Справа № 503/1612/25
Провадження №1-кп/503/119/25
УХВАЛА

29 жовтня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в рамках судового провадження у кримінальному провадженні № 0001465 від 15.09.2025 року, клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Межове Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисники адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

встановив:

Прокурор звернувся до суду з вище вказаним клопотанням, в якому просить суд обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з м. Кам`янське, Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками, іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказане клопотання обґрунтоване посиланням на викладення обставин кримінального правопорушення, обвинувачення у вчиненні якого пред`явлено ОСОБА_4 та викладене у змісті обвинувального акту, а також відзначено, що вагомість самого обвинувачення підтверджується доказами зібраними у даному кримінальному провадженні в ході досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також існування ризиків, передбачених п.1, 3 і 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду; незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Ураховуючи викладене прокурор вважає, що для запобігання наведеним ризикам доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово із покладенням на нього відповідних обов`язків.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив задовольнити з викладених в ньому обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відзначаючи, що обвинувачений своєю процесуальною поведінкою спростував існування заявлених прокурором ризиків, тому просили відмовити в задоволенні цього клопотання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання обґрунтоване, але підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно до ст. 177 КПКУкраїни метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень першого і другого речення ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Судом встановлено, що 24.06.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а 19.09.2025 року складений та вручений обвинувальний акт з обвинуваченням у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Вагомість пред`явленого обвинувачення підтверджується зібраними у даному кримінальному провадженні в ході досудового розслідування доказами, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який доданий до обвинувального акта.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

З досліджених судом матеріаліввбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином, санкція якого передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, у зв`язку з чим та беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання винним, та вагомість наявних доказів, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду, що передбачений пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим прокурором не доведено існування ризиків, передбачених:

- пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що такі дії або принаймні спроби таких дій вчинялися обвинуваченим, зокрема в період після 29.09.2025 року до теперішнього часу, коли запобіжний захід застосований у відношенні останнього на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2025 року (а.п.96-100) вже закінчив свою дію;

- пунктом 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що обвинувачений раніше був судимий або принаймні притягався до кримінальної відповідальності за вчинення якого-небудь іншого діяння, окрім інкримінованого у даному кримінальному провадженні.

При цьому, згідно пункту 9 ч.1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

В свою чергу суд відзначає, що наведенні прокурором у своєму клопотанні обґрунтування не містять зазначення обставин, які б могли сприйматися судом як свідчення того, що під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період з 20.08.2025 року по 29.09.2025 року останній не дотримувався умов застосування цього запобіжного заходу, а також у період вже після того (коли у відношенні обвинуваченого не було застосовано запобіжного заходу).

У відповідності до вимог ч.3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При цьому, згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу ч.4 ст. 194 КПК України передбачає, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У зв`язку з чим суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого настільки суворого запобіжного заходу як домашній арешт та вважає, що до нього буде доцільно застосувати найбільш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена судом з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Водночас, з огляду на перебування судового провадження в суді розташованому в м. Кодима, Одеської області, що передбачає участь у призначених судом засіданнях обвинуваченого, який мешкає в м. Кам`янське, Дніпропетровської області, із можливістю безпосереднього прибуття до будівлі суду, а не лише участь в засіданнях виключно у режимі відеоконференції, тому суд не вбачає доцільності у застосуванні обов`язку не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду.

Також не обґрунтованим суд вважає заявлений прокурором в своєму клопотанні обов`язок щодо повідомлення обвинуваченим прокурору про зміну свого місця проживання та місця роботи, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене і обвинувальний акт щодо обвинуваченого знаходиться на розгляді саме в провадженні суду.

Керуючись ст. 132, 176-205, 315, 369, 372 КПКУкраїни, суд

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками, іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Здійснення контролю за виконанням обвинуваченим особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього судом обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Встановити строк дії обов`язків покладених даною ухвалою на обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ч.5 ст. 194 КПК України, два місяці, тобто до 29.12.2025 року (включно).

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її проголошення і підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1