КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , погодженого прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0002830 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., із одночасним покладенням на нього обов`язків, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_11 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх _____________________________________________________________________________

Справа № 755/16363/25Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/9107/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що повідомлена ОСОБА_6 підозра за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, є обґрунтованою та на даний час підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак слідчий суддя при розгляді клопотання залишив поза увагою вказані обставини та не взяв до уваги докази, надані прокурором, які могли істотно вплинути на його висновки.

16.12.2025 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона посилалась на необгрунтованість апеляційної скарги, зазначала про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину та недоведеність існування ризиків. передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002830 від 29.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 367 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідування встановлено, що в невстановлений органом досудового розслідування час та дату, однак не пізніше 26.04.2024 року у ОСОБА_6 , який, будучи фізичною особою-підприємцем, є службовою особою, оскільки він є керівником трудового колективу найманих робітників, які на підставі укладеного з ним трудового договору сприяють йому у здійсненні підприємницької діяльності, виник злочинний умисел на видачу завідомо неправдивих офіційних документів з метою заволодіння чужим майном - коштами місцевого бюджету, а саме видачу паспорту якості фарби водно-дисперсійної фасадної ТМ «Supra» №09-3 від 05.03.2024 (далі - паспорт),який фактично не відповідає дійсності. Так, у паспорті якості фарби водно-дисперсійної фасадної ТМ «Supra» №09-3 від 05.03.2024 зазначений «підпис» та посада начальника лабораторії ПрАТ «Коростенський завод «Янтар» ОСОБА_13 , яка станом на 05.03.2024 є померлою особою (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, завантажив на майданчик «Прозорро» заздалегідь підроблений паспорт якості фарби водно-дисперсійної фасадної ТМ «Supra» №09-3 від 05.03.2024 для участі у проведенні державної закупівлі UA-2024-04-10-009617-а, видавши, ти самим завідомо неправдивий офіційний документ.

На підставі даного завідомо неправдивого офіційного документа - паспорта, ОСОБА_6 прийняв участь у державній закупівлі UA-2024-04-10-009617-а, що дало змогу йому перемогти, за результатами якої, 26.06.2024 між управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації як покупцем та ФОП ОСОБА_6 як постачальником укладено договір про закупівлю №115, предметом якого була поставки фарби у кількості 1060 штук загальною вартістю 1 408740,00 грн. без ПДВ.

При цьому, реалізуючи свій злочинний план, ФОП

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно

розуміючи, що вартість товарно-матеріальних цінностей за вказаним договором значно вища ніж середня ринкова, а технічні характеристики фарби не відповідають вимогам тендерної документації, упродовж часу з 22.07.2024 по 01.08.2024 поставив на адресу управління освіти на підставі видаткових накладних фарбу водно-дисперсі фасадну ТМ «Supra», 14 кг (10л) (біла) у кількості 1060 штук згідно до договору

№115 від 26.06.2024.

Також, на підставі платіжних інструкцій №2800 від 29.07.2024, №№ 2868, 2869, 2870, 2871 від 06.08.2024 з рахунку управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на рахунок ФОП ОСОБА_6 перераховано грошові кошти на загальну суму 1 408 740,00 грн. без ПДВ як оплату вартості фарби водно-дисперсійної фасадної ТМ «Supra», 14 кг (10л) (біла) у кількості 1060 штук згідно до договору №115 від 26.06.2024.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи, встановлено, що розмір збитків місцевому бюджету м. Києва у сумі завищення вартості товарів - фарби (фарби фасадної), у зв`язку з оплатою коштів Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ФОП ОСОБА_6 за товари, поставлені за Договором №115 від 26.06.2024, з врахуванням Висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи (ринкова вартість фарби - 972,67 грн), документально підтверджується у сумі 377 709,80 грн.

29.10.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 366 КК України; та у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 191 КК України.

31.10.2025 слідчий Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., із покладенням на нього обов`язків, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_11 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10.11.2025 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання слідчого.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з недоведеності органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та недоведеності наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

З таким висновком колегія суддів не погоджується.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необгрунтованість пред`явленої йому підозри, жодним чином не мотивувавши його та не навівши відповідного обгрунтування в оскаржуваній ухвалі.

Разом з тим, дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 підтверджуються на цьому етапі розслідування сукупністю зібраних органом досудового розслідування даних, долучених до клопотання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо належності та допустимості зібраних у справі доказів, їх достатності та взаємозв`язку, наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, правильності кваліфікації його дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

На даному етапі провадження, колегія суддів у відповідності до вимог процесуального закону обмежується виключно питанням визначення причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та приходить до висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності до вказаних злочинів для застосування обмежувальних заходів.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок слідчого судді про недоведеність наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий у клопотанні.

Так, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 5 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні; продовжити вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, характер і конкретні обставини кримінальних правопорушень.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер кримінальних правопорушень та їх наслідки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України та безпідставно відмовив в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави.

Разом з тим, встановивши обгрунтованість доводів слідчого про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає належним чином не вмотивованими доводи слідчого та прокурора про необхідність визначення підозрюваному застави саме у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Так, якзазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Гарантії, передбачені частиною 3 статті 5 Конвенції, покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Тому розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не погоджується з висновками слідчого та прокурора щодо необхідності визначення ОСОБА_14 застави у виді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень, та вважає, що наведених у клопотанні слідчого та апеляційній скарзі прокурора доводів є недостатньо для визначення застави у вищевказаному розмірі.

Відомостей про майновий стан підозрюваного, який би давав підстави для висновку про можливість внесення підозрюваним застави у вказаному прокурором розмірі, до апеляційної скарги не долучено та в ході апеляційного розгляду не надано.

Ураховуючи дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, є фізичною особою-підприємцем, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, яка є інвалідом з дитинства, беручи до уваги його процесуальну поведінку та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про розмір збитків, заподіяння яких, згідно даних повідомлення про підозру, інкриміновано ОСОБА_6 в сумі 377 709, 80 грн., колегія суддів приходить до висновку про можливість визначення ОСОБА_6 застави у середніх межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень у національній грошовій одиниці, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених п.п. 2-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного, колегія суддів враховує вимоги ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до якої, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

Як визначено п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у межах кримінального провадження № 0002830 ОСОБА_6 повідомлено про підозру 29.10.2025, а тому, на час звернення слідчого із клопотанням до слідчого судді, та на день розгляду слідчим суддею вказаного клопотання, граничним днем закінчення строку досудового розслідування було 29.12.2025.

За таких обставин, при постановленні нової ухвали, колегія суддів може визначити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків лише до граничного дня закінчення строку досудового розслідування, який існував на час постановлення оскаржуваної ухвали, тобто до 29.12.2025.

Ураховуючи наведене, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, із покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 29.12.2025.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0002830, задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень в національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити в межах строку досудового розслідування кримінального провадження до 29 грудня 2025 рокувключно.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3