Провадження № 1-кп/638/1177/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0009816 від 04.11.2024 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Обідне Немирівського району Вінницької області, українець, громадянин України, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді: головного сержанта 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 11.11.2021 № 230 солдата ОСОБА_5 , призваного на строкову військову службу, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 3 навчальної роти військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 28.02.2024 № 61 сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Також встановлено, що ОСОБА_5 залучено до складу ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ «Хортиця» для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних сил України від 19.06.2023 № 15818, бойового розпорядження командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 25.06.2023 №116/1/3434т, бойового розпорядження командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 09.08.2024 №БР-4186т, бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.07.2024 № БРС-2377дск, бойового розпорядження командира НОМЕР_2 оаембр від 29.07.2024 №3291/5Р/дск.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено та діє й до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших.

Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його.

Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, перебуваючи на посаді головного сержанта 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 23.08.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 23.08.2024 приблизно о 17:40 першим заступником командира 1 батальйону оперативного призначення - начальником штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ майором ОСОБА_6 вишикувано особовий склад НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в тому числі і сержанта ОСОБА_5 , в пункті тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_3 з метою доведення усного наказу на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_4 БТГр НОМЕР_3 броп НГУ № 87 від 23.08.2024.

Під час шикування першим заступником командира 1 батальйону оперативного призначення - начальником штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ майором ОСОБА_6 в усному порядку доведено наказ на підставі бойового розпорядження командира 2 БТГр НОМЕР_3 броп НГУ № 87 від 23.08.2024 про необхідність до 23.00 23.08.2024 зайти для посилення на позицію СП «Шахтар» за визначеними координатами, з метою обладнання укриття, нарощення невибухових загороджень перед переднім краєм позицій, створення та забезпечення ефективної системи вогню.

Не погоджуючись з вище вказаним наказом сержант ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ, а саме до 23.00 23.08.2024 зайти для посилення на позицію СП «Шахтар» за визначеними координатами, з метою обладнання укриття, нарощення невибухових загороджень перед переднім краєм позицій, створення та забезпечення ефективної системи вогню.

Після чого, у зв?язку з відкритою відмовою сержанта ОСОБА_5 виконувати усний наказ, доведений першим заступником командира 1 батальйону оперативного призначення - начальником штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ майором ОСОБА_6 на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_4 БТГр НОМЕР_3 броп НГУ № 87 від 23.08.2024, сержанта ОСОБА_5 залишено в пункті постійної дислокації 2 БТГр 1 броп НГУ, чим останній підірвав боєготовність та боєздатність 2 БТГр 1 броп НГУ.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся. Також зазначив, що вважає свій вчинок неправильним та негідним військовослужбовця. Обставини скоєння кримінального правопорушення навів аналогічні викладеним вище та в обвинувальному акті. Повідомив про намір та бажання в подальшому продовжити військову службу в Збройних Силах України.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності позиції останнього, роз`яснивши обвинуваченому про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З урахуванням викладеного, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що подія правопорушення мала місце, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Обідне Немирівського району Вінницької області, громадянин України, неодружений, станом на час ухвалення рішення проходить військову службу на посаді: зовнішнього пілота безпілотних авіаційних комплексів (сапера) екіпажу безпілотних авіаційних комплексів № 01-04-04-02РУ 4-ї бойової групи 4-ї групи спеціального призначення (безпілотних систем) окремого загону безпілотних систем спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » військової частини НОМЕР_5 НГУ, раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, виконує службово-бойові завдання, спрямовані на забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, стан здоров`я задовільний.

Крім того, суд бере до уваги відомості, що зазначені в службовій характеристиці тимчасово виконуючого обов`язки командира окремого загону безпілотних систем спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_5 » полковника ОСОБА_7 від 09.10.2025 року, в якій зазначено, що за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_5 Наційональної гвардії України сержант ОСОБА_5 зарекомендував себе наступним чином: програму бойової підготовки засвоїв з загальною оцінкою «Добре». На заняттях виявляє ініціативу та уважність. Завдання, визначені йому, виконує сумлінно. У період з 02.08.2025 по теперішній час виконує службово-бойові та спеціальні завдання на Покровському напрямку. Постійно підвищує рівень професійних знань. Додержується вимог статутів Збройних сил України. Висновок: за своїми морально-психологічними та діловими якостями сержант ОСОБА_5 відповідає займаній посаді.

Відповідно до клопотання командира окремого загону безпілотних систем спеціального призначення Центру спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 » полковника ОСОБА_8 від 11.06.2025 року, командування окремого загону безпілотних систем спеціального призначення надає згоду на продовження проходження військової служби військової частини НОМЕР_5 на вакантній посаді зовнішнього пілота безпілотних авіаційних комплексів (сапера) екіпажу безпілотних авіаційних комплексів № 01-04-04-02РУ 4-ї бойової групи 4-ї групи спеціального призначення (безпілотних систем) окремого загону безпілотних систем спеціального призначення, у зв`язку з чим просить суд не призначати покарання ОСОБА_5 пов`язане з позбавленням волі, оскільки останній продовжує проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_5 Національної гвардії України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Ставлення до виконання службових обов`язків обвинуваченого, бажання й надалі продовжувати службу в Збройних Силах України, яку він почав нести у віці 19 років, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, притягнення до кримінальної відповідальності вперше також визнаються судом обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. З урахуванням вищенаведеного та особи винного суд вважає можливим призначити йому покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, ніж зазначене санкцією цієї статті.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 вперше, даних про його особу, ставлення до виконання службових обов`язків військової служби, визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення до скоєного, намір продовжити службу в ЗСУ та в їх сукупності, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі. Також, на підставі ч. 1 ст. 58 КК України вважає можливим замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з можливістю внесенням застави у розмірі 60 560,00 грн. Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 15.10.2024 року з 17 год 10 хв.

Згідно з копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.70127543.1 від 16.10.2024 року ОСОБА_9 було внесено заставу у розмірі 60 560,00 грн.

16.10.2024 року ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються довідкою про звільнення серії ХАР № 02285 від 16.10.2024 року.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У зв`язку з цим запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_5 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України. Також враховується належна процесуальна поведінка під час розгляду справи та відсутність майнових стягнень. Тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_9 .

На підставі приписів ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України суд зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 15.10.2024 року до 16.10.2024 року у строк покарання.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 15.10.2024 року по 16.10.2024 року, із розрахунку три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави (після звільнення з-під варти) до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Заставу в розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн 00 коп, внесену 16.10.2024 року за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів: засудженому з дня отримання копії вироку, іншим учасникам судового провадження з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1