слідчого суддю скасувати постанову та зобов`язати дізнавача призначити судову оціночно-земельну експертизу, поставивши питання: 1) Яка ринкова вартість земельної ділянки з кадастровим номером :01:661:0112? 2) Яка вартість права тимчасового користування (оренди тощо) земельною ділянкою ОСОБА_3 з кадастровим номером :01:661:0112 за період з 25.07.2018 по 15.05.2025? 3) Який розмір шкоди (збитків) нанесений її власнику в результаті самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :01:661:0112 за період за період з 25.07.2018 по 15.05.2025 та інші.

В судове засідання заявник та дізнавач не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали скарги суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в судовому засідання встановлено, що СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області з 06 серпня 2025 року здійснюється досудове розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні №0000316, розпочатого за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України.

Скаржник має процесуальний статус потерпілого у вказаному кримінальному провадженні і ним 27 листопада 2025 року подано клопотання призначення експертизи для визначення завданої (нанесеної) матеріальної шкоди (збитків). Дане клопотання було зареєстроване канцелярією зазначеного органу досудового розслідування.

Постановою дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28 листопада 2025 року було відмовлено у задоволенні поданого клопотання ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що експертиза, яку просить провести потерпілий не належить до експертиз, що є обов`язковими до призначення згідно ст.242 КПК України та є недоцільною, доведення обставин отримання шкоди, її розміру належить безпосередньо до обов`язку потерпілого, вирішується ним особисто у формі подання цивільного позову. Також спірна постанова мотивована посилання на ст.243 ч.1 п.2 КПК України, а саме на те, що сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Відповідно до ст.56 КПК України визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право, окрім іншого, заявляти відводи та клопотання.

Положеннями ст.220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених КПК України, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Нормою до ст.303 ч.1 п.7 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Положеннями ст.40-1 КПК України встановлено, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

В свою чергу, нормою ст.242 ч.2 п.6 КПК України визначено, що слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Диспозицією норми ст.356 КК України встановлена кримінальна відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

За змістом ст.ст.306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчим суддею Вищого антикорупційного суду. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду скарги фактичні обставини в контексті наведених вище норм кримінального процесуального закону, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

За змістом кримінального закону, самоправство характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч установленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою. Злочин визнається закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Питання про те, чи є спричинена самоправством шкода значною, потрібно вирішувати в кожному конкретному випадку. Матеріальну шкоду слід визнавати значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. До нематеріальної значної шкоди при самоправстві потрібно відносити, зокрема, заподіяння шкоди здоров`ю людини, порушення політичних, трудових, житлових та інших конституційних прав і свобод людини і громадянина. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року по справі №134/1199/20.

За змістом ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК, є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Саме з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника кримінальне правопорушення визнається закінченим. Таким чином, зазначений склад кримінального правопорушення належить до так званого матеріального, оскільки настання наслідків є обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення. При цьому сторона обвинувачення повинна довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а суд у разі постановлення обвинувального вироку - навести відповідні мотиви щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями винного і настанням наслідків, передбачених ст.356 КК у виді заподіяння значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Наведений у двох абзацах вище правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі №712/15990/18.

Таким чином, спираючись на наведені вище норми кримінального процесуального закону та правові висновки суду касаційної інстанції, приймаючи до уваги, що кримінальне провадження №0000316 розпочате за ознаками складу правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, і заявник, як потерпілий, звернувся до дізнавача із клопотанням про призначення в рамках такого кримінального провадження експертизи з метою визначення розміру завданої йому імовірно самоправними діями майнової шкоди, що з огляду на матеріальний склад розслідуваного кримінального правопорушення в контексті норми ст.91 ч.1 п.3, ст.242 ч.2 п.6 КПК України свідчить про необхідність перевірки дійсності заподіяння та розміру майнової шкоди потерпілому, однак дізнавачем винесено спірну постанову про відмову задоволенні такого клопотання потерпілого, суд приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та необхідність її скасування в частині відмови у призначенні експертизи щодо встановлення факту та визначення розміру заподіяної потерпілому матеріальної шкоди. Останнє, в свою чергу, зумовлює необхідність зобов`язання дізнавача здійснити повторний розгляд відповідного клопотання потерпілого в частині вирішення питання про призначення експертизи щодо визначення майнової шкоди, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

Відтак, скарга підлягає частковому задоволенню, що зумовлене тим, що скаржник просить суд зобов`язати дізнавача призначити конкретну експертизу та поставити на її вирішення конкретні питання, що суперечить нормі ст.40-1 ч.4 КПК України, згідно якої дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Відтак, слідчий суддя з огляду на вказану норму та з урахуванням на приписи ст.307 КПК України не наділений повноваженнями для втручання у здійснення досудового розслідування шляхом надання дізнавачу певних конкретних вказівок щодо вчинення чи не вчинення певних конкретних слідчих (розшукових) дій та їх змісту.

Суд критично оцінює мотивування спірної постанови дізнавача, оскільки норма ст.242 ч.2 п.6 КПК України фактично передбачає обов`язковість призначення експертизи задля визначення розміру шкоди майнового характеру у матеріальних складах розслідуваних кримінальних правопорушеннях. А норма ст.243 ч.1 абз.2 КПК України, на яку посилається дізнавач, передбачає право саме сторони захисту на залучення експертів на договірних засадах, потерпілий же не належить до сторони захисту у відповідності до ст.3 ч.1п.19 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 304, 306, 307, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Відділення поліції №1 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 28 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000316, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, задовольнити частково.

Постанову дізнавача СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 28 листопада 2025 року, винесену в рамках кримінального провадження №0000316, розпочатого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, в частині відмови у призначенні експертизи щодо завданої потерпілому шкоди майнового характеру скасувати.

Зобов`язати уповноважених осіб СД ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області, якими проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000316, повторно розглянути у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб та строк в рамках вказаного кримінального провадження клопотання потерпілого ОСОБА_3 , яке подане 27 листопада 2025 року, в частині необхідності призначення експертизи задля визначення завданої розслідуваним кримінальним правопорушенням потерпілому шкоди майнового характеру, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

У задоволенні скарги в частині інших заявлених вимог відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1