ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/646/26 Справа № 243/1681/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000574 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора на вирок Слов`янського міськрайонного Донецької області від 12 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тривалий час спільно мешкають у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить останній. 15.08.2021 приблизно об 22 годині 30 хвилин у ОСОБА_8 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, через конфлікт з ОСОБА_9 з метою помсти виник умисел на пошкодження чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме: домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Після цього, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне пошкодження майна ОСОБА_9 , обравши спосіб пошкодження чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зайшов в приміщення сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де взяв пляшку з нафтопродуктом - бензином. Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, 15.08.2021 біля 22 години 30 хвилин (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим) ОСОБА_8 підійшов до третього від входу до вищезазначеного будинку вікна, облив його нафтопродуктом (бензином), який є легкозаймистою рідиною, тобто використавши таку рідину для підпалювання, та за допомогою запальнички підпалив його. Потім, підійшов до вхідних дверей вищезазначеного будинку, також облив його нафтопродуктом (бензином), який є легкозаймистою рідиною, тобто використавши таку рідину для підпалювання, та за допомогою запальнички підпалив її. В результаті умисних дій ОСОБА_8 виникла пожежа, причиною якої стало внесення у штучно створену горючу загрузку стороннього джерела запалення у вигляді полум`я відкритого вогню з ознаками попередньої підготовки події - застосування інтенсифікатора горіння у вигляді горючої речовини.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_8 , які виразились в умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу, а саме: будинку за адресою: АДРЕСА_2 , спричинено матеріальну шкоду у вигляді пошкодження дерев`яної рами вікна на суму 206 гривень 25 копійок та дерев`яних вхідних дверей на суму 323 гривні 10 копійок.

Тобто ОСОБА_8 умисно пошкодив чуже майно, вчинене шляхом підпалу, на загальну суму 529 гривень 35 копійок.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.

18 січня 2022 року приблизно о 17 год. ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у коридорі за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебувала його співмешканка ОСОБА_9 .

У вказаному місці, у зазначений час між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, при цьому усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті особи та бажаючи їх настання, утримуючи обома руками за топорище сокиру, наніс її робочою частиною удар в лобну ділянку голови ОСОБА_9 , спричинивши забійну рану лобної ділянки, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуючі для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більш 21 дня. Від зазначеного удару остання впала на диван. ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_9 , утримуючи в руках сокиру, наніс її обухом два удари по голові останньої, спричинивши забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_8 , взявши в руки молоток, наніс ним удар по лівій нозі ОСОБА_9 , спричинивши забій м`яких тканин з саднами лівої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як від спричинених тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_9 не настала.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не знайшло свого підтвердження, тому перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та виклав формулювання обвинувачення, що визнається судом доведеним під час судового розгляду наступним чином.

18 січня 2022 року приблизно о 17 год. ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у коридорі за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебувала його співмешканка ОСОБА_9 .

У вказаному місці, у зазначений час між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, утримуючи обома руками за топорище сокиру, наніс її робочою частиною удар в лобну ділянку голови ОСОБА_9 , спричинивши забійну рану лобної ділянки, яка відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуючі для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більш 21 дня. Від зазначеного удару остання впала на диван. ОСОБА_8 , утримуючи в руках сокиру, наніс її обухом два удари по голові останньої, спричинивши забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, що відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_8 , взявши в руки молоток, наніс ним удар по лівій нозі ОСОБА_9 , спричинивши забій м`яких тканин з саднами лівої гомілки, що відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. На його думку, при перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки суд застосував закон, який не підлягав застосуванню. Вважає, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на вбивство ОСОБА_9 , але не зміг цього зробити через незалежні від нього обставини. Зазначає, що смерть потерпілої не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки останнього відштовхнула свідок ОСОБА_10 , коли той вчерговий раз замахувався на потерпілу сокирою. Звертає увагу, що неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення ОСОБА_8 покарння, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. При цьому, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України суд мав би звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Тому просив суд ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 4 років позбавлення волі, визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Просить визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 194 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Погоджується з висновком суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, однак вважає, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_8 повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначає про суперечливість доказів наданих стороною обвинувачення на підтвердження вчинення ОСОБА_8 інкримінованих дій.

