ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 308/4737/22

провадження № 51-2569км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_6 ,

засудженого (відеоконференція) ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329 за обвинуваченням,

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,) раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі положень ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за цим вироком до покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.05.2020 ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 1 місяць.

На підставі положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 09.03.2022 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Касаційних скарг в частині засудження ОСОБА_8 подано не було.

Згідно з вироком ОСОБА_7 09.03.2022, близько 9:30, на узбіччі вул. Гулака-Артемовського навпроти будинку 18 в м. Ужгороді за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, збили потерпілого ОСОБА_9 з ніг та відкрито заволоділи його грошовими коштами в сумі 9 500 гривень і мобільним телефоном марки «Fly», чим спричинили потерпілому матеріальні збитки.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок та ухвалу скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 284 КПК України чи призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що жоден із допитаних свідків під час досудового та судового проваджень не підтвердили, що бачили, як він брав гроші чи телефон, а тому не можуть стверджувати, що саме від його дій було завдано матеріальної шкоди потерпілому.

Звертає увагу, що у своїх показаннях свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є працівниками поліції, вказали, що за наслідками проведеної поверхневої перевірки жодних заборонених чи викрадених предметів не було виявлено, а тому вказані показання у зв`язку із положеннями ч. 2 ст. 89 КПК України мають бути визнані недопустимими доказами.

Крім того, суд першої інстанції попри заяви сторони захисту про виклик понятого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 жодного разу не забезпечив їх явку у судове засідання, чим позбавив сторону захисту можливості поставити цим особам запитання.

Вважає недопустимими доказами протоколи пред`явлення свідкам особи для впізнання за фотознімками від 10 березня 2022 року та протокол проведення слідчого експерименту від 10 березня 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , оскільки такі слідчі дії проведені без участі його захисника.

Крім цього зауважує, що місцевий суд проігнорував той факт, що потерпілий

ОСОБА_9 декілька разів вказував різну суму викрадених коштів, а також судом проігноровано показання потерпілого, який вказав, що про відсутність у нього телефону він дізнався у поліцейському відділенні, що підтверджується показаннями засудженого ОСОБА_8 , який вказував, що таємно заволодів грошовими коштами та телефоном потерпілого, що виключає кваліфікацію дій за ст.186 КК України.

Окрім цього зазначає, що під час апеляційного розгляду суд не дав оцінки порушенням, прямо зазначеним в апеляційній скарзі, й не вчинив жодної дії, передбаченої положеннями ч. 1 ст. 405 КПК України. Апеляційний суд не допитав свідків і потерпілого, обмежившись посиланнями на позицію прокурора та матеріали досудового розслідування без перевірки їх у судовому засіданні.

Наведені порушення вимог КПК України зумовили неповноту судового розгляду та помилки у кваліфікації кримінального правопорушення, що вплинуло на дотримання засад рівності та змагальності сторін і, як наслідок, - на законність ухваленого вироку, в якому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім зазначеного засуджений указує, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду, йому не повідомили про право відмовитись від надання показань й про право не відповідати на запитання, чим було порушено його право на захист.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу.

Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вбачає, що цих вимог суди першої та апеляційної інстанцій дотрималися.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Свої висновки суд обґрунтував, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який був допитаний в порядку ст. 225 КПК України й під час допиту показав на підозрюваного ОСОБА_7 як на особу, яка штовхнула його, потім вдарила, від чого він впав, а далі його тримав, і далі двоє «рились» по кишенях біля 10 секунд і втекли. Вказав, що ОСОБА_8 не бив, а забирав гроші. Після того, як вони заволоділи грошима, він ще лежав на землі й помітив, що в кишенях немає коштів, й побіг за ними. В той час їхав автомобіль патрульної поліції, який він зупинив і повідомив їм, що його пограбували (т. 1 д.р. а.п.89-91).

Ці показання узгоджуються з даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.03.2022 за участі потерпілого ОСОБА_9 із відеозаписом до нього, який був безпосередньо досліджений в судовому засіданні. Згідно з ним потерпілий ОСОБА_9 в присутності понятих відтворив обставини та умови вчиненого відносно нього кримінального правопорушення. Вказав місце, де його повалили на землю й відібрали гроші і мобільний телефон, та напрямок, в якому побігли двоє нападників, коли піднялись на ноги (т. 1 д.р. а.п. 61-65).

