Провадження №: 1-кп/752/1936/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001100 відносно ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, РНОКПП: НОМЕР_1 ; громадянина України, одружений, має двох малолітніх дітей, має вищу освіту, офіційно працює, є учасником бойових дій, має нагороди за військову службу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8

встановив:

24.03.2025 року близько 19 год. 20 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Hyundai» модель «Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись у темну пору доби, по вологому чистому, асфальтобетонному дорожньому покритті проїзної частини біля будинку № 3 по вул. Героїв Маріуполя в м. Києві, яке освітлюється міським електроосвітленням, порушуючи вимоги п.п. 2.3(б), та 10.1 ПДР України, проявив неуважність та своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, виїжджаючи з прибудинкової території, здійснював маневр повороту праворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка в темпі спокійного кроку перетинала проїжджу частину в не передбачуваному для цього місці зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу марки «Hyundai» модель «Tucson» від керуванням ОСОБА_3 , що призвело до тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «Hyundai» модель «Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимогам п. 2.3(б), та 10.1 ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_3 пунктів п.п. 2.3(б), та 10.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив, що дійсно 24.03.2025 року близько 19 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Hyundai» модель «Tucson» д.н.з. НОМЕР_2 біля будинку № 3 по вул. Героїв Маріуполя в м. Києві, проявив неуважність та своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, виїжджав з двору, повертав на право і не помітив пішохода, яка переходила дорогу через подвійну суцільну лінію зліва на право, та наїхав на неї, після цього негайно зупинився, надав допомогу потерпілій та відвіз її до лікарні, весь час пропонував матеріальну допомогу потерпілій та пропонував відшкодувати понесені нею витрати, проте вона відмовлялась отримувати гроші частинами. Він є учасником бойових дій, має нагороди, двох малолітніх дітей, офіційно працює, готовий відшкодувати всі матеріальні збитки і частково моральну шкоду. Шкодує, що так вийшло та просить не позбавляти його прав, оскільки це позбавить можливості його працювати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження, зокрема, потерпіла та її представник, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпіла, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Суд бере до уваги долучені сторонами обвинувачення та захисту документи, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, дані про нагороди ОСОБА_3 , характеристики з місця роботи та проживання, документ про участь в бойових діях та скріншоти переписки з потерпілою з приводу відшкодування завданих їй збитків, вважає вказані документи належними та допустими. Вказівка представника потерпілої на те, що вказані документи, зокрема, сторони захисту, не відкривались потерпілій та її представнику і тому не можуть бути взяті судом до уваги, є безпідставною та такою, що суперечить вимогам ч. 11 ст. 290 КПК України із врахуванням того дане провадження не є кримінальним провадження у формі приватного обвинувачення. Крім того, долучені захисником документи були приєднані до її вступної промови, перебували як в судових матеріалах, так і в електронному суді, що не позбавляло можливості потерпілу чи її представника, який долучився до надання юридичних послуг потерпілій під час судового провадження, з ними ознайомитись. Крім того, вказані документи є виключно даними, що характеризують особу обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини справи, у зв"язку з чим чим судом було ухвалено досліджувати лише документи, що характеризують його особу та документи, які стосуються цивільного позову.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України, до необережних нетяжких злочинів, обставини вчинення злочину, зокрема, те, що вчинений злочин ОСОБА_3 не спричинено зухвалими навмисними діями обвинуваченого, а є проявом його необережності, допущені ним порушення ПДР України не є грубими, а також факт перетину проїжджої частини потерпілою в темний час доби в не передбаченому для цього місці; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується виключно позитивно, працює офіційно і за місцем роботи також характеризується виключно позитивно як відповідальний, вимогливиий до себе, самокритичний, з високим рівнем працездатності, має нагороди за участь в бойових діях, пов`язаних із захистом України від агресії рф, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позицію сторони обвинувачення в судових дебатах, яка вважала за недоцільне застосувавати до обвинуваченого реальне відбування покарання, позицію потерпілої та її представника, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, яке проявилось у визнанні вини, критичному ставленні до вчиненого, спробам відшкодувати матеріальні збитки потерпілій; активне сприяння в розкритті злочину, зокрема, визнання своєї провини як в ході досудового розслідування, так і судового розгляду; те, шо він є учасником бойових дій; має на утриманні двох малолітніх дітей, та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити основне покарання у виді штрафу та додаткове покарання в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

На думку суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових проступків та злочинів, відповідає меті покарання та принципу його індивідуалізації.

