ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1572/25
Провадження № 1-кс/131/25/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2026 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність процесуального прокурора та формальний характер процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2026 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області в порядку ст.ст.303-307 КПК України із скаргою на бездіяльність процесуального прокурора та формальний характер процесуального керівництва у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

В обґрунтування вимог скарги вказано, що ОСОБА_3 є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000056.

Зазначає, що у межах даної скарги предметом судового контролю є не формальний факт надання прокуратурою відповіді заявнику, а реальне здійснення процесуального керівництва у частині прийняття та належного процесуального оформлення рішень, належний контроль за діями органу досудового розслідування та вжиття процесуальних заходів щодо збереження доказів, про існування та ризик втрати яких заявник повідомляв завчасно.

Зокрема, на даний час йому, як стороні кримінального провадження, не було доведено прийняття прокурором будь-яких процесуальних рішень, спрямованих на: забезпечення збереження відеодоказів; їх витребування; належне інформування сторони про хід та результати виконання вказівок прокурора та перевірку доводів, викладених у заявах і клопотаннях.

Відсутність таких відомостей не зумовлена пасивністю заявника, а є наслідком того, що прокурором не було оформлено та доведено до відома ОСОБА_3 процесуального рішення, яке б фіксувало результати виконання наданих вказівок та фактичний стан доказів, передбаченого КПК України, зокрема у формі постанов, письмових повідомлень або викликів.

Вказує, що саме ця обставина - відсутність належного процесуального оформлення та доведення до відома сторони будь-яких рішень або результатів процесуального керівництва і є предметом судового контролю в межах даної скарги.

Скаржник зазначає, що 22.12.2025 року отримав письмову відповідь прокуратури, у якій було зазначено, що процесуальним прокурором надано відповідні вказівки органу досудового розслідування. У зазначеній відповіді наведено перелік таких вказівок, однак не наведено відомостей про стан їх виконання, строки реалізації або результати дій. вчинених на їх виконання.

Надалі, орієнтовно 07-08 січня 2026 року, заявнику було повідомлено про надання додаткових вказівок прокурора. Водночас, не було повідомлено, чи виконані раніше надані вказівки, не надано інформації про результати дій органу досудового розслідування, не вручено жодних процесуальних документів, які б підтверджували виконання або невиконання відповідних вказівок. За таких обставин, заявник отримував інформацію лише про факт надання вказівок прокурора, однак не отримував відомостей про їх процесуальну реалізацію та наслідки, що унеможливлює перевірку ефективності здійснення процесуального керівництва.

Під час особистого звернення заявника до прокуратури ним було поставлено прямі запитання щодо виконання вказівок, наданих ще 22.12.2025 року, отримання від органу досудового розслідування відповідей на такі вказівки та обов`язку повідомлення заявника про результати вчинених процесуальних дій.

У відповідь прокурор обмежився усним повідомленням про те, що відповідні відомості «містяться в матеріалах кримінального провадження», при цьому відмовившись надати копії будь-яких документів, повідомити про строки виконання вказівок та підтвердити факт їх виконання або невиконання.

Водночас заявнику не було надано жодного процесуального роз`яснення, не здійснено виклику у порядку, передбаченому КПК України, та не вручено жодного письмового або іншого офіційного повідомлення про результати процесуального керівництва

За таких обставин процесуальне керівництво з боку прокурора фактично зводилося до усного інформування без належного процесуального оформлення та без можливості перевірки здійснення контролю за діями органу досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_3 у поданій скарзі зазначає, що з моменту подання перших заяв у межах кримінального провадження № 0000056 і по даний час ним неодноразово зазначалося на існування відеозаписів, що можуть зберігатися на камерах відеоспостереження, бодікамерах та інших технічних носіях. У поданих заявах і клопотаннях прямо вказувалося, що такі відеозаписи: фіксують події, які мають істотне значення для кримінального провадження; можуть підтвердити або спростувати дії конкретних посадових осіб та є об`єктивними доказами, не залежними від показань сторін.

При цьому, заявнику повідомлялося про надання прокурором вказівок органу досудового розслідування, однак заявнику не було доведено до відома жодного процесуального документа, який би підтверджував фактичне витребування зазначених відеозаписів, надання слідчому процесуальних доручень щодо їх отримання та вжиття заходів для забезпечення їх збереження з урахуванням обмежених строків зберігання.

Таким чином, за відсутності процесуально оформлених рішень та доведених до відома сторони відомостей про стан таких доказів, питання їх фактичного збереження та витребування залишається невизначеним у процесуальному сенсі.

Саме ця обставина - відсутність процесуальної фіксації дій, спрямованих на забезпечення збереження та витребування відеодоказів і зумовлює необхідність судового контролю.