Окрім того, згідно з даними протоколів пред`явлення особи для впізнання 09.03.2022 із відеозаписом до них потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих серед інших осіб під № 4 впізнав ОСОБА_7 й під № 1 впізнав ОСОБА_8 , які причетні до заволодіння його грошовими коштами (т. 1 д.р. а.п. 24-31).

Також суд обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що йшов тротуаром і бачив, як на протилежній від нього стороні на тротуарі потерпілий лежав на землі на спині, один із чоловіків сидів на ньому, а інший "шастав" по кишенях. Він і ще двоє осіб перехожих почали кричати, після чого двоє осіб почали тікати в напрямку залізничного вокзалу, а потерпілий побіг за ними. Потерпілий їх наздоганяв і кричав, щоб вони повернули гроші. Він не бачив, чи потерпілий наздогнав їх, бо пішов далі.

Окрім того, згідно з даними протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 10 березня 2022 року свідок ОСОБА_13 в присутності понятих нафото № 2, на якому зображено ОСОБА_7 , й на фото № 1, на якому зображено ОСОБА_8 , впізнав за сукупністю ознак (ромська народність, загальні риси обличчя) двох осіб, які 09.03.2022, біля 10:00 по вул. Артемовського утримували на землі третю особу, яка явно відбивалась від двох нападників, які відібрали гроші і почали тікати від третьої особи, яка бігла за ними з криками повернути гроші (т. 1 д.р. а.п. 32-37).

Також відповідно до даних протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 10 березня 2022 року свідок ОСОБА_14 в присутності понятих на фото № 4, на якому був зображений ОСОБА_15 , й на фото № 1, на якому був зображений ОСОБА_8 , впізнав за сукупністю ознак (ромська народність, загальні риси обличчя) двох осіб, які напали на лежачу особу, від якої в подальшому втікали, відібравши у неї грошові кошти, й той лежачий, наздоганяючи їх, просив їх повернути (т. 1 д.р. а.п. 55-60).

Крім цього, суд обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у судовому засіданні місцевого суду повідомили, що вони є інспекторами УПП. Під час патрулювання в складі екіпажу в м. Ужгороді поступило на планшет орієнтування, що відбувся грабіж. Рухаючись на автомобілі, вони побачили, як в їх сторону бігли двоє чоловіків, а через декілька метрів біг третій чоловік. Вони відреагували і зупинили двох чоловіків. Третій чоловік був заявником і прямо вказав на двох чоловіків, що вони його вдарили і забрали у нього останні гроші, адже він біженець. Коли вони вийшли з автомобіля на вулицю, чули, як кричав потерпілий. Особи були встановлені по службових планшетах.

Також судом в судовому засіданні було досліджено:

- дані рапорту інспектора роти № 1 батальйону УПП в З/о ДПП ОСОБА_16 від 09.03.2022, згідно з яким 09.03.2022 екіпажу 104 у складі ОСОБА_17 надійшло повідомлення про те, що особа стала свідком крадіжки, а саме двоє осіб ромської народності здійснили крадіжку і побігли в напрямку вул. Бородіна в м. Ужгороді, й за ними побіг потерпілий. Пропатрулювавши вул. Залізничну від залізничного вокзалу, було помічено цих осіб та потерпілого ОСОБА_9 ( т. 1 д.р. а.п.5);

- дані протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 від 09.03.2022, згідно з яким заявник ОСОБА_9 повідомляє про відкрите заволодіння двома особами, які повалили його на землю, грошовими коштами в сумі 10 000 грн та мобільним телефоном марки «Fly» 09.03.2022 близько 10:00 години ( т. 1 д.р. а.п.6-8);

- дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 09.03.2022, згідно з яким 09.03.2022 о 13:40 було затримано ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ( т. 1 д.р. а.п.9-11);

-дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 09.03.2022 із фототаблицею, згідно з яким 09.03.2022 о 13:40 було затримано ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, й слідчий Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області у присутності понятих за участю захисника ОСОБА_18 здійснив обшук затриманої особи, під час якого у ОСОБА_8 було виявлено грошові кошти в сумі 9500 грн та мобільний телефон «Fly», в якому встановлена сімкарта з номером мобільного телефону абонента НОМЕР_1 (т. 1 д.р. а.п.14-19);

Місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні докази, дав їм оцінку в аспекті положень ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені положеннями ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженими інкримінованого їм злочину.

