Провадження №1-кс/522/5627/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 подане в рамках кримінального провадження №0000632 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання, слідчими слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.09.2025 за №0000632 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Приморською окружною прокуратурою м. Одеса.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.09.2025 до ЧЧ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби "102", про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні туалету на шостому поверсі гуртожитку №6 за адресою: м. Одеса, вул. Довженка. буд. 9-А, народивши новонароджену дитину викинула її з вікна, у наслідок чого дитина загинула. Труп дитини направлено до ДСУ "ООБСМЕ". В ході огляду трупа встановлено, що смерть дитини настала внаслідок ушкоджень, отриманих при падінні зі значної висоти.

08.09.2025 року, слідчим було здійснено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Довженка, буд. 9-А. Під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Довженка, 9-А, було оглянуто прибудинкову територію, де виявлено труп новонародженої дитини, далі при огляді прибудинкової території та поруч з трупом новонародженої дитини на відстані 215 см. від умовної лінії кута та на відстані 366 см. від будинку виявлено біологічну речовину, яку вилучено та поміщено до паперового конверту NPU-0354039. Окрім цього, у ході огляду виявлено бордюр на якому міститься слід РБК, а саме на відстані 310 см. від багатоквартирного будинку з я кого здійснено змив за допомогою марлевого тампону та поміщено до паперового конверту NPU-0354040.

Постановою слідчого від 08.09.2025 у даному кримінальному провадженні вилучені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даний час у кримінальному провадженні, з метою встановлення обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення необхідно забезпечити збереження вилученого майна з метою використання вказаного тимчасово вилученого майнадля забезпечення проведення ряду слідчих (розшукових) дій, в першу чергу огляду та судових експертиз, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину та відповідає критеріям ст. 98 КПК України, задля проведення відповідних експертиз, необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт тимчасово вилученого майна матиме наслідком його повернення та зміни його конструктивних властивостей, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, вказане майно відповідає критеріям статті 98 Кримінального процесуального кодексу України та є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також тільки заборона користування та розпорядження вказаним майном може запобігти його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На підставі вищевказаного, у зв`язку з тим, що за допомогою вказаних предметів скоєно кримінальне-протиправне діяння, вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, виникла необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні шляхом накладення арешту.

Водночас внаслідок збройної агресії військ рф на теритоії міста Одеси, залучення слідчих з групи слідчих до проведення першочергових слідчих дій після обстрілів військами країни агрессора рф міста Одеси відразу після проведення проведення огляду місця події, об`єктивно унеможливило невідкладно скласти, погодити та направити до слідчого судді зазначене клопотання у відповідності до норм КПК України. Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що строк був пропущений із поважних причин.

Враховуючи викладене вище, враховуючи наявність декількох об`єктивних причин пропуску встановлених строків, виникла необхідність у їх поновленні для подачі та розгляду клопотання.

Виходячи з наведеного, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням та просить накласти арешт на вищевказані речі, які є речовими доказами з метою їх збереження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності сторін кримінального провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Як передбачено ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Слідчий в клопотанні просив поновити пропущений строк на звернення з клопотанням про накладення арешту на вилучене 08.09.2025 року майно, оскільки внаслідок збройної агресії військ рф на теритоії міста Одеси, залучення слідчих з групи слідчих до проведення першочергових слідчих дій після обстрілів військами країни агресора рф міста Одеси відразу після проведення обшуку при затримання підозрюваної особи, об`єктивно унеможливило невідкладно скласти, погодити та направити до слідчого судді зазначене клопотання у відповідності до норм КПК України.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про поновлення строку подачі клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню, оскільки слідчим строк пропущений з поважних причин та здійснені оперативні дії для забезпечення належних доказів, якими обґрунтовано клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення . Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи викладене вище та практику ЄСПЛ, застосування якої є безумовною складовою національного законодавства, є обґрунтовані підстави накладення арешту на відповідне майно, що при наявних обставинах кримінального провадження є виправданим та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження, який при наявних потребах досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна, який також необхідно накласти з метою збереження речових доказів.

З клопотання та наданих до нього матеріалів, вбачаються підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а саме з метою забезпечення збереження вилучених у кримінальному провадженні речей та документів, які за обставинами кримінального провадження є речовими доказами, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Слідчим в клопотанні конкретно вказаний перелік майна, на яке належить накласти арешт, а також до нього додані документи, якими він обґрунтовує його доводи.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 , про арешт майна - задовольнити.

Поновити слідчому старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №5 ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 , процесуальний строк на подання клопотання про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження №0000632 від 08.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.117 КК України.

Накласти арешт на тимчасове вилучене майно у ході проведення огляду місця події поруч з гуртожитком за адресою: м. Одеса, вул. Довженка, буд. 9-А, а саме:

- паперовий конверт NPU-0354039 в якому міститься марлевий тампон із змивом РБК;

- паперовий конверт NPU-0354040 в якому міститься марлевий тампон із змивом біологічної рідини.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: