МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6841/25

Провадження № 1-в/210/808/25

14 листопада 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, мешкав: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»),

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

До Металургійного районного суду міста Кривого Рогу надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор ОСОБА_4 вважав заяву засудженого ОСОБА_3 необґрунтованою.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши заяву та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.

ОСОБА_3 призначено покарання:

- ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;

- ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на два роки.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 року за ч.1 ст. 152 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного новим вироком, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2025 року за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та враховуючи співвідношення, встановлене пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2025 року за ч.1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт 100 (сто) годин.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, та враховуючи співвідношення, встановлене пп. г п. 1 ч. 1ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць 10 (десять) днів.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 року за ч.1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця 10 (десяти) днів позбавлення волі, та враховуючи співвідношення, встановлене пп. б п. 1 ч. 1ст. 72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці 10 (десять) днів.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2025 року за ч.4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_3 призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року, яким ОСОБА_3 засуджено до 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців 10 (десяти) днів позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінального правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодами злочинної діяльності становить відповідно:

- 03.11.2024 року 6344,10 грн.;

- 09.02.2025 року 6717,75 грн.;

- 06.03.2025 року 4029 грн.;

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн., станом на 01 січня 2025 року - 3028 грн.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України). Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, визначено, що:

"2. У статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. У статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

4. У статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення."

Таким чином, Кримінальний кодекс України диференціює кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна та шахрайства за розміром завданої матеріальної шкоди, закріплюючи при цьому поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до частини другої статті 51 КУпАП (в новій редакції) адміністративна відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, викрадення чужого майна стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Згідно з пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

З урахуванням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК, у 2024 році становила 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Відповідно до вироку Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2025 року внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінального правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодами злочинної діяльності становить відповідно:

- 03.11.2024 року 6344,10 грн.;

- 09.02.2025 року 6717,75 грн.;

- 06.03.2025 року 4029 грн.

Враховуючи вищевикладене підстави приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2025 року відсутні, адже вартість викраденого майна, якими засуджений заволодів становить більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановленого на 2024 рік та 2025 рік, а саме більш ніж 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що зміни, внесені Законом України № 3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на положення статті 309 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, на положення статті 310 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за посів або вирощування снотворного маку чи конопель, на положення статті 152 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за зґвалтування, на положення статті 162 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за порушення недоторканності житла, на положення статті 126 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за побої і мордування, на положення статті 407 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Отже, підстави для застосування положень частини 2 статті 74 КК України (особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання), відсутні, адже караність діянь в розрізі епізоду злочинної діяльності не усунута законом, на який покликається засуджений.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1