Щодо обов`язку слідчого судді втрутитися з метою недопущення втрати доказів ОСОБА_3 зазначає, що в межах кримінального провадження № 0000056 суду та стороні обвинувачення було повідомлено про існування відеозаписів, які фіксують події, що мають істотне значення для перевірки дій посадових осіб, зокрема:

-15.12.2025 року - під час відповідних процесуальних дій стороні обвинувачення було відомо про наявність відео фіксації;

- 22.12.2025 року - у письмовій відповіді прокуратури підтверджено надання процесуальних вказівок, у межах провадження;

- 23.12.2025 року заявником повторно порушено питання щодо наявності та збереження відеозаписів.

Таким чином, станом на кінець грудня 2025 року орган досудового розслідування та процесуальний керівник знали або повинні були знати про існування відповідних відеодоказів та необхідність вжиття невідкладних заходів щодо їх витребування і збереження. Разом з тим, на теперішній час заявнику не повідомлено, чи були такі відеозаписи фактично витребувані; не вручено жодного процесуального документа, який би підтверджував їх збереження; не надано інформації про вжиті заходи з урахуванням обмежених строків зберігання тенічних записів.

За таких обставин процесуальний стан зазначених доказів залишається невизначеним, а можливість перевірки фактичної наявності чи втрати відеозаписів відсутньою. У даній ситуації, на думку скаржника, саме слідчий суддя є єдиною процесуальною особою, яка може перевірити фактичну наявність або відсутність відеодоказів; витребувати матеріали, що підтверджують вжиття заходів щодо їх збереження та запобігти подальшим незворотнйм наслідкам, пов`язаним із можливою втратою доказів.

Невжиття заходів судового реагування за таких умов означатиме відсутність будь-якого ефективного контролю за збереженням доказів, наслідки чого не можуть бути усунуті в з подальшому процесуальному порядку.

За наведених обставин, ОСОБА_3 вважає, що судове реагування в межах даної скарги не зводиться до формальної перевірки факту надання прокуратурою письмової відповіді, оскільки предметом судового контролю є реальне здійснення процесуального керівництва, забезпечення збереження доказів та перевірка ризику їх втрати, про який було повідомлено заздалегідь.

3 урахуванням того, що суду повідомлено про існування відеозаписів, які мають істотне значення для перевірки дій посадових осіб, а також про обмежений строк їх автоматичного зберігання, ОСОБА_3 вважає, що слідчий суддя зобов`язаний вжити активних процесуальних дій, спрямованих на встановлення фактичного стану таких доказів.

Зокрема, в межах здійснення судового контролю слідчий суддя повинен:

-витребувати від органу досудового розслідування та процесуального прокурора інформацію про фактичну наявність або відсутність відеозаписів, на які посилається потерпілий, із зазначенням конкретних дат, часу та місць фіксації;

- з`ясувати, чи приймалися будь-які процесуальні рішення щодо витребування або збереження таких відеозаписів після того, як сторона обвинувачення була повідомлена про їх доказове значення;

- перевірити, чи надавалися прокурором вказівки щодо витребування та збереження відеодоказів, а також чи були такі вказівки фактично виконані;

- встановити, чи було потерпілого належним чином повідомлено про результати

виконання відповідних вказівок у порядку, передбаченому КПК України;

- у разі встановлення факту втрати відеозаписів з`ясувати причини, часові межі та коло посадових осіб, відповідальних за неприйняття процесуальних рішень щодо їх збереження.

Не проведення зазначеної перевірки та обмеження судового реагування виключно констатацією наявності відповіді прокуратури означатиме відсутність ефективного судового контролю за збереженням доказів, що унеможливить будь-яку процесуальну оцінку наслідків їх втрати.

В зв`язку із вказаним, ОСОБА_3 просить:

- визнати бездіяльність процесуального прокурора, яка полягає у формальному здійсненні процесуального керівництва без належного контролю за виконанням

наданих вказівок та без вжиття своєчасних заходів щодо збереження доказів такою, що не відповідає вимогам статей 22 та 26 КПК України;

- зобов`язати процесуального прокурора та орган досудового розслідування вжити невідкладних заходів, передбачених статтями 97 та 107 КПК України, для витребування, фіксації та збереження відеодоказів, які ще можуть існувати, із належним процесуальним оформленням кожної такої дії.

- зобов`язати процесуального прокурора надати суду та потерпілому інформацію про фактичне виконання вказівок прокурора, наданих у межах даного кримінального провадження, результати їх виконання органом досудового розслідування та процесуальні рішення, прийнятті або не прийняті у зв`язку з цими вказівками, із зазначенням причин.

- витребувати від органу досудового розслідування та процесуального прокурора відомості щодо: наявності або відсутності відеозаписів, про існування яких суд було повідомлено; дати, часу та місця їх фіксації; строків та умов їх зберігання; причин втрати таких відеозаписів (у разі їх відсутності на момент розгляду скарги).

- зобов`язати процесуального прокурора повідомити потерпілого про результати виконання вказівок та процесуальних дій у спосіб, передбачений КПК Україні, а не шляхом усних або декларативних повідомлень про наявність матеріалів у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Іллінецькогорайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 від 19 січня 2026 року відкрито провадження за скаргою ОСОБА_3 та призначено до судового розгляду на 20 січня 2026 року, зобов`язано Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надати слідчому судді матеріали кримінального провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056.