Позиція потерпілої та її представника в судових дебатах, із врахуванням наведених вище обставини інкримінованого ОСОБА_3 злочину, зокрема, відсутність з боку останнього допущення грубих порушень ПДР, недотримання потерпілою вимог ПДР України, зокрема, в частині місця перетину дороги з урахуванням періоду доби, а також наведених вище даних про особу обвинуваченого, наявності чотирьох обставин, що пом"якшують його покарання, відсутності обставин, що обтяжують його покарання, а також принципу індивідуалізації та мети покарання, не перешкоджає суду призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді штрафу.

До початку судового розгляду ОСОБА_7 заявила цивільний позов до ОСОБА_3 та Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненим злочином, в якому просить стягнути з МТСБУ матеріальну шкоду у розмірі 134612 грн. 88 коп., а з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 200000 грн. 00 коп. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_7 тривалий час перебувала на лікуванні і їй було проведено встановлення ендопротезу стегна і вартість лікування за чеками становить 134612 грн. 88 коп. Також розмір моральної шкоди обґрунтувала розрахунками на підставі формули ОСОБА_9 , а також зазначила, що внаслідок ДТП зазнала негативних змін у житті.

04.08.2025 року представник МТСБУ подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до МТСБУ. Свою позицію обґрунтував тим, що ОСОБА_7 не було надано підтверджуючого документа щодо лікування, а тільки чеки витрат, з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП, оскільки надані чеки є нерозбірливими, внаслідок чого, на думку представника, у МТСБУ немає підстав для проведення страхового відшкодування у зв`язку з неможливістю встановити пов`язаність витрат з ДТП. Також зазначив, що у МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення регламентної виплати, оскільки не надано усіх документів для отримання регламентної виплати, а саме у зв`язку з відсутністю вироку МТСБУ було зупинено строк для прийняття рішення.

28.08.2025 року захисником ОСОБА_3 - ОСОБА_10 було подано відзив на позов, в якому захисник просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 134612 грн. 88 коп., а в іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та МТСБУ просила відмовити. Свою позицію обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 не зазначає у своєму позові чи зверталась вона до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, і якщо так чи розглянута така заява і яке рішення прийняло МТСБУ. Також зазначила, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до ОСОБА_3 , а тому, на її думку, завдана матеріальна шкода ОСОБА_7 буде стягнена з ОСОБА_3 або в цьому судовому процесі, або вже за позовом МТСБУ в порядку регресу. Також вказує, що ОСОБА_7 не подала до позову ані сертифікатів, ані свідоцтв, про те, що вона володіє спеціальними знаннями та може використовувати формулу ОСОБА_9 при визначенні розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим вважає розрахунок не коректним та не зрозумілим. Також у відзиві вказала, що ДТП сталось з вини обох осіб і ОСОБА_3 здійснив ряд дій, щоб полегшити і фізичний, і моральний стан ОСОБА_7 : одразу після зіткнення вийшов з авто, оцінив візуально стан потерпілої, доставив її до медичного закладу на власному авто, повернувся на місце ДТП для належного оформлення матеріалів, навідував потерпілу у медичному закладі в період її стаціонарної госпіталізації, співпрацював зі слідством та постійно цікавився у потерпілої щодо її потреб, пропонував потерпілій компенсувати шкоду. Також з урахуванням обставин ДТП та наслідків вважає, що розмір моральної шкоди міг би становити 16000 грн. 00 коп.

Вирішуючи заявлений ОСОБА_7 цивільний позов, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Суд не погоджується з позицією ОСОБА_3 щодо стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_3 , а не з МТСБУ як про це просить ОСОБА_7 , а також не погоджується з вказівкою представника потерпілого про те, що МТСБУ не надано всіх документів, зокрема вироку. Також суд не погоджуються з вказівкою сторони захисту ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 не зазначає у своєму позові чи зверталась вона до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, і якщо так, чи розглянута така заява і яке рішення прийняло МТСБУ.

Так, право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Тому, якщо потерпіла подала позовну заяву до суду про стягнення із МТСБУ матеріальної шкоди, а з ОСОБА_3 - моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

За таких обставин суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених потерпілою вимог і вважає за необхідне здійснювати розгляд цивільного позову в межах позовних вимог до МТСБУ та до ОСОБА_3 .

