Єдиний унікальний номер 205/1466/21
Єдиний унікальний № 205/1466/21
Провадження № 1-кс/205/156/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2026 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся через систему «Електронний суд» до слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра із клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яке зареєстроване судом 08 січня 2026 року.

Ухвалою слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 січня 2026 року відкрито провадження та призначено судове засідання на 14 січня 2025 року о 15 годині 00 хвилин та зобов`язано прокурора надати до Новокодацького районного суду міста Дніпра матеріали кримінального провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, яку виконано не було, матеріали до суду не надано.

Ухвалою слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 січня 2026 року судовий розгляд відкладено та повторно зобов`язано прокурора надати судові матеріали кримінального провадження № 0003403, яку виконано не було, матеріали не надано.

Ухвалою слідчого судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року судовий розгляд відкладено та повторно зобов`язано прокурора надати судові матеріали кримінального провадження № 0003403, яку виконано не було, матеріали не надано.

Клопотання мотивоване тим, що в на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , та заборонено здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року № 205/2606/19, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, скасування запису про державну реєстрацію права власності та поновлення реєстрації права власності відмовлено. Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залишено без змін. Також, слідчим суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року в кримінальному провадженні № 0003403 було накладено арешт на квартиру, який скасований ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2019 року. Крім цього, постановою старшого слідчого ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 від 05 липня 2021 року кримінальне провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Просив слідчого суддю скасувати арешт в межах кримінального провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 . У своїй заяві до суду просив розглядати клопотання за його відсутності та відсутності заявника, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням, зокрема, власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. За таких обставин, підставою для скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України є відсутність потреби в подальшому застосуванні цього заходу або необґрунтованість його застосування.

Арешт майна до судового рішення про конфіскацію чи вилучення такого майна є тимчасовим заходом обмеження права власності. Право власності це врегульовані законом суспільні відносини з володіння, користування та розпорядження майном. Вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, і має на меті тимчасове унеможливлення на даному етапі досудового розслідування розпорядження грошовими коштами, і відповідає принципу розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час судового розгляду встановлено, що в провадженні СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , та заборонено здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири.

Постановою старшого слідчого ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 від 05 липня 2021 року кримінальне провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року № 205/2606/19, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, скасування запису про державну реєстрацію права власності та поновлення реєстрації права власності відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залишено без змін.

Згідно зі статтею 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу наведених норм процесуального закону, останні пов`язують право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

В даному випадку, з матеріалів провадження вбачається, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено з метою її подальшого збереження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту по суті, слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 від 05 липня 2021 року кримінальне провадження № 0003403 від 27 грудня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, жодній особі не повідомлено про підозру, постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2020 року № 205/2606/19, та яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, скасування запису про державну реєстрацію права власності та поновлення реєстрації права власності відмовлено, проте оскільки на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська накладений арешт, заявник позбавлений можливості реалізувати своє право власності.

Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про те, що на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вказане майно, і продовження існування таких заходів кримінального провадження не виправдовує подальше втручання у правомірне володіння вказаним власником належним йому майном.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 102 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи доводи заявника щодо відсутності підстав для продовження його застосування, слідчий суддя приходить до висновку, що такі доводи у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про скасування арешту майна, а тому клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 170,172, 309, 369-372, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна по кримінальному провадженню № 0003403 від 27 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , та заборону здійснення будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням квартири.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1