Заслухавши доповідача, доводи учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не знайшло свого підтвердження тому суд вважав за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_8 за обвинуваченням у замаху на вбивство свою вину не визнав та пояснив, що коли він приїхав до дому, потерпіла ОСОБА_11 була в стані алкогольного сп`яніння. Він почав готувати їжу, під час чого у них ОСОБА_11 відбулася сварка. Він вдарив її мискою по голові, а ОСОБА_11 штовхнула його на плиту. Після чого він вдарив її по голові та пішов на вулицю рубати дрова. Потім приїхала швидка. Наполягає на тому, що умислу на вбивство ОСОБА_11 у нього не було.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працювала фельдшером швидкої допомоги, отримала виклик та поїхала в АДРЕСА_2 , номер будинку не пам`ятає. ЇЇ зустріла дочка жінки, яка там проживає, сказала, що у них сварка, співмешканець б`є мати, бігає з сокирою. Вони зайшли в будинок, пройшли першу кімнату, повернули в кімнату направо. Там побачили, що сидить жінка на кріслі, над нею стоїть чоловік, в одній руці тримає сокиру. Вони поздоровалися, якось знайшли спільну мову, заспокоїли його та він вийшов в іншу кімнату, звідки ще кричав, сварився. Вона підійшла до жінки, подивилася травми. На волосистій частині голови була засохла кров, приблизно як сірниковий коробок, смуга. На нозі була незначна травма. Травма на голові була також не значна. Вона почала надавати допомогу, потім приїхали співробітники поліції. Вона пропонувала зробити знімок голови, але жінка відмовилася. Було видно, що жінка перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Рану вона обробила хлоргескседином, більш серйозної допомоги жінка не потребувала. Жінка казала, що вони сварилися, ОСОБА_13 її ударив, не сокирою.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , остання розповіла та показала на місцевості, як 18.01.2022 року вона перебувала за місцем мешкання в буд. АДРЕСА_2 разом із своєї дочкою ОСОБА_14 . Пиблизно о 16.00 год до дому повернувся ОСОБА_8 в стані сильного алкогольного сп`яніння та поводив себе не адекватно, ображати її нецензурною лайкою та погрожував вбити. Потім ОСОБА_13 вийшов з зали в коридор, через хвилину повернувся, тримаючи в руках сокиру, якою наніс їй 3 удари один удар лезом сокири в ділянку лоба та обухом сокири в праву та ліву частини голови. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 впала на диван на спину, а ОСОБА_13 , тримаючи молоток в правій руці наніс один удар в область лівої гомілки, один удар в область лівої стопи.

Згідно висновку судово медичної експертизи № 15, виявлені у ОСОБА_9 при судово-медичній експертизі забійна рана лобної ділянки відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуюча для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня; забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, забій м`яких тканин з саднами лівої гомілки відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Данні тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, індивідуальні та конструктивні особливості яких в характері тілесних ушкоджень не відобразились, можливо в зазначений термін. Локалізація та характер виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень свідчить про те. що для їх утворення необхідно не меш чотирьох травматичних впливів. Характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони утворились від дії тупих предметів, що могло бути, як від дії одного предмету, так і від дії декількох предметів з аналогічними властивостями.

Згідно висновку судово медичної експертизи № 26, виявлені у ОСОБА_9 при судово медичній експертизі забійна рана лобної ділянки відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як потребуюча для свого загоєння термін понад 6, але не більше 21 дня, забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, забій м`яких тканин з саднами лівої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень. Данні тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів можливо у зазначений термін.

Характер виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони утворились від дії тупих предметів, тому їх утворення від дії леза сокири малоймовірне, але можливе лише за умови, коли лезо сокири було значно затуплене. Характер виявлених ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виключає можливості їх утворення від дії молотка.

Локалізація та характер тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 не виключають можливість їх утворення при механізмі та обставинах на які вона вказала під час проведення слідчого експерименту від 19.01.2022 року за умови, що удар в лобну ділянку був нанесений не лезом, а іншою частиною сокири, або лезо сокири було значно затуплене.

Локалізація та характер забійної рани лобної ділянки, виявленої у гр. ОСОБА_9 не виключає можливість її утворення при механізмі та обставинах на які вказала свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 19.01.2022 року за умови, що удар в лобну ділянку був нанесений не лезом, а іншою частиною сокири, або лезо сокири було значно затуплене. На механізм утворення інших тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 19.01.2022р. не вказала.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

З огляду на локалізацію та характер ушкоджень у ОСОБА_9 , які були не значні та не потребували більш серйозної медичної допомоги, ніж обробка рани; поведінку обвинуваченого, який припинив свої протиправні дії по відношенню до потерпілої та пішов до іншої кімнати, а також приймаючи до уваги, що знаряддя злочину не мало гострого краю, а тому не здатно було заподіяти потерпілій значну шкоду без прикладання зусиль, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_8 умислу на умисне вбивство ОСОБА_9 , що виключає його притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на вбивство ОСОБА_9 , але не зміг цього зробити через незалежні від нього обставини, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом.