Крім цього, враховуючи сукупність наведених вище доказів, колегія суддів вважає безпідставними доводи засудженого ОСОБА_7 щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.4 ст.186 КК України.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він у свою чергу усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Наведені вище показання потерпілого ОСОБА_9 , надані у порядку ст.225 КПК України, а також показання свідка ОСОБА_13 , який був безпосереднім очевидцем пограбування потерпілого на вулиці, у сукупності з іншими наведеним доказами поза розумним сумнівом підтверджують той факт, що обвинувачені відкрито заволоділи майном потерпілого.

Доводи про те, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є працівниками поліції, мають бути визнані недопустимими доказами, оскільки вони вказали, що за наслідками проведеної поверхневої перевірки ніяких заборонених чи викрадених предметів не було виявлено, не вбачаються обґрунтованими, оскільки відповідно до змісту ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому відповідно до змісту ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, аналізуючи зміст показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , визнав їх належними, оскільки вони узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності. Окрім того, як убачається з показань цих свідків, вони вказали, що при поверхневому огляді заборонених, а не викрадених речей, ними не було виявлено. Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено. Тому місцевий суд правильно та обґрунтовано поклав ці докази в основу обвинувального вироку, оскільки вони здобуті з дотриманням норм чинного законодавства, а також підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

Стосовно доводів про незабезпечення явки потерпілого ОСОБА_9 у судове засідання, чим сторона захисту була позбавлена можливості поставити йому запитання, необхідно вказати таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 06.05.2022 надіслав до суду заяву про те, що він знаходиться за місцем свого проживання у м. Охтирка Сумської області та не може бути присутнім у судовому засіданні, а тому просить підготовче судове засідання та судовий розгляду у кримінальному провадженні проводити без нього (т.1 а.п. 54). З наведеного вбачається, що потерпілий був обізнаний про здійснення судового провадження.

Окрім того, місцевим судом було враховано, що допит потерпілого ОСОБА_9 , який був проведений на досудовому слідстві слідчим суддею у порядку ст. 225 КПК України, відбувався за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їхніх захисників. Потерпілий був приведений до присяги й попереджений про кримінальну відповідальність. Присутність підозрюваних, їх захисників, прокурора при допиті потерпілого ОСОБА_9 свідчить про забезпечення участі обох сторін кримінального провадження при проведенні цієї дії в аспекті дотримання права сторони кримінального провадження на перехресний допит потерпілого.

Окрім цього, суд першої інстанції в судовому засіданні 17.01.2023 дослідив аудіозапис допиту потерпілого ОСОБА_9 й обґрунтовано поклав показання цього потерпілого в основу свого рішення, що узгоджується з положеннями ст. ст. 95, 225 КПК України (т. 2 а.п. 12-14).

Стосовно доводів засудженого ОСОБА_7 про те, що місцевий суд не допитав у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який був понятим при проведенні окремих слідчих дій, вбачається таке.

Згідно з матеріалами провадження місцевий суд задовільнив клопотання сторони захисту про допит у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який брав участь на досудовому розслідуванні у слідчих діях в якості понятого, та здійснив виклик цього свідка у судове засідання шляхом надіслання судової повістки, однак судова повістка повернулася на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.п.156).

Після цього згідно з матеріалами провадження сторона захисту не наполягала на продовжені виклику вказаного свідка, і у судовому засіданні 28.09.2023 як захисники, так і обвинувачені, погодились з відсутністю потреби повторного виклику свідка ОСОБА_12 (т. 2 а.п.192-198). При цьому в судовому засіданні 08.08.2023 був допитаний в якості свідка інший понятий ОСОБА_19 (т. 2 а.п. 160-167).

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що протоколи пред`явлення свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 осіб для впізнання за фотознімками від 10.03.2022 й протокол проведення слідчого експерименту від 10.03.2022 за участю потерпілого є недопустимими доказами, оскільки були проведені без захисників, були предметом перевірки суду першої та апеляційної інстанції й обґрунтовано були визнані безпідставними.

Зокрема, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вказав, що пред`явлення свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_14 осіб для впізнання за фотознімками й слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_9 було проведено із дотриманням вимог КПК України за участю понятих, а відсутність захисників під час цих слідчих дій не є порушенням вимог КПК України, оскільки вимога присутності адвоката в ході пред`явлення свідкам осіб для впізнання за фотознімками та вимога присутності адвоката в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого не передбачена положеннями КПК України.

