Провадження №11-кп/801/128/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2024 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення, а також факту недоцільності подальшого виконання призначеного покарання внаслідок досягнення цілей покарання в процесі його відбування.

Засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу підзахисного, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 відповідає.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З наведеного слідує, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)» на виконання вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 04.04.2024.

Відповідно до характеристики засудженого від 24.11.2025 засуджений ОСОБА_8 02.09.2025 відбув 2/3 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України. Проте, рішенням комісії установи, протоколом № 21 від 16.09.2025, засудженому відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, як особі, що не довела свого виправлення.

Суд, дослідивши матеріали, що характеризують засудженого ОСОБА_8 , встановив, що він притягувався до кримінальної відповідальності. Проте після відбуття покарання він знову вчинив кримінальні правопорушення. Така поведінка свідчить про відсутність бажання дотримуватись закону, а отже, про стійку криміногенну налаштованість особи.

Із довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наступне. Згідно з розділом I зазначеної довідки, дисциплінарних стягнень засуджений не має. Разом з тим, у розділі II довідки відображено наявність двох заохочень, а саме:

?наказом № 9/АГ-25 від 03.01.2025 засудженому оголошено подяку за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку, правил внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці;

?наказом № 134/АГ-25 від 09.04.2025 засудженому повторно оголошено подяку з аналогічних підстав, а саме за належне виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки, трудового та внутрішнього розпорядку, а також вимог безпеки праці.

Разом із тим, оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що наявність заохочень та відсутність дисциплінарних стягнень самі по собі не є безумовною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до вимог ст. 81 КК України вирішальним є доведеність факту стійкого виправлення засудженого, а не лише формальне дотримання встановленого режиму.

При цьому суд враховує, що поведінка засудженого останнім часом характеризується позитивно, будь-яких порушень встановленого порядку відбування покарання надалі не зафіксовано, дисциплінарні стягнення відсутні, а за сумлінне виконання покладених обов`язків він був заохочений адміністрацією установи.

Водночас, з огляду на необхідність стабільності такої поведінки у більш тривалому часовому проміжку, а також досягнення мети покарання, визначеної кримінальним законом, суд приходить до висновку, що засудженому доцільно й надалі дотримуватися обраного ним позитивного напрямку поведінки, сумлінно виконувати покладені обов`язки, неухильно додержуватися вимог режиму та правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Також, судом апеляційної інстанції було досліджено довідку, видану державною установою «Вінницька виправна колонія (№ 86)» Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, встановлено відомості щодо нарахування та утримання із заробітної плати засудженого ОСОБА_8 , який відбуває покарання у зазначеній установі та був працевлаштований протягом 2024 2025 років.

Із змісту довідки вбачається, що засуджений у зазначений період працював у майстерні установи, отримуючи заробітну плату щомісячно, з якої здійснювалися встановлені законом утримання. Так, за період: листопад 2024 року засудженому нараховано 727,20 грн; грудень 2024 року 357,69 грн; січень 2025 року 921,12 грн; лютий 2025 року 969,60 грн; березень 2025 року 727,20 грн. Загальна сума нарахованої заробітної плати за вказаний період становить 3 702,81 грн.

Проте, після березня 2025 року засуджений ОСОБА_8 припинив працювати через стан здоров`я, який почав різко погіршуватися.