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з МТСБУ матеріальної шкоди у розмірі 134612 грн. 88 коп., підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

В Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Судом встановлено, що шкода спричинена ОСОБА_7 була завдана ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була.

Таким чином, МТСБУ хоч і не завдав шкоди, але в силу закону є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілою, якій він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Дослідивши всі докази, подані потерпілою, суд вважає, що вони підтверджують витрати на лікування у розмірі 130452,82 грн. (т. 1 а.с. 48, 58, 68-97), а саме: вказані чеки стосуються придбання системи ендопротезування кульшового суглобу, оскільки у виписці КНП «КМКЛ №4» було зазначено, що проводилось оперативне лікування, а також такі чеки підтверджують лікування медичними препаратами, що були рекомендовані лікарями у висновках.

Однак, суд не приймає як докази на підтвердження понесених потерпілою витрат на лікування: скрін з АТ «Державний ощадний банк Україна» на суму 1764,00 грн. (т. 1 а.с. 63), оскільки з даного скріну не можливо встановити, на що саме було витрачено дані кошти; чек у сумі 193,90 грн., оскільки з чеку вбачається, що потерпілою було придбано очні краплі, які не призначались ОСОБА_7 лікарями (т. 1 а.с. 68); чеки у сумі 1172,84 грн. (т. 1 а.с. 69) та чек у сумі 561,00 грн. (т. 1 а.с. 70), оскільки такі чеки не читабельні і не можливо встановити наявну на них інформацію щодо медичного препарату/послуг; чек у сумі 236,68 грн. (т. 1 а.с. 71), оскільки з чеку не зрозуміло, за які саме медичні послуги чи медикементи було сплачено. Крім того, суд не бере до уваги чек на суму 1270, 11 грн (т. 1 а.с. 75), оскільки такий чек ідентичний чеку на аркуші 73 т. 1, і вже враховувався судом при визначенні суми матеріальних збитків.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди з МТСБУ підлягають частковому задоволенню, а саме в частині документальних підтверджень реальних збитків на лікування в розмірі 130452,82 грн.

Вказівка представника МТСБУ на те, що ОСОБА_7 не було надано підтверджуючого документа щодо лікування, а тільки чеки витрат, з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП, суд вважає необгрунтованими, оскільки з сукупності наданих доказів, зокрема, консультаційних висновків, рецептів та чеків про оплату медичних послуг та медикаментів, вбачається факт проходження лікування саме з приводу тілесного ушкодження, отриманого внаслідок ДТП.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з цим, як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, приймає до уваги обставини вчинення злочину, ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним злочині, характер та обсяг душевних і фізичних страждань потерпілої ОСОБА_7 а саме те, що у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень потерпіла зазнала негативних змін у житті: відчуття напруги, тривожності, дратівливості, безсоння, а також те, що подія ДТП перешкодила реалізації поточних повсякденних планів, і приходить до висновку про те, що розмір моральної шкоди, завданої обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 становить 50000,00 грн., тому її позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у зазначеному вище розмірі.

Також суд погоджується з позицією сторони захисту про те, що використаний ОСОБА_7 обрахунок моральної шкоди за формулою ОСОБА_9 є неможливим, оскільки вона першочергово не є експертом, і крім того, дана методика 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до ст. ст. 100, 124 КПК України.

Згідно вимог ст.ст. 174, 374 КПК України слід скасувати накладений арешт на автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», р.н. НОМЕР_3 , оскільки арешт на нього накладався як на речовий доказ.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч гривень) в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (, місце знаходження: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 130452 (сто тридцять тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 00 копійок на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків з МТСБУ та моральної шкоди з ОСОБА_3 - відмовити.

Речовий доказ по справі:

транспортний засіб «HYUNDAI TUCSON», реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстрація республіки Польща), номер кузова (шасі, рами) № НОМЕР_5 , 2005 року випуску, який знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 Б повернути за належністю ОСОБА_3 , військовій частині НОМЕР_6 .

Стягнути із ОСОБА_3 6785,28 грн. документально підтверджені витрати на залучення експерта на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.04.2025 року на автомобіль HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 (реєстрація республіки Польща), номер кузова (шасі, рами) № НОМЕР_5 , 2005 року випуску - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1