Не вбачаються обґрунтованими й доводи засудженого про те, що йому не було роз`яснено право відмовитись від надання показань та не відповідати на запитання, оскільки згідно з даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 09.03.2022, з даними повідомлення про підозру від 10.03.22, з даними повідомлення про зміну підозри від 15.04.2022 йому було роз`яснено визначені законом права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України (т. 1 д.р. а.п. 9-12, 47-49, 113-115). Відмова підозрюваного ставити свій підпис на указаних вище процесуальних документах не є підставою вважати, що відповідні права не були йому роз`ясненні.

Згідно звукозапису судового засідання від 01.07.2022 судом було з`ясовано, що пам`ятку про права та обов`язки було вручено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , й додаткових роз`яснень вони не потребували. У судовому засіданні місцевого суду 06.11.2023 ОСОБА_7 не відмовлявся надавати показання, й був проведений його допит (т. 2 а.п. 208-209).

Також доводи про те, що суд не усунув суперечність щодо викраденої у потерпілого суми грошових коштів, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, й судом було встановлено, що під час затримання ОСОБА_8 було виявлено грошові кошти саме в сумі 9500 грн та мобільний телефон «Fly».

Згідно з даними постанови про визнання речовими доказами від 09.03.2022 грошові кошти в сумі 9500 грн та мобільний телефон «Fly» з сімкартою з номером мобільного телефону абонента НОМЕР_1 , які було виявлено та вилучено при затриманні обвинуваченого ОСОБА_8 , було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з матеріалами провадження речові докази, а саме грошові кошти в сумі 9 500 грн купюрами 10 штук по 200 грн, 15 штук по 500 грн, та мобільний телефон «Fly» з сімкартою з номером мобільного телефону абонента НОМЕР_1 , під час досудового розслідування були повернуті потерпілому, що підтверджується його розпискою від 23.03.2022, й вказана суму потерпілим не оспорювалася (т. 1 д.р. а.п.103).

Тому зазначення в заяві потерпілого про вчинення злочину про те, що в нього заволоділи грошовими коштами в сумі 11 000 гривень, а також вказівка у витягу з ЄРДР про суму в 10 000 гривень, у цьому випадку не породжують істотну суперечність, як про це зазначено в касаційній скарзі, та не впливають на доведеність вини й кваліфікацію дій засудженого.

Що стосується тверджень сторони захисту під час касаційного розгляду про те, що в ході досудового розслідування і під час судового розгляду не було здійснено відкриття речових доказів у порядку вимог ст. 290 КПК України, зокрема грошей та мобільного телефону, а тому вони є недопустимим, необхідно вказати таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.

Однак, як уже було вище вказано вище, грошові кошти в сумі 9500 грн та мобільний телефон «Fly» із сімкартою з номером мобільного телефону абонента НОМЕР_1 , які були визнані речовими доками, на досудовому розслідуванні були повернуті потерпілому, що підтверджується його розпискою від 23.03.2022 (т. 1 д.р. а.п. 103).

Тому на час виконання вимог ст.290 КПК України у сторони обвинувачення не було в розпорядженні вказаних речових доказів, а суд першої інстанції у своєму рішенні не посилався на вказані речові докази як на докази доведеності вини обвинувачених.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що під час апеляційного розгляду суд не дав оцінки порушенням, прямо зазначеним в апеляційній скарзі, й не вчинив жодної дії, передбаченої положеннями ч. 1 ст. 405 КПК України, необхідно вказати таке

Як убачається з матеріалів провадження захисник ОСОБА_6 подала до апеляційного суду клопотання про дослідження у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України окремих доказів.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до звукозапису судового засідання від 09.07.2024 суд апеляційної інстанції, вислухавши думки всіх учасників судового провадження, зокрема думку іншого захисника та обвинувачених, які підтримали клопотання про повторне дослідження доказів, й думку сторони обвинувачення, яка заперечила щодо задоволення такого клопотання; посилаючись те, що потерпілий був допитаний в прядку ст. 225 КПК України в присутності обвинувачених та їх захисників, а бажання з`ясувати інші обставини, які виникли вже під час судового розгляду, не є підставою для повторно допиту потерпілого в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, відмовив у задоволення зазначеного клопотання. Також апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання і в частині проведення огляду місця події в порядку положень ст. 361 КПК України, оскільки не знайшов для цього підстав.

При цьому апеляційний суд в цілому погодився з оцінкою показань потерпілого та інших доказів, наданою судом першої інстанції, і не надавав жодному доказу іншої оцінки. З огляду на це Верховний Суд вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом в цьому аспекті не допущено.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою, відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому твердження засудженого в цій частині також є безпідставними.

З огляду на це й керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3