ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3362/25 Справа № 199/147/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження № 0000041за апеляційною скаргою, з доповненнями, прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, холостого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:- 04 грудня 2024 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська за ч.2 ст.190, ч. 1 ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, -

визнано винним та засуджено:

- за ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

У строк остаточного покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 12 листопада 2024 року по 03 грудня 2024 року включно з розрахунку день за день, та покарання, відбуте частково за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року починаючи з 04 грудня 2024 року по 08 вересня 2025 року включно.

Початок строку відбування основного покарання ухвалено рахувати з 09 вересня 2025 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливі злочини проти власності, будучи обізнаним про те, що 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації, на території України введено воєнний стан, який у подальшому Указом Президента України був неодноразово продовжений.

Так, 31 жовтня 2024 року, приблизно о 17:05 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи біля закладу «Перша пекарня», який знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 2, побачив раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_11 . Далі ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та попросив мобільний телефон останнього під надуманим приводом перерахування на карту потерпілого своїх грошових коштів, щоб в подальшому їх зняти. Після чого, потерпілий ОСОБА_11 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний злочинний умисел ОСОБА_7 , дістав з кишені свій мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору та передав його останньому.

ОСОБА_7 знаходився у вказаному місці та вказаний час, тобто 31 жовтня 2024 року, приблизно о 17:10 годині, поряд із закладом «Перша пекарня», яка розташована за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 2, при цьому утримуючи в себе в руках мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, який йому надав ОСОБА_11 , створюючи у останнього уявлення в доброчесності своїх дій, отримав від останнього доступ до мобільного застосунку «Приват24» під вигаданим приводом, і у ОСОБА_7 в цей час раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, а саме грошовими коштами, які наявні на кредитній карті AT КБ «ПриватБанк» з розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 .

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у вказаному місці та час, ОСОБА_7 утримуючи в своїх руках мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 , запропонував останньому пройти спільно з ним до найближчого банкомата для зняття начебто його грошових коштів з банківської карті АТ КБ «ПриватБанк» з розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я потерпілого ОСОБА_11 , на що останній, будучи введеним в оману і не усвідомлюючи дійсний злочинний умисел ОСОБА_7 , погодився.

Після цього ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_11 вийшли із закладу «Перша пекарня» і прослідували вздовж проспекту Слобожанський у м. Дніпрі, де ОСОБА_7 зупинився на розі будинку, що розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 6, та за допомогою мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився в руках у ОСОБА_7 , 31 жовтня 2024 року о 17:17 годині безконтактним шляхом за допомогою QR-коду зняв у банкоматі грошові кошти у сумі 4000 гривень з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 з кредитної банківської карти, відкритої на ім`я потерпілого ОСОБА_11 і таким заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме грошовими коштами потерпілого.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 31 жовтня 2024 року приблизно о 17:19 годині, утримуючи в своїх руках мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 , попросив останнього прослідувати з ним разом до найближчого відділення АТ КБ «ПриватБанк» для зняття начебто своїх грошей, на що потерпілий ОСОБА_11 , будучи введеним в оману стосовно злочинних дій ОСОБА_7 та впевненим у його доброчесних намірах, погодився та вони спільно попрямували до відділення банку АТ КБ «ПриватБанк», який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 11. У відділені банку ОСОБА_11 повідомив касиру, що йому потрібно зняти гроші із своєї картки, так як вони належать ОСОБА_7 , в свого чергу не усвідомлюючи, що вказані грошові кошти є його особистими. Далі того ж дня, о 17:25 годині отримавши в касі з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 кредитної банківської карти, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 13 300 гривень, будучи введеним в оману, ОСОБА_11 передав їх ОСОБА_7 .

Таким чином ОСОБА_7 таємно, повторно, заволодів чужим майном належними ОСОБА_11 грошовими коштами на загальну суму 17 300 гривень, шляхом обману (шахрайство), і після цього розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток у розмірі 17 300 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 31 жовтня 2024 року приблизно о 17:30 годині знаходився поблизу відділення банку АТ КБ «Приват Банк», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 11, разом з потерпілим ОСОБА_11 та утримував в своїх руках належний останньому мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, вартістю 2055 гривень, який за вищевказаних обставин отримав від потерпілого ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, і останній визначив вищевказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у вказаному місці та час, тобто 31 жовтня 2024 року приблизно о 17:35 годині, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, біля будинку № 11, ОСОБА_7 утримуючи в своїх руках мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 , створюючи уявлення у останнього в доброчесності своїх дій, запропонував останньому прослідувати у двір будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 пообіцяв передати потерпілому належний йому вищевказаний мобільний телефон, на що потерпілий, будучи введеним в оману, надав свою згоду.

