В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 від 14.07.2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Усть-Омчуг Магаданської області РФ, який прожииває за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, розлученого, з вищою освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14.07.2025 року о 09:56 год., перебуваючи у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України для залізничного сполучення «Чон (Дружба)» НОМЕР_1 прикордонного загону, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та, достовірно знаючи, що капітан ОСОБА_6 є службовою особою відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (Тип В) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, перебуває у прикордонному наряді «Перевірка документів», а також в силу займаної посади здійснює перевірку документів, які дозволяють виїзд/в`їзд в України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час очікувания винесення ОСОБА_6 . Рішення про відмову у перетині ОСОБА_4 державного кордону України, надав капітану ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 100 доларів США та 100 Євро, що станом на 14.07.2025, згідно з курсом НБУ становило 9062 грн. 00 коп., за невинесення ОСОБА_6 . Рішення про відмову ОСОБА_4 у перетині державного кордону України та безперешкодний перетип останнім державного кордону України до Угорщини, тим самим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України надания неправомірної вигоди службовій особі за вчинення та невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням паданого їй службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому. Повідомив, що є діючим військовослужбовцем, має активну громадянську позицію, приймав участь у зоні бойових дій. До того закон не порушував. На утриманні має батька - особу з інвалідністю, його стан погіршується, а він хотів побачити ще внука, тому пообіцяв йому і разом вирушили до Німеччини, там для нього також підшукали лікаря. 14.07.2025 намагався перетнути державний кордон, оскільки до того 2 рази безперешкодно це здійснював, документи були в порядку. Коли віддав документи на перевірку, то йому повідомили, що він не може перетнути, оскільки порушений термін перебування за кордоном. Була безсонна ніч до того, батько почав панікувати, викликали лікаря для допомоги. Враховуючи психоемоційний стан, вважає дії великою помилкою. Так, вклав у паспорт 100 дол. США та 100 євро з метою дати хабаря, це було не для перетину кордону. Потрібен своєму батьку. Подія відбувалась 14.07.2025 у пункті пропуску Чоп. Для себе зробив висновки, до того був ФОП, сплачував усі податки, приводів до нього не застосовувалось ніколи.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор та обвинувачений, його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України за обставин, встановлених судом.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, а саме надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення та невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктами 2, 3 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, з врахуванням наведених пом`якшуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні батька, за яким здійснює догляд, наявність статусу учасника бойових дій, суд вважає, що достатньою мірою для виправлення та упередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень є міра покарання, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, у вигляді штрафу розміром 1500 (тисячу п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 369 КК України, у вигляді штрафу розміром 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі 308/10121/25 від 17.07.2025 на 2 купюри номіналом 50 Євро серії SE, WA; 2 купюри номіналом 50 доларів США серії JB46109548A, MG39257323В, які упаковано до спеціального пакету НПУ NICR132491- скасувати.

Речові докази:

- дві купюри номіналом 50 Євро серії SE, WA; дві купюри номіналом 50 доларів США серії JB46109548A, MG39257323В, які упаковано до спец. пакету НПУ №ICR132491 конфіскувати у дохід держави;

- DVD-R диск з маркуванням «4.7G, 120min» - залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1