н/п 1-кс/766/7816/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року Слідча суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Херсонського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого медичним братом Херсонської міської клінічної лікарні імені Є.Є. Карабелеша Херсонської міської ради, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

в с т а н о в и ла :

04.11.2025 року прокурор Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000380 від 08.08.2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Обґрунтування клопотання

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 114-2 КК України. Херсонським міським судом Херсонської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000380 від 08.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, на цей час не зменшились, продовжують існувати, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, а також те, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, беручи до уваги неможливість запобігання вищенаведеним ризикам, а також враховуючи положення ч. 5 ст. 176 КПК України, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не вбачається.

Доводи учасників провадження у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, подовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 діб без визначення розміру застави. Зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та обвинувальний акт скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області 31.10.2025 року з яким обвинувачений ознайомлений. Вказав, що ризики які були підставами для обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не зменшились та продовжують існувати на сьогоднішній день.

Захисник в судовому засіданні просив застосувати заставу як альтернативний запобіжний захід відносно його підзахисного який має місці соціальні зв`язки.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав висловлену захисником думку.

Мотивація суду

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим СВ УСБУ в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000368, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-1 КК України.

За версією сторони обвинувачення, починаючи з 24 лютого 2022 року збройні формування рф вторглися на територію Херсонської області та встановили контроль над нею, у тому числі через створені окупаційні адміністрації.

Тобто, відповідно до ст. 42 Гаазького положення від 18.10.1907, територія Херсонської області є окупованою, оскільки фактично перебуває під владою армії рф.

У той же час, достовірно знаючи про всі зазначені вище обставини, у невстановлені дату та час, але не пізніше 15 серпня 2025 року, ОСОБА_4 , будучи проросійськи налаштованим, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на території Херсонського району Херсонської області, добровільно погодився на пропозицію свого сусіда - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який наразі перебуває на території країни-агресора - російської федерації, а саме в місті Москва, про передачу останньому інформації про рух, переміщення та розміщення Збройних Сил України на території Херсонського району Херсонської області, при цьому усвідомлюючи, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

На виконання свого злочинного умислу, в період з 15.08.2025 по 19.08.2025, ОСОБА_4 , діючи умисно та з особистих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання таких шкідливих наслідків, переїжджаючи з м. Херсон до с. Микільське Херсонського району Херсонської області та у зворотному напрямку (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), за допомогою власного смартфону, використовуючи термінал зв`язку з сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» абонентського номеру НОМЕР_1 та ідентифікатором IMEI: НОМЕР_2 , за власної ініціативи, використовуючи Інтернет-месенджер «Telegram» (сервіс для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами), який зареєстрований за мобільним номером ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_1 , зареєструвавши акаунт під іменем « ОСОБА_8 » почав листування з акаунтом під іменем « ОСОБА_9 » абонентського номеру НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_7 , інформацію про рух, переміщення та розміщення Збройних Сил України на території Херсонського району Херсонської області, при цьому усвідомлюючи, що така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

При цьому, ОСОБА_4 усвідомлював, що вказана інформація потрапляє до представників російської федерації, які здійснюють збройну агресію проти України, та може бути використана збройним силами країни-агресора для нанесення ними ракетно-бомбових ударів по місцям розташування підрозділів Збройних Сил України.

Поширена за викладених обставин ОСОБА_4 інформація про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів територією України, рух, переміщення та розміщення Збройних Сил України на території Херсонського району Херсонської області є достовірною. За змістом поширеної останнім інформації можливо ідентифікувати на місцевості розташування Збройних Сил України. Вказана інформація у відкритому доступі Генеральним штабо Збройних Сил України, Міністерством оборони України, або іншими уповноваженими державними органами не розміщувалась та в умовах воєнного стану може завдати шкоди Україні.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України - несанкціоноване поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, рух, переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану, тобто у поширенні інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.

10.09.2025, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїв 10.09.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 09.11.2025 включно.

31.10.2025 обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті, проте підготовче судове засідання призначено поза межами дії запобіжного заходу, тому виникла необхідність його продовження у слідчого судді данного суду.

Також, слідчий суддя враховує, положення ч.6 ст.199 КПК України, згідно із яким, прокурор у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Враховуючи, що підготовче судове засідання Херсонським міським судом до 09.11.2025 не призначене, виникла необхідність у поданні до суду в межах місцезнаходження органу досудового розслідування в порядку ч.6 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання.

Отже, встановлено, що в порядку, передбаченому ч.6 ст.199 КПК України 04.11.2025 року прокурором було подано до Херсонського міського суду Херсонської області клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , з підстав не призначення підготовчого судового засідання на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у Херсонському міському судді Херсонської області до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Тобто, тоді, як прокурору стало відомо про те, що до закінчення строку дії попередньої ухали про продовження строку дії запобіжного заходу підготовче судове засідання проведене не буде.

Зважаючи на наведене, слід дійти висновку що прокурор подав дане клопотання за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно із положенням ч.4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто розгляд такого клопотання по суті до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є обов`язком слідчого судді, а не правом.

Так, відповідно до положення ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, в разі не проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, перелік яких зазначений у п.п. 1-5 цієї статті, на запобігання яких спрямоване застосування запобіжних заходів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, під час вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У даному випадку, очевидно є доведеним, що прокурор дійшов висновку про те, що доказів достатньо для висунення обвинувачення, оскільки ним виконано вимоги п.3 ст. 283 КПК України та 31.10.2025 він звернувся до суду з обвинувальним актом, згідно із яким ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Слідчому судді під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, яким встановлюється винуватість або невинуватість особи пред`явленому обвинуваченні.

Саме у рішенні суду, яким завершується судовий розгляд суд у мотивувальній частині відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України зазначає у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, тощо або ж у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більше того, на даний час ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, обвинувальний акт стосовно нього скеровано до суду та доведеність висунутого обвинувачення перевірятиметься судом, який і має дійти висновків про винуватість чи невинуватість останнього.

Зі змісту висунутого обвинувачення убачається, що, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке можу бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, на час розгляду клопотання в України введено режим воєнного стану.

Враховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями рф, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені п.п. 1,3, 5 ст. 177 КК України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальні, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Слідчий суддя приходить до висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_4 і щодо яких останньому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе вплинути на свідків. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, можливо, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Разом з тим, слідчий суддя приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання до 12 років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 який народився у 1999 році; інвалідність не встановлювалась, відомості про потребу у стаціонарному лікуванні відсутні, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, слідчим суддею враховується міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_4 має середню спеціальну освіту, неодружений, дітей не має, проживає з матір`ю інвалідом, на момент вчинення злочину працював медичним братом Херсонської міської клінічної лікарні імені Є.Є. Карабелеша Херсонської міської ради, раніше не судимий.

Ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, встановлені слідчим суддею 11.09.2025 року під час вирішення питання про застосування та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, тому судом не встановлено підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на те, що підготовче судове засідання за матеріалами обвинувального акту відносно ОСОБА_4 не проведене, а строк дії ухвали про тримання під вартою спливає, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, підвищену суспільну-небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 діяння, оскільки рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії в тому числі в частині Херсонської області, перебуваючи на волі останній може і надалі вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, крім того злочинна діяльність ОСОБА_4 була припинена лише за втручання співробітників правоохоронних органів, за такого слідчий суддя приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів що відповідає положенням ч.1 ст.197 КПК України.

Отже, враховуючи викладене, слідчий суддя, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Щодо можливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Поряд з цим положеннями ч.4 ст.183 КПК України визначено, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням обставин справи та враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати підозрюваній розмір застави у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.09.2025 ОСОБА_4 не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.09.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 07.01.2026 включно .

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1