Справа № 521/598/26
Номер провадження:1-кс/521/400/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 03.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,,

ВСТАНОВИВ :

Старший слідчий СВ відділення поліції №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси з клопотанням, погодженим з прокурором, про надання дозволу на проведення огляду у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012 від 03.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 03.01.2026 до відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №l ГУНП в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_5 , більш детальна інформація не розголошується в інтересах слідства, який просить прийняти міри правового характеру до групи невідомих осіб, які на території Хаджибейського району м. Одеси в умовах воєнного стану погрожуючи фізичною розправою вимагають грошові кошти у сумі 17 600 доларів США.

В подальшому 20.01.2026 проведено затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та особистий обшук цієї особи. В ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки Redmi 10 з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEL 2: НОМЕР_2 та з сім-картою НОМЕР_3 ,

- 100 купюр номіналом 100 доларів США з серією та номером QF02307625B.Постановою старшого слідчого від 20.01.2026 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України є збереження речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, що вилучені предмети є речовими доказами, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий просить накласти на зазначене майно арешт.

Слідча на адресу суду направила заяву, в якій просила здійснити розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала та просила задовольнити. Крім того, зазначила, про відсутність заперечень з боку власника майна щодо накладення арешту та про повідомлення його про розгляд зазначеного клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

На підставі викладеного та враховуючи, що слідчий своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідності проведення судових експертиз, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання слідчого про арешт майна із забороною користування, розпорядження та відчуження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони розпорядження та користування майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 - задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000012 від 03.01.2026 року, а саме:

-мобільний телефон марки Redmi 10 3 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та з сім-картою НОМЕР_3 ,

- 100 купюр номіналом 100 доларів США з серією та номером QF02307625В, які 20.01.2026 року вилучено в ході особистого обшуку при затриманні особи в порядку ст. 208 КПК України, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1