Одразу після цього ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_11 , знаходячись у дворі будинку № 13 по пр. Слобожанському в м. Дніпрі, при цьому утримуючи в своїх руках належний потерпілому ОСОБА_11 телефон, а саме мобільний телефон марки ZTE Blade А71, модель ZTE А 7030 3GB/64GB, темно-зеленого кольору, доводячи свій злочинний умисел до кінця, під вигаданим приводом попросив потерпілого ОСОБА_11 залишатися на місці, а коли він повернеться, то поверне останньому його мобільний телефон. Далі, не маючи наміру в подальшому повертати мобільний телефон, ОСОБА_7 разом з вказаними мобільним телефоном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток у розмірі 2055 гривень 00 копійок.

Окрім цього ОСОБА_7 03 листопада 2024 року, приблизно о 03:40 годині, перебував поблизу «Калинівського ринку», який розташований по вулиці Калинова у м. Дніпрі, де побачив раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_12 , який перебував в компанії своїх знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_7 вирішив підійти до вищевказаних осіб, де побачив в руках у потерпілого ОСОБА_12 належний останньому мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB. іmеі: НОМЕР_2 . Далі ОСОБА_7 попросив ОСОБА_12 надати йому мобільний телефон під надуманим приводом, а саме для перерахування на карту потерпілого ОСОБА_12 своїх грошових коштів, щоб в подальшому їх зняти.

Потерпілий ОСОБА_12 в свою чергу повідомив ОСОБА_7 про те, що його мобільний телефон має малий процент заряду, на що ОСОБА_7 запропонував потерпілому ОСОБА_12 спільно зі знайомими останнього прослідувати до підземного переходу, що розташований па перехресті вул. Калинова та пр-ту Слобожанський у м. Дніпрі, де можна буде підзарядити вказаний мобільний телефон. На це потерпілий ОСОБА_12 і його знайомі погодились та спільно прослідувати до вказаного підземного переходу.

Далі ОСОБА_7 , 03 листопада 2024 року, приблизно о 04:45 годині, перебуваючи у підземному переході, який розташований па перехресті вул. Калинова та пр-ту Слобожанський у м. Дніпрі, утримував у себе в руках розблокований за допомогою функції «Face ID» мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB, іmеі: НОМЕР_2 , який йому падав потерпілий ОСОБА_12 , та отримав від останнього доступ до мобільного застосунку «Приват24» для здійснення переказу на нього грошових коштів, і в цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які наявні на банківській карті з розрахунковим рахунком № НОМЕР_3 , відкритої в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_12 , в умовах воєнного стану.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у вказаному місці та час, ОСОБА_7 , утримуючи в своїх руках мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB, іmеі: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_12 , переконавшись, що його дії є таємними для потерпілого ОСОБА_12 та його знайомих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , 03 листопада 2024 року з наявних на банківській картці № НОМЕР_4 (розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 ), відкритій в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_12 грошових коштів о 04:48 годині здійснив переказ у сумі 4 000 гривень на LIM_CHEMP, KYIV. Після чого о 05:43 годині того ж дня отримав на цю ж карту потерпілого ОСОБА_12 оформлені на останнього кредитні грошові кошти у розмірі 1000 грн., та о 06:17 годині того ж дня з банківської карти № НОМЕР_4 (розрахунковий рахунком № НОМЕР_3 ), відкритої в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_12 , здійснив переказ грошових коштів в сумі 1400 гривень на банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_15 . Таким чином, ОСОБА_7 , діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрав з банківської карти № НОМЕР_4 , відкритої в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_12 , належні останньому грошові кошти на загальну суму 5 400 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток у вказаному розмірі.

Окрім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , 03 листопада 2024 року приблизно о 06:17 годині, знаходився в підземному переході, який розташований на перехресті вул. Калинова та пр-ту Слобожанський у м. Дніпрі, спільно із потерпілим ОСОБА_12 та знайомими останнього: ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , при цьому утримував в своїх руках мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB. іmеі: НОМЕР_2 , вартістю 35 780 гривень, який за вищевказаних обставин отримав від потерпілого ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства і останній визначив вищевказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи зазначений злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись 03 листопада 2024 року, приблизно о 06:20 годині, в підземному переході, який розташований на перехресті вул. Калинова та пр-ту Слобожанський у м. Дніпрі, ОСОБА_7 , утримуючи в своїх руках мобільний телефон iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB, іmеі: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_12 , запропонував останньому спільно зі знайомими останнього: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , прослідувати до вулиці Котляревського у м. Дніпрі, де він пообіцяв повернути потерпілому його мобільний телефон. Попри висловлення вимог з боку потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 повернути ОСОБА_12 його мобільний телефон, ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон потерпілому не повернув і потерпілий ОСОБА_12 спільно із своїми знайомими почали рухатися за ОСОБА_7 до вказаної адреси.

