н/п 1-кс/490/425/2026
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

про продовження строків запобіжного заходу

23 січня 2026 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Киргизької Республіки, громадянина Киргизької Республіки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 263 КК України-,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000346 від 10.12.2025, строком на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що не пізніше 09.10.2025 громадянин Киргизької Республіки ОСОБА_5 , перебуваючи на території Киргизької Республіки (більш точні час та місце встановлюються), використовуючи месенджери для швидкого обміну повідомленнями «Viber» «Telegram» та «WhatsApp», де останній мав акаунти зареєстровані до номеру оператора киргизького національного зв`язку НОМЕР_1 розпочав спілкування з невстановленим наразі представником спеціальних служб рф та погодився на співпрацю з метою завдання шкоди Україні, шляхом виконання завдань, які направленні в тому числі й на фізичну ліквідацію осіб, з числа високопоставлених військовослужбовців, які задіяні до надання відсічі диверсійним проявам спеціальних служб на території України.

Так, ОСОБА_5 перебуваючи на території Киргизької Республіки, володіючи інформацією про те, що на разі в Україні триває повномасштабна війна, розв`язана політичним та військовим командуванням рф, розуміючи, що його дії, пов`язанні з виконанням завдань спеціальних служб рф можуть завдати шкоди Україні, вирішив виконувати завдання представників спеціальних служб рф на території України.

При цьому, ОСОБА_5 , розумів, що особи, котрі ставлять йому завдання є співробітниками спеціальної служби рф, які діють від імені держави-агресора на шкоду національній безпеці України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , розуміючи всі наслідки своєї діяльності на користь спеціальних служб рф на території іноземної держави України, вирішив вчиняти умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень держави-агресора, що полягали у проведенні діяльності спрямованої на послаблення обороноздатності України перед рф.

Так, 09.10.2025 ОСОБА_5 , виконуючи поставлене йому невстановленим представником спеціальних служб рф завдання, розуміючи, що вчиняє пособництво державі-агресору, прибув на територію України, а саме до селища Підгородна, Первомайського району Миколаївської області. Перебуваючи на території України ОСОБА_5 , з метою підтримання зв`язку з представником спеціальних служб рф придбав сім-карту з номером національного оператора зв`язку НОМЕР_2 . В подальшому, перебуваючи на постійному зв`язку з представником спеціальних служб рф ОСОБА_5 отримав завдання, що полягало в оренді помешкання на території м. Первомайськ Миколаївської області, де останній мав перебувати до отримання подальшого завдання та отримання вказівок стосовно подальших дій. Так, ОСОБА_5 на виконання завдання представниками спеціальних служб рф орендував житлову квартиру (будинок) за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, 21.11.2025 ОСОБА_5 , перебуваючи за вказаним місцем у м. Первомайськ Миколаївської області, в ході листування з представником спеціальних служб рф отримав завдання, відповідно до якого він мав прибути до м. Києва для здійснення умисного вбивства особи, відомості про яку йому будуть надані. За виконання вказаних злочинних дій ОСОБА_5 представником спеціальної служби рф було обіцяно грошову винагороду, на що ОСОБА_5 погодився.

Згідно поставленого представником спеціальних служб рф завдання, ОСОБА_5 після прибуття до м. Києва мав заселитись до готелю, а після прибути до т.зв. «схрону», де за вказівкою представника спеціальних служб рф мав відшукати вогнепальну зброю та бойові припаси до неї для виконання завдання, що полягало у вбивстві людини. Після вчинення вищеописаних дій, ОСОБА_5 мав слідувати вказівкам представника спеціальних служб рф та вибути поза межі України, а саме до Республіки Польща, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Виконуючи поставлене завдання представником спеціальних служб рф, ОСОБА_5 22.11.2025 прибув до міста Києва та близько 18.00 (більш точний час встановлюється), заселився до готелю «Київ», за адресою: м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 26/1, в номер 1009.

23.11.2025 ОСОБА_5 підтримуючи постійний зв`язок та вказівки представника спеціальних спецслужб рф, з метою реалізації постановленого йому завдання та злочинного умислу на таксі прибув до Солом`янського кладовища у місті Києві та приблизно о 13.44 перебуваючи біля могили з пам`ятником на ім`я « ОСОБА_8 » відшукав з попередньо облаштованого місця т.зв. «схрону» вогнепальну зброю, а саме пістолет марки «Glock» з серійним номером НОМЕР_3 та бойові припаси до нього, а саме патрони калібру 9х19мм у кількості 48 шт.

Після цього, ОСОБА_5 повернувся до готелю «Київ» перенісши туди вищевказаний вогнепальний пістолет та бойові припаси та перебуваючи у готелі отримав від представника спеціальних служб рф інформацію про те, що необхідно буде вчинити умисне вбивство особи 24.11.2025, яка близько 12.00 буде перебувати у приміщенні барбершопу «Характер», за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 20В, отримавши фотозображення цієї особи.

24.11.2025 діючи на виконання завдання представника спеціальних служб рф, з метою реалізації злочинного умислу на вчинення умисного вбивства людини на замовлення, близько 11.08 ОСОБА_5 прибув будівлі барбершопу «Характер», за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 20В та почав спостерігати за особами, що входять до барбершопу. О 12.09 ОСОБА_5 , на виконання поставленого йому завдання, зайшов в середину барбершопу, де приховуючи свої справжні наміри почав спілкування з адміністратором вказаного закладу. Далі, ОСОБА_5 впізнавши у залі особу відомості про яку йому були надані представником спеціальної служби рф, яким є військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_9 , витягнув із внутрішнього правої кишені куртки раніше придбаний ним пістолет марки «Glock» з серійним номером НОМЕР_3 , споряджений 12-ма патронами калібру 9х19мм та направив на ОСОБА_9 , який сидів праворуч від входу до зали майстрів та здійснив спробу двох пострілів, які не відбулись з причин, що від нього не залежали, внаслідок чого, не зміг завершити злочин умисне вбивство ОСОБА_10 на замовлення до кінця, з причин що не залежали від його волі, а саме у зв`язку з тим, що о 12.28 за втручання співробітників Служби безпеки України його злочинні дії були припинені.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи умисно, шляхом надання допомоги представникам спеціальної служби рф, що є невід`ємною частиною держави-агресора вчинив дії на шкоду Україні, шляхом реалізації та підтримки рішення держави-агресора щодо фізичної ліквідації військовослужбовця в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_9 .

