Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000946 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Гориця Менського району Чернігівської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.2631, ч.1 ст.263, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному виготовленні вибухового пристрою, зберіганні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, державній зраді та готуванні до терористичного акту, вчинених за наступних обставин.

За невстановлених обставин, однак не пізніше початку лютого 2025 року ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, з метою надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, що завдає шкоди обороноздатності та державній безпеці України, використовуючи мобільний застосунок "Telegram", встановив і підтримував співпрацю з невстановленою особою - представником Російської Федерації, який також є підписником Telegram-каналу " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та замість ім?я використовував нікнейм " ОСОБА_10 " (" ІНФОРМАЦІЯ_3 "), та який, в свою чергу, запропонував ОСОБА_8 співпрацю за грошову винагороду, зокрема, вчинити в м. Києві вибух, метою якого було порушення нормального режиму роботи одного з Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. ОСОБА_8 усвідомлюючи, що спілкується з представником Російської Федерації, погодився на вказану пропозицію та почав виконувати завдання. У період з не пізніше початку лютого по 22 лютого 2025 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи відповідно до вказівок вищевказаної особи, періодично спілкуючись з нею через мобільний застосунок "Telegram", використовуючи раніше придбані в магазинах товари широкого вжитку, а саме, автомалярну та армовану стрічки, болти, гайки, кнопковий мобільний телефон, "Vanish", електроліт, ацетон, алюмінієву пудру та інші, необхідні для збірки саморобного вибухового пристрою, за грошову винагороду в сумі 300 доларів США виготовив такий пристрій. Після виготовлення в домашніх умовах саморобного вибухового пристрою ОСОБА_8 зберігав його за місцем проживання за вказаною раніше адресою, достовірно знаючи, що він буде використовуватись у подальшому для вчинення вибуху в м. Києві з метою завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, порушення громадської безпеки, залякування населення, задля завдання шкоди одному з ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак ОСОБА_8 не зміг довести до кінця злочинні дії, так як 22 лютого 2025 року о 03 годині 26 хвилин був затриманий працівниками Служби безпеки України на етапі готування до вчинення терористичного акту, а саморобний вибуховий пристрій був вилучений під час обшуку.

Ухвалою підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2025 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта та за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 25.12.2025 включно без визначення розміру застави.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави як альтернативний запобіжний захід у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає що 24.02.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжується близько 10 місяців без альтернативи. Між тим, на переконання захисника, обвинувачення за ч.2 ст.111, ч.1 ст.14 ч.2 ст.258 КК України, тобто у державній зраді та готуванні до вчинення терористичного акту, необґрунтоване, оскільки наявні в справі докази, в тому числі протоколи огляду переписки в месенджері "Telegram" та протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій лише доводять виготовлення ОСОБА_8 саморобного вибухового пристрою. Однак не простежується обізнаність обвинуваченого про мету подальшого використання цього пристрою, про те, що він спілкується з представником Російської Федерації. У обвинуваченого відсутнє негативне відношення до державної влади України, до проведення мобілізації в Україні, до роботи Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки і він не висловлює готовність здійснювати підпали, бажання завдати шкоду державі чи конкретним об`єктам/особам, тощо.

Також вказує, що ризики, які враховувалися слідчими суддями на стадії досудового розслідування, перестали існувати. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується лише тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому, проте сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику ухилення, не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. В контексті практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови"). На відсутність зазначеного ризику вказує те, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, співпрацював зі слідством на стадії досудового розслідування, має місце проживання в м. Києві, не судимий, в розшуку не перебував і не намагався втекти з місця події. На думку захисника, у разі визначення розміру застави, є можливість покласти на ОСОБА_8 обов`язок здати свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за кордон. Звертає увагу, що ОСОБА_8 пропонували підписати заяву на обмін до Російської Федерації, однак він відмовився.

Щодо ризиків незаконного впливати на свідків у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то в цьому немає сенсу, оскільки показання свідків не підтверджують висунуте обвинувачення і запобігти цьому ризику можливо покладенням обов`язку утриматись від спілкування з ними. Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (рішення у справі "Яжинський проти Польщі"), але зі спливом часу інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом завдяки проведенню дізнання, перевіркою, даванням показань (рішення у справі "Клоот проти Бельгії"). Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, також відсутній з огляду на особу обвинуваченого і те, що інкриміновані йому дії були припинені внаслідок проведення обшуку.

Тож, з урахуванням даних про особу ОСОБА_8 застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 і законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак, застосування більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аніж такого виняткового, як тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам в апеляційній скарзі про відсутність обґрунтованого обвинувачення. Не вправі давати таку оцінку і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час підготовчого судового провадження, адже докази на цій стадії не досліджуються.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 та 15 років з конфіскацією майна або без такої, що усвідомлює обвинувачений. Варто зауважив суд на запровадження в Україні воєнного стану, стадію судового провадження, в якому судовий розгляд по суті ще не розпочато, у зв`язку з чим дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, не є співмірними з ризиками, які продовжують існувати, в тому числі ризиком переховуватись від суду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що родина ОСОБА_8 перебуває за кордоном, обвинувачений не має постійного джерела доходу, не проживає за місцем реєстрації, у зв`язку з чим у нього відсутні міцні соціальні зв`язки в Україні.

Ці обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані раніше дії. До того ж, ухвала, яка переглядається, вже втратила дію, оскільки ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2025 ОСОБА_8 знову продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3