ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2856/25 Справа № 215/8041/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року про продовження дії строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 05 жовтня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування, вчинення іншого злочину чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, які на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою в задоволені клопотання прокурора відмовити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у видідомашнього арешту .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказуєпро те, що перебуває під вартою понад десять місяців та вважає вказаний строк тривалим, є інвалідом з 2019 року, хворіє на неврологічний стан та контузію у зв`язку з чим потребує лікування. Крім того опікується своєю хворою матір`ю ОСОБА_7 1937 р.н., та має постійне місце проживання.

Вказує про відсутність намірів переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Звертає увагу, що прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України .

В доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки матеріали справи сфабриковані слідчим та не містять жодних доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, а обвинувачення носить формальний характер.

Стверджує про упереджене ставлення до нього зі сторони судді ОСОБА_1 , який здійснює розгляд кримінального провадження з обвинувальним ухилом.

Вказує, що досудове розслідування було проведено з порушенням вимог КПК та порушено його право на захист, оскільки був позбавлений права надавати пояснення та збирати докази своєї невинуватості.

Позиції сторін в суді:

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу суду не надходило.

Тому, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників провадження.

Мотиви суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

17 жовтня 2024 року слідчим суддею Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовженно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 жовтня 2025 року.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.Тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину полягає у відсутності стійких соціальних зв`язків обвинуваченого, крім того останній раніше судимий за корисливі злочини, обвинувачується у злочині, вчиненому в період, коли мав не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень та зважаючи на тяжкість покарання, яке йому може загрожувати, особливо в умовах воєнного стану зростає ризик переховуватись від суду.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано встановив, що обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає обвинувачений.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, дослідженні судом першої інстанціїта цим обставинам надано належну правову оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність ризиків передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції надано належну оцінку кожному із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризику та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів, враховуючи схильність ОСОБА_6 до вчинення протиправних діянь, що останнійобвинувачується у новому кримінальному правопорушенні, яке належить до категорії тяжких злочинів, маючи невідбуту частину покарання за попереднім вироком, свідчить про можливість обвинуваченого продовжити вчиняти або почати вчиняти інше кримінальне правопорушення, а загроза від ймовірного покарання за тяжкий злочин вказує, на наявність ризику переховування від суду.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність захворювання, що потребує лікування, колегія суддів зазначає, що ні обвинуваченим, ні стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, тому суд апеляційної інстанції відноситься до даного твердження обвинуваченого критично.

Твердження апелянта, щодо тривалого часу перебування під вартою не спростовує необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, а саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість застосування даного виду запобіжного заходу.

У зв`язку з чим колегія суддів не вбачає порушення розумних строків під час розгляду зазначеного кримінального провадження та тривалого часу перебування обвинуваченого під вартою, тому вважає за доцільне на даному етапі застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апелянта про порушення права на захист при розгляді питань про продовження строку тримання під вартою, є безпідставними оскільки розгляд цього питання відбувався за участю захисника та обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого на недоліки в кримінальному провадженні, що суд першої інстанції не бере до уваги докази сторони захисту, а бере до уваги докази обвинувачення та щодо порушення вимог кримінально-процесуального законодавства під час досудового розслідування, не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України, тож колегія суддів не надає оцінки даних доводів.

Твердження апелянта про упереджене ставлення до нього зі сторони судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 не може бути взято до уваги, оскільки обвинуваченим не наведено будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували вказаний факт.

Доводи обвинуваченого, щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, не є предметом дослідження даної апеляційної скарги, оцінку буде надано судом 1-ї інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст. 368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду, тому апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині не перевіряються.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, ураховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, судом першої інстанції правильно реалізовано право, передбачене п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України щодо не визначення розміру застави.Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою без визначеного розміру застави, є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеній у ст. 177 КПК України.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: