ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрюваний захисник адвокат ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа без постійного місця проживання в м. Черкаси, раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до суду з клопотання, в якому просила застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням його в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» із можливістю внесення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121120,00 грн. У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2025 року клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13 лютого 2026 року включно.

Строк тримання під вартою рахується з моменту затримання, тобто з 16 грудня 2025 року 17 год. 10 хв.

Визначено розмір застави 40 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 121120,00 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) та у разі внесення якої покласти зобов`язання на нього:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утриматися від спілкування зі свідками кримінального правопорушення.

Слідчий суддя мотивував ухвалу тим, що прокурором належними та допустимими доказами на цій стадії досудового розслідування доведено обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та доцільність застосування саме такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Також, слідчий суддя вважав за необхідне, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити підозрюваному розмір застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120,00 грн., із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, обравши відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або поміщення до спеціалізованої медичної установи відкритого типу задля належного отримання якісного лікування та профілактики захворювання фахівцями з психіатрії (згідно вимог та процедури ст.ст. 503-514 КПК України).

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд не врахував тяжкий психічний стан підозрюваного, а саме ОСОБА_7 страждає на хронічно психічне захворювання параноїдальну шизофренію.

Звертає увагу, що перебування особи з таким діагнозом в умовах слідчого ізолятора, створює реальну загрозу життю та здоров`ю, може призвести до загострення психічного стану та непередбачуваної поведінки.

Слідчий суддя, всупереч вимогам ст. 178 КПК України, не надав жодної оцінки психічному стану підозрюваного, що є істотним порушенням закону та принципу індивідуалізації запобіжного заходу.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі ризики викладені шаблонно, не наведено жодних конкретних фактичних даних, які підтверджували вказані ризики.

Суд першої інстанції фактично обмежився посиланням на тяжкість інкримінованого злочину, що прямо суперечить позиції ЄСПЛ. Також суд не навів мотивів, чому цілодобовий домашній арешт або поміщення до психіатричного диспансеру, не можуть забезпечити цілі кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, які доведені сторонами кримінального провадження і які слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності з наявними ризиками, зазначеними у ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про те, що прокурор при розгляді справи довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні слідчого, а також, що заявлені ризики в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та даних про особу підозрюваного можуть слугувати виключними підставами для його ув`язнення, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0004150 від 16.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

16.12.2025 року о 17 год. 10 хв. ОСОБА_10 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

17.12.2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно положень ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії: тяжкий злочин.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

З ухвали слідчого судді вбачається, що на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього обмежувального заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали взято до уваги обставини, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, неодружений, офіційно непрацевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання.

Слідчий суддя також вважав обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. п.1 ,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами судового розгляду кримінального провадження у разі звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.Крім того, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 відомі анкетні дані свідків та потерпілого у провадженні, тому є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них незаконно впливати та узгодити показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_7 може впливати на свідків шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вірно зазначив, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а тому злочинна діяльність може бути його єдиним джерелом доходу, отже підозрюваний, перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність.

В зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що з урахуванням наявності ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Колегія суддів вважає, що застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як домашній арешт не може бути визнано доцільним з огляду на те, що вказаний запобіжний захід не забезпечить гарантування усунення вищезазначених ризиків, а особливо можливості переховування від органів досудового розслідування та суду. Підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Зазначене свідчить про нездатність останнього дотримуватись правослухняної поведінки.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважав за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В цій же частині ст. 182 КПК України зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається суддею, слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного, майнового становища особи, що вносить заставу.

Межі розміру застави залежать, зокрема, і від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. При цьому, сторона державного обвинувачення зобов`язана належним чином виправдати суму застави і прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму (Мангурас проти Іспанії п. п. 78-80).

Відповідно положень до ст.182 КПК України, слідчий суддя при визначенні розміру застави, врахував обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та визначив розмір застави відповідно до п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України саме в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, з правом внесення застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та буде відповідати загальним принципам, закріпленим в ч. 3 ст. 5 Конвенції.

Даних про те, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятору, судом не встановлено.

Зважаючи на характер та обставини кримінального правопорушення, ставлення підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення, є правильним висновок слідчого судді, що жоден інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 та його захисник не навели достатніх підстав та не обґрунтували доцільність застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні про обрання запобіжного заходу та не довели, що обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою буде достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4