Справа № 128/2901/25
ВИРОК

Іменем України

03 грудня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за № 0000095 від 15.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Селевинці Немирівського району Вінницької області, зареєстрованого у встановленому законом порядку та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працюючого в ДП «Ліси України» водієм, одруженого, не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , отримавши посвідчення тракториста-машиніста, всупереч встановленому законодавством порядку, 14.06.2025 приблизно о 22:50, рухаючись за кермом колісного трактора «Беларус» державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі М-21, що в селі Березина Вінницького району Вінницької області був зупинений працівником сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області у складі екіпажу «Жарт-301», який, згідно розстановки сил та засобів сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № З Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, перебував у зоні оперативного реагування, а саме: на території обслуговування ВП № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області - села Березина Вінницького району Вінницької області для нагляду за безпекою дорожнього руху.

На вимогу працівника відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», пред`явити посвідчення тракториста- машиніста, на підставі якого ОСОБА_5 здійснював рух на зазначеному транспортному засобі, останній, достовірно знаючи про те, що відповідне навчання він не проходив, спеціальні іспити щодо отримання посвідчення тракториста-машиніста не здавав, усвідомлюючи, що право на керування даним транспортним засобом у встановленому законом порядку не набув, а також будучи обізнаним, що наявне у нього посвідчення тракториста-машиніста є підробленим, бажаючи набути певних суб`єктивних прав, діючи з прямим умислом та спеціальною метою - використання підробленого документа, надав на виконання законної вимоги для перевірки інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 посвідчення тракториста- машиніста серії НОМЕР_2 видане ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області від 08.08.2019, тим самим використав завідомо підроблений документ.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів бланк посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_2 видане ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області від 08.08.2019 на ім`я ОСОБА_5 , не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків посвідчень тракториста-машиніста, що перебувають в офіційному обігу на території України.

У бланку посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_2 , видане ГУ Держпродспоживслужбою в Київській області від 08.08.2019 на ім`я ОСОБА_5 , фонові зображення з лицьової та зворотної сторін (захисна сітка мікротексту), штрихи вхідних даних, бланкових текстів, серії, номеру бланку нанесено за допомогою знакодрукуючого пристрою з електрофотографічним способом нанесення зображень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. Суду пояснив, що 14.06.2025 його попросили по роботі перегнати трактор «Беларус», на що він погодився. Рухаючись по дорозі в селі Березина Вінницького району його зупинили працівники поліції, попросивши пред`явити посвідчення, що він і зробив. Працівникам поліції посвідчення не сподобалося, так як викликало сумніви у його оригінальності і вони викликали СОГ. В подальшому це посвідчення в нього було вилучене та направлене на проведення експертизи. Свою вину в інкримінованому йому правопорушенні він визнає, так як раніше, до цього випадку замовив в мережі «Інтернет» посвідчення за 10 000 грн. При цьому тести на його отримання та навчання не здавав та не проходив; скористався ним лише 1 раз. Готовий нести покарання за вчинене, зробивши певні висновки після скоєного.

За згодою обвинуваченого, захисника, прокурора, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, наявності чи відсутності речових доказів та судових витрат, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Згідно ст. 377 КПК України, суд діє в межах висунутого обвинувачення.

В силу п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше несудимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, позитивно характеризується за місцем проживання, кається у вчиненому, вину визнав, в дебатах висловив щирий жаль з приводу вчинених ним дій та осуд своєї поведінки; класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконання про призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті у виді штрафу.

Крім того, призначення даного виду покарання обвинуваченому ОСОБА_5 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України, а також підлягає до зняття арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2025.

Суд відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України стягує з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у загальній сумі 5 348 грн 40 коп.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирається.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що частиною першою статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України регламентовано, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Тому, зважаючи на приписи абзацу третього пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК, згідно з якими у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема, початок строку відбування покарання, суд вважає за необхідне зазначити, що строк відбування кримінального покарання у виді штрафу слід рахувати саме з дня набрання вироком законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 373, 374, 394, КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп.

Строк відбування призначеного покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обирається.

Речові докази, в межах кримінального провадження за № 0000095 від 15.07.2025, а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 , видане 08.08.2019 ГУ Держпродсживслужбою в Київській області, яке поміщено до спеціального пакету НПУ №RIC2132236 знищити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2025 (справа № 127/22060/25) на майно, вилучене 14.07.2025 в ході проведення огляду відділом поліції за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Березина на узбіччі автодороги у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 , видане 08.08.2019 ГУ Держпродсживслужбою в Київській області, яке поміщено до спеціального пакету НПУ №RIC2132236.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні у загальні сумі 5 348 грн 40 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_7