В И Р О К

Іменем України

№ 610/4536/25 № 1-кп/610/249/2025
м. Балаклія03 грудня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Баку с-ще Сабунчи Азербайджанської РСР; зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з повною загальною середньою освітою; вантажника дільниці тепловодопостачання Шебелинського відділення з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування"; одруженого ; рнокпп ; раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

08 листопада 2025 року, приблизно о 18.00 годині, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с-ще Донець, вул. Центральна, буд. 46, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязні, складним ножом умисно наніс ОСОБА_5 по одному удару в область лівої нижньої частини тулубу та лівого плеча, заподіявши: не проникаючу колото-різану рану в паховій ділянці зліва та колото-різану рану на лівому плечі, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення класифікується як кримінальний проступок.

За правилом ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 2 ст. 125 КК України -

умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило

короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов'язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Обвинувачений: раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно, за недоведеність протилежного; вантажник дільниці тепловодопостачання Шебелинського відділення з переробки газу та газового конденсату АТ "Укргазвидобування", де характеризується позитивно; одружений; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі пробації.

Під час досудового розслідування винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи та на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання винуватості з метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання.

Разом із тим, не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

Визнання обвинуваченим власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Також відсутні докази того, що обвинувачений звертався до потерпілого за пробаченням, примиренням, залагодженням та врегулюванням, відшкодував або приступив до відшкодування вочевидь завданої потерпілому кримінальним правопорушенням майнової та моральної шкоди, що, по факту, свідчить про його байдужість. Тому суд не убачає в діях обвинувачених щирого каяття.

Передбачене ч. 2 ст. 125 КК України кримінальне правопорушення карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також враховує конструктивну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, до кримінальної відповідальності притягується вперше, в цілому є позитивною особою, вчинене є кримінальним проступком.

Проте обвинувачений діяв безпідставно або використав незначний повід для своїх протиправних дій, при собі носив декілька ножів, використав знаряддя у виді ножа, яким холоднокровно, без вагань умисно посягнув на життя і здоров`я людини, наніс поранення різних частин тіла, потенційно міг заподіяти більш серйозної шкоди здоров`ю або навіть позбавити потерпілого життя, оскільки наявну тяжкість тілесних ушкоджень суд пояснює активними діями потерпілого із самозахисту та мінімізації шкоди. У іншому випадку наслідки для потерпілого могли бути непередбачуваними, оскільки обвинувачений самостійно не зупинявся, а у кінцевому результаті потерпілий врятувався втечею. Байдуже віднісся до наслідків своїх дій, відсутність спроб врятувати потерпілого, викликати невідкладні медичну допомогу тощо, навпаки, намагався продовжити свої дії, переслідував потерпілого, вибивав двері його житла. Це вказує на знецінення для обвинуваченого людського життя.

Суд дійшов висновку, що існує значний ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки обвинуваченого для суспільства та окремих осіб.

Кримінальне правопорушення вчинено на ґрунті пияцтва, ведення розгульного, антисоціального способу життя, в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, у складний для країни та людей особливий період боротьби за виживання, поблизу фронту.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити у виді виправних робіт на максимальний строк, з максимальним відрахуванням, що буде необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам, внаслідок чого буде ефективним.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення інших більш м`яких видів або розмірів покарання або із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки у такому разі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призведе до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених через м`якість, воно буде неефективним.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання 1 рік виправних робіт з відрахуванням з суми заробітку двадцяти відсотків в доход держави.

2)Речові докази: ножі за № 2, 3 повернути ОСОБА_3 , а у разі відмови у їх отриманні знищити; оптичний диск з відеозаписами зберігати в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування); інші (у тому числі ніж з рукояттю червоного кольору) знищити.

Вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1