Також, не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження в частині притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 194 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, з приводу обвинувачення щодо підпалу будинку пояснив, що він приїхав до дому, але потерпіла ОСОБА_9 та її дочка його не пускали, оскільки були в стані алкогольного сп`яніння. Він зняв марлю з вікна та через вікно побачив, що вони в стані алкогольного сп`яніння. Потім підійшов до дверей, постукав. Йому не відчиняли. Потім повернувся до вікна, налив на підвіконня самогон, щоб показати ОСОБА_11 , що він приніс самогон. Потерпіла ОСОБА_11 та її дочка не повірили. Щоб їх переконати, він підпалив самогон та відразу його загасив. Потім знову пішов до дверей, але йому знову ніхто не відчинив. Після цього він пішов до сусіда та був там до ранку. До дому він потрапив після пожежі.

Разом з цим, вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Актом про пожежу від 15.08.2021 року, складеного головним інспектором відділу профілактичної роботи Краматорського районного управління ГУ ДСНС України в Донецькій області ОСОБА_15 , відповідно до якого 15.08.2021 року о 22.45 год за адресою: АДРЕСА_2 виявлено пожежу, повідомлення про пожежу надійшло від ОСОБА_9 . Звітом про причину виникнення пожежі встановлено, що причиною виникнення пожежі є підпал.

Згідно з висновком експерта № 5037 від 18.11.2021 року з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів наданий на дослідження об`єкт № 1 являє собою нафтопродукт, а саме бензин, про що свідчить наявність у складі комплексу вуглеводів характерних для нафтопродуктів, характер їх розподілу, повний збіг картини хроматографічного розділення об`єкту з картиною хроматографічного розділення «свідка» бензину; надана на дослідження рідина являє собою бензин та відноситься до нафтопродуктів, а саме до легкозаймистих рідин, тобто могла бути використана для підпалювання. Наданий на дослідження об`єкт № 1, відноситься до нафтопродуктів а саме до бензину. Надана на дослідження речовина могла бути використана для підпалювання.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 07.12.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_9 остання докладно розповіла та показала на місцевості, як 15.08.2021 року ОСОБА_8 здійснив підпал її будинку АДРЕСА_2 . Вказала місце, де він стояв, а саме біля першого вікна з правої сторони будинку. Показала, як ОСОБА_13 через вікно налив невідому речовину та підпалив. Як саме ОСОБА_13 здійснив підпад двері вона не бачила, оскільки знаходилася всередині будинку.

Згідно з висновком судової пожежно-технічної експертизи № СЕ-19/105-21/8154-ПТ від 22.12.2021 року на пожежі, яка сталася 15.08.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 було два незалежних осередків пожежі, які знаходилися з зовнішньої сторони будівлі у нижній частині третього від входу до будинку вікні та на вхідних дверях. Причиною виникнення пожежі є внесення штучно створену горючу загрузку стороннього джерела запалення у вигляді полум`я відкритого вогню з ознаками попередньої підготовки події застосування ітенсифікатора горіння у вигляді горючої рідини.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 30.12.2021 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що останній докладно розповів та показав на місцевості яким чином він скоїв дане кримінальне правопорушення вказав на місце, де знаходилася пляшка з бензином, показав яким чином він облив бензином будинок та підпалив його, показав, як облив бензином вхідні двері.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Разом з цим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційних скарг стосовно наявності підстав для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій усупереч ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частина 4 ст. 286 КПК визначає, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди такої особи на звільнення на підставі спливу строків давності. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

Пункт 2 ч.1 ст. 49 КК, зокрема, передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження, минуло 3 роки.

Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Кримінальне правопорушення, визначене ч. 2 ст. 125 КК України, на час його вчинення передбачало покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Відповідно до ст. 12 КК вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, оскільки передбачає покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_8 переховувався від слідства або суду.

Як убачається з матеріалів провадження, тілесні ушкодження ОСОБА_8 спричинено ОСОБА_9 18 січня 2022 року. Зазначені дії обвинуваченого кваліфіковано судом за ч.2 ст. 125 КК України. На час ухвалення судом вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 12 вересня 2025 року закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані дії.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що строки давності притягнення особи до відповідальності за вчинення цього злочину спливли.

Судом апеляційної інстанції роз`яснені обвинуваченому правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і обвинувачений погоджується з такими підставами закриття.

Враховуючи вищезазначене, маючи усвідомлену згоду обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності, висловлену в судовому засіданні, на підставі положень ст. 417 КПК колегія суддів доходить висновку про скасування вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження за цією статтею на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом кримінального провадження його не було закрито.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України, кримінальне провадження за цією статтею - закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. З резолютивної частини вироку підлягає виключенню посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України. В решті вирок суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 вересня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження за цією статтею на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді