В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0002207 від 16.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немішаєве Бородянського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, військовослужбовця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представниці потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 15.06.2024 приблизно о 14 год 10 хв, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною заїзду до ПКіВ « Гідропарк» від пр. Броварського в районі будинку № 7а, проявив неуважність, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, та, виконуючи маневр правого повороту допустив зіткнення з ОСОБА_7 , який рухався на велосипеді в попутному напрямку. Внаслідок наїзду, велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.

У водія ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог ПДР України. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимогам пунктам 10.1 та 10.4 ПДР України.

Потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які виразилися у закритій травмі: уламкового перелому середньої третини лівої ключиці.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння велосипедисту ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення.

Пояснив, що 15.06.2024 приблизно о 14 год 55 хв їхав автомобілем «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 по проїзній частині заїзду до ПКіВ «Гідропарк» від пр. Броварського в районі будинку № 7а. Зупинився поговорити по телефону, ввімкнув першу передачу, при цьому перевіривши все довкола, зазначив, що поблизу нікого не було. Пізніше почав котитись, і вже через декілька секунд зрозумів, що зачепив велосипедиста. Після чого відразу зупинився, вийшов з автомобіля та підійшов до потерпілого. Запитав чи потребує він допомогу, на що останній відповів, що не потребує. Однак, далі все ж погодився, тому обвинувачений повіз його в лікарню, разом з ним чекав поки потерпілий пройде медогляд, під час якого потерпілий повідомив лікарям, що обвинувачений його збив. Працівниками лікарні викликано поліцію, після чого його автомобіль забрали на штраф майданчик. Зазначив, що за свої кошти придбав все необхідне для проведення операції потерпілому. За час знаходження потерпілого на лікуванні з власної ініціативи добровільно забезпечував його усіма необхідними медичними препаратами, зокрема імплантами.

На досудовому розслідуванні він сприяв розслідуванню кримінального провадження, у скоєному правопорушенні, щиро розкаювався, жалкує про вчинене. Зазначив, що має заробітну плату у розмірі 16 000, однак більшу частину віддає дружині як аліменти. Щодо цивільного позову, то зазначив, що визнає його частково, оскільки вони з потерпілим домовлялись про моральну шкоду у сумі 20 000 грн, однак він таких коштів наразі немає, а 100 000 тисяч тим більше. Раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, таке сталось вперше, тому просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що він рухався на велосипеді до місця тренування в районі Гідропарку. На вказаній ділянці дороги наявні два з`їзди, один у напрямку пляжу, інший до спортивного майданчика. Потерпілий рухався по правій стороні дороги. Під час руху він побачив автомобіль Skoda червоного кольору, який повільно виїжджав з прилеглої території. Водій автомобіля не подавав жодних сигналів повороту або попереджувальних світлових сигналів. Враховуючи, що дана ділянка є Т-подібним перехрестям, а також положення Правил дорожнього руху щодо обов`язку надання переваги у разі наявності перешкоди справа, потерпілий пригальмував. У потерпілого склалося враження, що водій автомобіля має намір припаркуватися, у зв`язку з чим він продовжив рух. У цей момент відбувся раптовий наїзд автомобіля на заднє колесо велосипеда. Внаслідок удару потерпілий відчув сильний поштовх, перелетів через кермо та впав на дорожнє покриття.

Після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений поводився коректно, запропонував доставити до медичного закладу. Велосипед залишив у знайомих. Під час поїздки до лікарні викликав працівників поліції з метою фіксації факту ДТП. У медичному закладі йому діагностували перелом ключиці. Надалі він переніс оперативне втручання із встановленням імпланта. Частину витрат на лікування, зокрема на операцію та імплант (вартість імпланта близько 18 000 грн), ОСОБА_4 компенсував частково. Точна загальна сума витрат потерпілому не відома, однак наявні відповідні розрахункові документи.

Спочатку вони домовлялися про досудове врегулювання. Обвинувачений повідомляв, що на час проведення експертиз транспортні засоби можуть бути арештовані, у зв`язку з чим пропонував звернутися до слідчого із заявою про укладення мирової угоди. За його словами, після повернення транспортного засобу він планував продати автомобіль та протягом приблизно одного місяця компенсувати завдану шкоду. Однак у подальшому водій повідомив про відсутність коштів, у зв`язку з чим досудового врегулювання досягнуто не було.

З часом у потерпілого виявилися додаткові ускладнення стану здоров`я, а саме: тривалий біль, забій ліктя з утворенням набряку, який не проходив близько двох місяців, біль у попереку, обмеження фізичних навантажень. Лікарі зазначили, що імплант може потребувати видалення через рік, у разі виникнення ускладнень, що може вимагати повторного оперативного втручання під загальним наркозом з орієнтовною вартістю до 20 000 грн.

У зв`язку з викладеним потерпілий був змушений звернутися за правовою допомогою до адвоката. Станом на теперішній час потерпілий наполягає на компенсації завданої шкоди в розмірі 100 000 грн. Щодо міри покарання у вигляді позбавлення волі не наполягає. Питання щодо позбавлення водія права керування транспортними засобами оцінює неоднозначно, з огляду на зафіксовану ним небезпечну манеру керування автомобілем під час поїздки до лікарні, зокрема виїзд на зустрічну смугу та проїзд перехресть без зупинки на заборонний сигнал світлофора.

Представниця потерпілого - адвокат ОСОБА_6 просила визнати ОСОБА_4 винним, підтримала цивільний позов у повному обсязі та просила його задовольнити.

Окрім того, просила задовольнити заяву про розподіл процесуальних витрат на правничу допомогу потерпілому. Щодо призначення покарання обвинуваченому погодилась з позицією прокурора. Також зазначила, що є пом`якшуюча обставина, щире каяття, відтак, просила позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами лише на 1 (один) рік. Не заперечувала щодо звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у тому, що він своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце реєстрації і проживання у м. Києві, раніше не судимий, є військовослужбовцем, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, думку державного обвинувача, представниці потерпілого, потерпілого, особи винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі.

Крім того, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки його поведінка на автошляху є явно небезпечною для оточуючих.

Разом з тим, враховуючи думку прокурора, представниці потерпілого, потерпілого, зважаючи на те, що ОСОБА_4 жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, його поведінку під час дорожньо-транспортної пригоди, той факт, що він допомагав потерпілому ОСОБА_7 , оплатив лікування та операцію, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців, що є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Цивільний позов

При вирішенні цивільного позову представниці потерілого ОСОБА_6 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка складає 100 000 грн 00 коп, суд встановив таке.

Заявлені позовні вимоги представниця потерпілого мотивує тим, що в результаті вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення потерпілий переніс операцію та перебував у лікарні з 15.06.2024 по 24.06.2025. Операція відбулась 19.06.2025, а потім проходив післяопераційний період. У зв`язку з чим, потерпілому завдано моральну шкоду, яка полягає у у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях.

Зазначила, що обвинувачений сплатив за лікування потерпілому 25 136 тисяч гривень 94 коп., проте моральну шкоду не відшкодував.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково, зазначив, що вони з потерпілим домовлялись про моральну шкоду у сумі 20 000 грн, однак він не зміг сплатити їх, так як не має такої суми. Щодо 100 000 тисяч зазначив, що це непід'ємна сума для нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 1117 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст. 1167 ЦК України, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

У п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Більше того, згідно позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), викладеної у постанові від 15 грудня 2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням викладеного, при визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, стан його здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при тому враховуючи, скрутний матеріальний стан обвинуваченого, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 60 000 грн 00 коп.

Відтак, враховуючи викладене вище, суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, тому з ОСОБА_4 слід стягнути моральну шкоду, яка складає 60 000 грн 00 коп.

Процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу є процесуальними витратами.

Згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі № 23-рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Щодо розміру стягнення вказаних процесуальних витрат слід зазначити, що Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони.

Судом встановлено, що між потерпілим ОСОБА_7 та Адвокатським об`єднанням «Казачук та партнери» укладено договір про надання правової допомоги № 18/09/24-286 та додаткову угоду № 1.

Крім того, надано акт № 1 приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги (послуги)до договору про надання правничої допомоги № 18/09/24-286 із детальним описом наданих послуг та квитанції про оплату послуг адвоката ОСОБА_6 з боку потерпілого, відтак витрати на правову допомогу потерпілого при представництві його інтересів у суді першої інстанції склали у загальній сумі 50 000 грн 00 к.

За таких обставин, суд вважає, що заява про розподіл процесуальних витрат, пов`язаних з надання правничої допомоги підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати у загальній сумі 50 000 грн 00 к.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов представниці потерілого ОСОБА_6 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням- задовольнити частково.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн 00 коп.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальні витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у загальній сумі 50 000 грн 00 к.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: цифровий носій - CD диск з відеозаписом пригоди з мережі «Безпечне місто» - залишити у матеріалах кримінального провадження; велосипед «Giant», велосипедна сумка та металева кружка, передані під зберігальну розписку від 27.06.2024 р. потерпілому ОСОБА_7 - залишити у його володінні; транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 та переданий під зберігальну розписку від 14.06.2024 р. обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити у його володінні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме: проведення судової автотехнічної експертизи № 2525-Е від 25.06.2024 у розмірі 6 058 грн 24 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року на транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення заборони відчуження - скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, представниці потерпілого та потерпілому.

Суддя: ОСОБА_10