При цьому ОСОБА_7 усвідомив, що його злочинні дії стали очевидними для потерпілого та свідків, однак не припинив реалізацію свого злочинного умислу, та, не зупиняючись на досягнутому, діючи відкрито, вчинив дії, спрямовані на доведення до кінця свого злочинного умислу.

Так, 03 листопада 2024 року, приблизно о 06:40 годині ОСОБА_7 спільно з потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прийшли до закинутої будівлі дитячого садку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_12 пройти з ним всередину вищевказаної будівлі, на що останній, відмовився та залишився чекати ОСОБА_7 на вулиці поблизу будівлі. При цьому ОСОБА_7 попрямував всередину покинутого дитячого садку спільно з ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та продовжив утримувати при собі, а саме в кишені куртки, одягнутої на ньому в той момент мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм пам`яті 512 GB, іmеі: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_12 . Знаходячись всередині вищевказаної будівлі, ОСОБА_7 відійшов від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на достатню відстань, а останні в цей момент почали словесно говорити ОСОБА_7 про повернення належного ОСОБА_12 майна.

Завершуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито, в умовах воєнного стану, утримуючи при собі викрадене майно, а саме мобільний телефон марки iPhone 14 Pro, в корпусі фіолетового кольору, об`єм нам`яті 512 GB, іmеі: НОМЕР_2 , з місця скоєння кримінального правопорушення зник, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток у розмірі 35 780 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані:

- за епізодами заволодіння грошовими коштами і мобільним телефоном ОСОБА_11 , за ч.2 ст.190 КК, як заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненою повторно;

- за епізодом викрадення грошових коштів ОСОБА_12 , за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- за епізодом викрадення мобільного телефону ОСОБА_12 , за ч.4 ст. 186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правову кваліфікацію інкримінованих йому злочинів, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок цього, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що при ухваленні вироку судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки не враховано те, що протягом 2023-2024 років ОСОБА_7 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, зокрема три рази до реальної міри покарання - 13.01.2023, 31.01.2024, 04.12.2024.

В період розгляду кримінальних проваджень судом 31.10.2024 та після винесення рішень у кримінальних провадженнях 03.11.2024 ОСОБА_7 на території міста Дніпра скоїв повторно ряд корисливих кримінальних правопорушень, маючи непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності, які згідно до ст. 12 КК є тяжкими злочинами, що свідчить про те, що виправлення ОСОБА_7 на цей час неможливе без ізоляції від суспільства та реального покарання у виді позбавлення волі.

Зазначає, що ОСОБА_7 ніде не працює, неодружений та не має дітей, веде соціально девіантний спосіб життя, немає постійного законного джерела доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.

ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , який являється інвалідом 2 групи, заволодівши шахрайським шляхом його кредитними коштами. Наразі у потерпілого ОСОБА_11 не має можливості повернути кредитні кошти із нарахованими банком процентами, так як на своє прожиття заробляє грою на баяні на вулицях міста Дніпра.

Під час веденого воєнного стану в Україні ОСОБА_7 скоював всі кримінальні правопорушення у військові формі ЗСУ, чим принизив авторитет ЗСУ. Всі потерпілі готові були допомогти ОСОБА_7 , вважаючи його воїном ЗСУ.

Судом належним чином не враховано схильність ОСОБА_7 до вчинення нових злочинів, а також відсутність жалю з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію, що склалася, це все свідчить про відсутність у ОСОБА_7 думки про добровільне повернення майна та відповідно щирого каяття за скоєне.

На підставі наведеного прокурор просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.09.2025скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч. 2 ст. 190 КК- у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК - у виді 6 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 186 КК- у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 9 років..

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 10 років.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги прокурора також вказує, що по епізоду від 31.10.2024 щодо заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 , умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/113-24/6356-ТВ від 08.11.2024 потерпілому ОСОБА_11 по даному епізоду спричинено матеріальну шкоду у розмірі 2055 гривень 00 копійок.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП

За ст. 51 КУпАП особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Як вбачається з вироку та матеріалів провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК - 31 жовтня 2024 року.

Станом на 31 жовтня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1514 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 190 КК розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК становить 3028 грн (1514*2=3028).

