Справа № 756/8938/25
Номер провадження № 1-кп/756/1543/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 05.05.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0001184, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Єнакієво, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.03.2025 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.;

- 21.07.2025 Шевченківським районним судом м.Києва за ч.4 ст. 185 КК України - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;

- 29.08.2025 Шевченківським районним судом м.Києва за ч.2 ст. 309, ч.4 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.;

- 11.09.2025 Святошинським районним судом м.Києва за ч.4 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України - до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.;

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

04.05.2025, близько 18:15 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20-Д, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та він діє таємно, підійшов до відділу з товарами для ремонту, де взяв з полиць бокорізи 115 мм міні Tolsen 10033, вартістю 85,00 грн. без ПДВ; шліфувально-гравірувальний пристрій EXPERT Tools CF1048 130Bт, адаптер 12В, 12000об/хв., вартістю 1299,17 грн. без ПДВ; набір біт і сверл STANLEY FatMax, STA88554 Phillips, Pozidriv, Torx, 19 шт., пластиковий кейс, вартістю 865,00 грн. без ПДВ; набір витратних матеріалів для шліфувально-гравірувальної машини 239 шт. Felisatti, вартістю 908,33 грн. без ПДВ, загальною вартістю 3157,50 грн., поклавши до власного рюкзаку чорного кольору.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_4 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна (крадіжки), останній з вказаним товаром, не розрахувавшись за зазначений товар перетнув лінію кас магазину «Епіцентр», де його було зупинено персоналом гіпермаркету.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 міг спричинити ТОВ «Епіцентр К», , майнову шкоду на загальну суму 3 157 грн. 50 коп. (без урахування ПДВ).

Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 04.05.2025 він перебував у магазині «Епіцентр», де взяв з полиць все перераховане в обвинувальному акті, пішов до туалету магазину та переклав в рюкзак, який мав при собі. Утримуючи зазначене майно, обвинувачений пішов на вихід з магазину, минув каси, де його зупинили працівники охорони магазину та затримали. Все майно він добровільно повернув. У вчиненому розкаюється, завдяки викраденим інструментам мав намір працювати, щоб заробити гроші.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 без його участі.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що беззаперечно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України, , із застосуванням вимог ст. 70 ч.1,4 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років. Вирішити питання щодо речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК, витрати на залучення експертів відсутні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченого та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Вид та вартість майна, яким заволодів обвинувачений, наслідки вчинення злочину, зокрема, відсутність у потерпілого претензій матеріального характеру до обвинуваченого, який не заявляв цивільний позов, оскільки майно було повернуто обвинуваченим. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, але неодноразово судимий, не має законного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тож суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто призначивши покарання, у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.08.2025 до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.; вироком Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2025 до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць та штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, злочин за цим вироком учинив до постановлення зазначених вироків, а отже покарання слід призначити в порядку ч. 1, 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначивши покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців, штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Відповідно до положень ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення волі та штрафу необхідно виконувати самостійно.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Суд призначає покарання на підставі внутрішнього переконання і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовано запобіжний захід та не вбачає потреби обирати його до набрання вироком законної сили. Водночас, суд вважає за необхідне, зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.08.2025, Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2025, а саме з 07.06.2025 до дня набуття цим вироком законної силии.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні у провадженні.

Питання речових доказів підлягає вирішенню, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.08.2025, покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2025, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців та штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до положень ч.3 ст. 72 КК України, покарання у виді позбавлення волі та штрафу виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 29.08.2025,Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2025, а саме з 07.06.2025 до дня набуття цим вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Речові докази: бокорізи 115 мм міні Tolsen 10033 кількістю 1 шт., шліфувально-гравірувальний пристрій EXPERT Tools CF1048 130Bт, адаптер 12В, 12000об/хв., кількістю 1 шт., набір біт і сверл STANLEY FatMax, STA88554 Phillips, Pozidriv, Torx, 19 шт., пластиковий кейс, кількістю 1 шт, набір витратних матеріалів для шліфувально-гравірувальної машини 239 шт. Felisatti, кількістю 1 шт,, які передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_5 - залишити у володінні ТОВ «Епіцентр К».

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1