УХВАЛА

"26" листопада 2025 р. с-ще Тиврів 145/1761/25

1-кп/145/183/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Тиврів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001256 від 18.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Гнівань Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, безробітного, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області 25.11.2025 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001256 від 18.03.2025за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК Українита клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.11.2025 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Обвинувальний акт затверджений прокурором i містить відомості, визначені у ч. 2 ст. 291 КПК України.

До обвинувального акту додані документи, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України.

Крім того, прокурор просить продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , слідчим суддею Тиврівського районного суду Вінницької області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 27.11.2025.

Однак, ризики які встановлені слідчим суддею під час досудового розслідування, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінились та продовжують існувати, а саме: ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що є ризиком, передбаченим п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, що є ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

За даних обставин прокурор просить продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою строком ще на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила призначити справу до судового розгляду та задоволити клопотання про продовження строку тримання під вартою з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили призначити справу до судового розгляду, а клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задоволити частково, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час підготовчого судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

У той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, суд під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного (обвинуваченого) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, продовжити свою злочинну діяльність, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу підозрюваного (обвинуваченого).

Установлено, що ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, при цьому обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, які вчинені в умовах воєнного стану, які кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.10.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на досудовому слідстві не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, свідчать про те, що він може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом усного допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Разом з цим, станом на теперішній час розгляд кримінального провадження судом тільки розпочинається, отож достатня вірогідність того, що ОСОБА_4 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також, ОСОБА_4 , може мати необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому правопорушень, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню (ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, суд враховує дані, що характеризують обвинуваченого як особу.

Так ОСОБА_4 є військовослужбовцем, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому. Також суд враховує ту обставину, що стан здоров`я та вік обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяють утримувати його під вартою.

Суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Водночас, суд враховує ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним, і саме тримання під вартою обвинуваченого може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Абзацом 8 ч. 5 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи встановлені під час розгляду клопотання обставини, керуючись вказаними положеннями кримінального процесуального законодавства, суд вважає недоцільним визначати розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд вважає, що клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Завершити підготовку справи до судового розгляду.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001256 від 18.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, у відкритому судовому засіданні на 13:00 год 04 грудня 2025 року, в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області в с-щі Тиврів.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто до 24 січня 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

У решті ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)», вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1