В судові засідання 20 та 21 січня 2026 року скаржник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про судові засідання з розгляду скарги, не з`явився. Натомість, в поданих заявах заявлено клопотання про розгляд скарги без його участі.

З приводу вказаного зазначаю наступне. Так, відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).

У частині другій статті 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Чергове відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням недоліків законодавчого регулювання розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які в аналогічних ситуаціях унеможливлюють дотримання встановленої КПК України процедури, а також з огляду на відсутність єдиної та сталої судової практики з цього питання, приходжу до переконання, що будучи належним чином повідомленим про дату судового засідання за даними вказаними в скарзі, не цікавлячись про подальший розгляд поданої скарги, неявка в судове засідання скаржника без повідомлення поважності причин такої неявки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, що нівелює завдання Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржника, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях 303-308 КПК України, та розгляду справи в межах розумних строків.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак, з врахуванням вимог ч.3 ст.306 КПК України, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

В зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 ПК України).

Згідно п.7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся із скаргою до слідчого судді на бездіяльність процесуального прокурора та формальний характер процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, 23.12.2025 року слідчим СВ ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000056 від 18 серпня 2025 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язу із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вказане підтверджує, що досудове розслідування кримінального провадження на даний час завершено.

Про вказану обставину слідчому судді стало відомо з матеріалів кримінального провадження № 0000056 під час судового засідання 21 січня 2026 року. Таким чином, після відкриття провадження слідчому судді стали відомі обставини, що є перешкодою для розгляду по суті поданої скарги ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Статтею 3 КПК України визначено терміни, які вжито в цьому Кодексі.

Так, відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК України кримінальним провадженням визнається досудове розслідування та судове провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Згідно з п.2 ст.283 КПК України досудове розслідування може бути закінчено у формі закриття кримінального провадження, звернення до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, звернення до суду з обвинувальним актом, звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру, звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Закриття кримінального провадження - це форма закінчення досудового розслідування, яка є заключним етапом розслідування, на якому, прокурор, слідчий чи дізнавач, підбивають підсумок провадженню, аналізують й оцінюють сукупність зібраних доказів і на цій основі формулюють у постанові висновок про неможливість подальшого провадження через наявність передбачених законом обставин.

Законність прийняття відповідним суб`єктом рішення про закриття кримінального провадження може бути перевірена шляхом його оскарження. Таким правом кримінальний процесуальний закон наділяє: заявника, потерпілого, його представника чи законного представника (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України).

З вказаною правовою позицією погоджується об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду, що вбачається із постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 178/50/20.

Положення пункту 24 частини 1 статті 3 КПК України визначають, що судовим провадженням визнається кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, з аналізу вказаних положень КПК України можна дійти висновку про впорядкованість кримінального провадження, його стадійність, що в свою чергу, обумовлює встановлений порядок вчинення процесуальних дій на кожній стадії.

Зокрема, нормами глави 26 КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» визначено як перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскарженні «під час досудового розслідування» (стаття 303 КПК України).

Використання в цій главі КПК України словосполучення «під час досудового розслідування» дає підстави стверджувати про те, що вказані дії, в тому числі оскарження рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, може здійснюватися виключно на стадії досудового розслідування, тобто до закриття кримінального провадження.

Передбачені процесуальними нормами обмежені строки досудового розслідування обумовлюють необхідність термінового вирішення питань під час досудового розслідування, у зв`язку з чим КПК України встановлює скорочені строки розгляду заяв та скарг на даній стадії. Зазначене зумовлене необхідністю оперативного здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування, виходячи з засад цієї стадії провадження. Закінчення ж цієї стадії завершує здійснення функції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, яка реалізується слідчими суддями, з чим відповідно відпадає необхідність в оперативності такого судового контролю.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Вказане дає підстави для висновку, що статтею 303 КПК України обмежено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, такими умовами як, вид рішення, дії чи бездіяльності та стадією кримінального провадження (під час досудового розслідування).

Отже, розгляд і вирішення питань, передбачених главою 26 КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» можуть відбуватися лише під час досудового розслідування, і мають бути припиненими із закінченням стадії досудового розслідування, оскільки невиконання цих вимог може призвести до порушення принципу правової визначеності через вирішення тотожного питання різними судами однієї інстанційності в тому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, станом на час проведення судового засідання 21 січня 2026 року стадія досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 серпня 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, закінчена, що не оспорюється учасниками судового провадження.

Відтак, слідчий суддя не має процесуальної можливості розглядати по суті скаргу ОСОБА_3 після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки стадія досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчена, а слідчий суддя не наділений повноваженнями здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні після завершення стадії досудового розслідування, незважаючи на факт призначення розгляду скарги.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги обставини закінчення досудового розслідування на час розляду сарги, з урахуванням висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі №569/17036/18 від 19 лютого 2019 року, провадження за скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3,5,24,26,303-309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність процесуального прокурора та формальний характер процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_5