Крім цього, 23.11.2025 ОСОБА_5 підтримуючи постійний зв`язок та вказівки представника спеціальних спецслужб рф, з метою реалізації постановленого йому завдання та злочинного умислу на вчинені умисного вбивства, на таксі прибув до Солом`янського кладовища у місті Києві та приблизно о 13.44 перебуваючи біля могили з пам`ятником на ім`я « ОСОБА_8 » відшукав з попередньо облаштованого місця т.зв. «схрону» вогнепальну зброю, а саме пістолет марки «Glock» з серійним номером НОМЕР_3 та бойові припаси до нього, а саме патрони калібру 9х19мм у кількості 48 шт., тобто фактично здійснив придбання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Після цього, 23.11.2025 ОСОБА_5 повернувся до готелю «Київ» перенісши туди вищевказаний вогнепальний пістолет та бойові припаси де зберігав їх до 24.11.2025 року.

Крім цього, перебуваючи на території м. Києва, діючи всупереч вимогам ст. 68 Конституції України, п. 1 «Переліку видів майна, що може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-ХІІ, п.п.9,11,15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та п.п. 11.7 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_5 24.11.2025 без передбаченого законом дозволу носив при собі вогнепальну зброю пістолет марки «Glock» з серійним номером НОМЕР_3 та бойові припаси до нього, а саме патрони калібру 9х19мм у кількості 48 шт.

25.11.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

27.11.2025 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави строком до 23.01.2026 включно

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави зважаючи на положення ч.4 ст.183 КПК України. Додатково пояснив, що на сьогоднішній день існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінальних правопорушень, одне з яких належить до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 роківабо довічне позбавлення волі. Обґрунтованість підозри, на думку прокурора, стверджуєтьсязібраними по справі доказами та повністю відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості» та «розумності». Вважає, що в діях підозрюваного наявні ризики, передбачені п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України для обрання вказаного виду запобіжного заходу. На думку прокурора, жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник в судовому заперечував проти заявленого клопотання про продовження підозрюваному строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив визначити суму застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та перевіривши надані матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слідчого підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до матеріалів клопотання до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено кримінальне провадження № 0000346 від 10.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

25.11.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

27.11.2025 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави строком до 23.01.2026 включно.

23.01.2026 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до чотирьох місяців, до 25.03.2026 року включно.

Вирішуючи заявлене слідчим клопотання та враховуючи вимоги ч.2 ст.177 КПК України щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, суд виходить з наступного.

На виконання вимог положень ч.1 ст.194 КПК України судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 111-2, ч. 1 ст. 263 КК України. Зокрема обґрунтованість підозри стверджується зібраними доказами у матеріалах кримінального провадження, а саме: Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 24.11.2025; Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24.11.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 24.11.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 24.11.2025; Протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 24.11.2025; Протоколом огляду мобільного телефону, що належить ОСОБА_5 від 26.11.2025; Висновком судового експерта сектору досліджень зброї № КСЕ-19/115-25/20397 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, обґрунтовано доведеним є наявність в діях підозрюваного ОСОБА_5 ризиків, передбачених ч.1,4,5 ст.177 КПК України: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він вчинив злочин, один з яких належить до особливо тяжкого та відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 роківабо довічне позбавлення волі та у випадку доведення виниу вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваному загрожує реальне позбавлення волі. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час не проведено в повному обсязі всіх необхідних і можливих слідчих дій та не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_5 міг діяти, та може здійснювати дії, направлені на знищення відомостей доказового характеру про вчинення ним кримінального правопорушення.Також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, через свої стійкі зв`язки з представниками рф, перебуваючи на волі, в умовах збройної агресії проти України та ведення бойових дій, може продовжувати умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору, окупаційній адміністрації державі-агресора, шляхом надання інформації про Збройні Сили України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. У відповідності до рекомендацій, наданих Верховним Судом у Листі від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Зазначена позиція попередньо була висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року. А тому надані рекомендації слідчий суддя також враховує при вирішенні даної справи.

Продовжуючи підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, одне з яких за своєю правовою природою та об`єктом спрямування спрямовані проти основ національної безпеки України, яке належить до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання на строк від 10 до 12 роківпозбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти Української Держави та Українського Народу, що тим самим підвищує ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого його підозрюють. Крім того, суд вважає, що в діях підозрюваного наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та вони доведені прокурором, підозрюваний є працездатною особою,тяжкими захворюваннями не страждає, а відтак відсутні підстави, які б перешкоджали продовженню підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден інший більш м`який запобіжний захід на даному етапі досудового розслідування, на думку суду, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Тому з урахуванням обставин клопотання та долучених до матеріалів клопотання письмових документів, а також враховуючи стадію кримінального провадження, суд вважає виправданим та обґрунтованим клопотання слідчого про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри та з метою уникнення ризиків, які з часом не зменшилися.

Щодо можливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Поряд з цим положеннями ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, суд вважає за можливе не визначати підозрюваному розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 182, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить починаючи з 23 січня 2026 року до 22 березня 2026 року включно (в межах строку досудового розслідування).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1