Водночас, відповідно до довідки, виданої медичною частиною № 86 філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області, вбачається, що засуджений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.07.2024 року прибув до ДУ «Вінницька виправна колонія № 86» з ДУ «Вінницька міська медична частина № 1», де при первинному медичному огляді скарги були відсутні, температура тіла становила 36,6 °C, дихання везикулярне над усією поверхнею легень, артеріальний тиск 135/90 мм.рт.ст., пульс 76 уд.хв., живіт м`який, безболісний, видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно з установленими медичними діагнозами, засудженому визначено: ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, серцеву недостатність, гіпертонічну хворобу ІІ стадії, 2 ступеня, ризик ІІІ, у зв`язку з чим йому призначено та здійснюється відповідне лікування. Також довідкою підтверджується, що у період з 10.04.2025 по 24.04.2025 засуджений перебував на лікуванні у Стрижавській МОБЛ № 1, де отримував лікування з приводу вказаних захворювань. Крім того, 14.03.2025 він повторно оглядався лікарями медичної частини, при цьому скарги були відсутні, показники життєдіяльності залишалися стабільними, а лікування продовжено. 27.10.2025 за результатами огляду лікарем ЛЗПСМ додатково встановлено діагноз сечокам`яний діатез, у зв`язку з чим засуджений також отримував лікування. З довідки вбачається, що засуджений постійно перебуває під медичним наглядом лікарів медичної частини № 86, отримує лікування відповідно до встановлених діагнозів, а стан його здоров`я на даний час оцінюється як задовільний, при цьому загрози життю та здоров`ю не встановлено.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що наявність у ОСОБА_8 хронічних захворювань та отримання ним медичної допомоги сама по собі не свідчить про неможливість залучення його до праці, оскільки з наданої медичної довідки вбачається, що засуджений перебуває під постійним медичним наглядом, отримує лікування відповідно до встановлених діагнозів, а стан його здоров`я на даний час оцінюється як задовільний, при цьому загрози життю та здоров`ю не встановлено.

Даних про те, що стан здоров`я засудженого об`єктивно унеможливлює виконання ним трудових обов`язків у межах, дозволених медичними показаннями, матеріали провадження не містять. Відтак наведені засудженим доводи щодо відсутності можливості працювати надалі не знаходять належного підтвердження у наявних медичних документах.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення є правом суду, а не його обов`язком, і застосовується лише за наявності сукупності обставин, які свідчать про доведене, стійке та усвідомлене виправлення засудженого, а також досягнення мети призначеного покарання.

При цьому сам по собі факт відбуття визначеної законом частини строку покарання, відсутність дисциплінарних стягнень або наявність заохочень не мають автоматичного характеру та не зумовлюють обов`язок суду застосувати умовно-дострокове звільнення, оскільки такі обставини підлягають оцінці в сукупності з іншими даними про особу засудженого та його поведінку протягом усього періоду відбування покарання.

Колегія суддів бере до уваги, що поведінка ОСОБА_8 останнім часом характеризується позитивно, порушень установленого порядку відбування покарання не зафіксовано, а адміністрацією установи виконання покарань до нього застосовувалися заохочення. Разом з тим, формальне дотримання режимних вимог та виконання обов`язків в умовах постійного контролю і нагляду саме по собі не є беззаперечним доказом досягнення мети покарання та глибокої ресоціалізації особи.

Судова практика та підходи, що застосовуються у сфері виконання кримінальних покарань, виходять з того, що виправлення засудженого повинно мати стійкий, тривалий та послідовний характер, який підтверджується не лише відсутністю негативних проявів поведінки, а й часовою стабільністю такої поведінки, що дозволяє суду дійти переконливого висновку про незворотність позитивних змін у особі засудженого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на даному етапі позитивна динаміка поведінки засудженого потребує подальшого закріплення у часі, з тим щоб виключити її ситуативний характер та забезпечити реальне досягнення цілей кримінального покарання, зокрема виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд враховує, що мета покарання полягає не лише у виправленні конкретної особи, а й у формуванні поваги до закону та забезпеченні загальної превенції. Передчасне застосування умовно-дострокового звільнення за відсутності переконливих даних про повне досягнення цих цілей не відповідало б принципу індивідуалізації покарання та балансу між інтересами суспільства і правами засудженого.

Разом із тим, відмова у застосуванні умовно-дострокового звільнення не позбавляє засудженого права повторно звернутися з відповідним клопотанням у майбутньому, за умови збереження та подальшого підтвердження позитивної динаміки поведінки, що узгоджується з принципами гуманізму кримінального права та індивідуального підходу до виконання покарання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на даний час сукупність установлених даних не дає достатніх підстав для визнання виправлення засудженого доведеним у розумінні статті 81 КК України, у зв`язку з чим застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним.

З огляду на наведене в сукупності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є переконливою підставою для застосування до засудженого умовно-достроковго звільнення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4