Згідно матеріалів провадження діями ОСОБА_7 по даному епізоду було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на суму 2055 гривень 00 копійок.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 за даним епізодом була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-ІХ настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн, тому дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК не підпадають під кримінально-каране діяння, а кримінальне провадження відносно нього повинно бути закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК з підстави втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи наведене прокурор просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.09.2025 щодо ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК з підстави втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. |

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.190 КК - 1 рік позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК - у виді 6 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК -у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 10 років.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду в порядку ст.403 КПК, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за узгодженою позицією з обвинуваченим, відмовилися від поданих ними апеляційних скарг і ця відмова прийнята апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення частково, просила закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК за епізодом від 31.102024 щодо потерпілого ОСОБА_11 з підстави втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння; в іншій частині вирок залишити без змін;

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора щодо призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК не перевіряються.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України сума неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу (у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року).

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становить 3028 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України і Закону № 3886-IX на момент заволодіння обвинуваченим ОСОБА_7 31 жовтня 2024 року майном потерпілого ОСОБА_11 шляхом обману (шахрайство), а саме мобільного телефону марки ZTE Dlade A71 модель ZTE F 7030 3GB/64GB, на суму 2055 гривень 00 копійок, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК становив 3028 грн (1514?2=3028).

Отже, вчинене ОСОБА_7 31.10.2024 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК, а саме заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 шляхом обману (шахрайство) на суму, меншу за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому ці дії обвинуваченого не підпадають під кримінально-каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом установлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ст. 284 КПК, у порядку п. 1-2 ч. 2 цього ж положення Кодексу.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

За статтею 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ґрунтуючись на положенні ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою. Взявши до уваги позицію обвинуваченого під час розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 479-2 КПК, суд апеляційної інстанції при цьому має керуватися ст. 417 КПК.

За приписами ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 405 КПК кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК за епізодом від 31.10.2024 щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 шляхом обману (шахрайство), а саме мобільного телефону марки ZTE Dlade A71 модель ZTE F 7030 3GB/64GB, на суму 2055 гривень 00 копійок, з огляду на приписи п.4-1 ч.2 ст.284 КПК підлягає закриттю судом, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а вирок суду скасуванню в цій частині, у зв`язку з чим доповнена апеляційна скарги прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що закриття кримінального провадження за вказаним епізодом не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Аналізуючи доводи поданої апеляційної скарги про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190, ч.4 ст.185, ч.4 ст. 186 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених ним умисних корисливих кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК відносяться до категорії нетяжкого та тяжких; обставини їх вчинення свідоме використання обвинувачений, який не є діючим військовослужбовцем, військової форми для обману потерпілих, що принижує авторитет ЗСУ, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали в результаті вчинення злочинів; вартість майна, що було предметом злочинних посягань та його значимість для потерпілих; те, що викрадене майно повернуто потерпілим лише частково; спричинена шкода у переважній частині не відшкодована.

Одночасно судом було взято до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий за вчиненні умисних корисливих злочинів, проходив військову службу за контрактом, звільнений з військової служби за станом здоров`я, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, постійного місця проживання не має, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем тимчасового проживання характеризується опосередковано.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставиною, що згідно ст. 67 КК обтяжує покарання ОСОБА_7 судом визнано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК щодо особи з інвалідністю, оскільки потерпілий ОСОБА_11 має ІІ групу інвалідності з дитинства, і наявність очевидних значних функціональних розладів у потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював (не міг не усвідомлювати).

Отже, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , обставини скоєння кримінальних правопорушень та ставлення обвинуваченого до скоєного, суд першої інстанції дійшов правильних обґрунтованих висновків, що для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання:

- за ч.2 ст.190 КК (за епізодом від 31.10.2024 щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 17300 грн) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, як на підставу призначення ОСОБА_16 більш суворого покарання, а саме те, що останній не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, вчинив злочини у військовій формі ЗСУ, що принижує авторитет ЗСУ; вчинив кримінальне правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , який є особою з інвалідністю, а також відсутність у обвинуваченого щирого каяття та добровільного відшкодування спричиненої шкоди, - були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_16 покарання.

Отже, всупереч твердженням прокурор, судом першої інстанції належним чином враховані усі наведені в апеляційній скарзі доводи, а тому призначене обвинуваченому ОСОБА_16 місцевим судом покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурор, з врахуванням доповнень, підлягає частковому задоволенню, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 зміні в частині закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК за епізодом від 31 жовтня 2024 року щодо заволодіння шляхом обману (шахрайство) мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК за епізодом від 31 жовтня 2024 року щодо заволодіння шляхом обману (шахрайство) мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 - закрити з підстав, передбачених пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч.2 ст.190 КК (за епізодом від 31.10.2024 щодо заволодіння чужим майном (шахрайство), а саме грошовими коштами потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 17300 грн) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - у той самий строк з дня вручення копії рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4