Справа № 755/9421/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0001130 від 28.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка, Ніжинського р-ну, Чернігівської обл., громадянина України, з вищою освітою, вдівця, пенсіонера, працюючого в ПП «Продфіш», директором, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 22.01.2025 року, приблизно о 17 годині 11 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 виконуючи маневр лівого повороту на регульованому перехресті проспекту Воскресенського та вулиці Чорних Запорожців у м. Києві, допустив порушення вимог п.п.1.5, п. 2.3 б), 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), які виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною проспекту Воскресенського в районі перехрестя з вулицею Чорних Запорожців, у м. Києві, виконуючи маневр лівого повороту, виїхав на пішохідний перехід, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася пішохідним переходом із ліва на право відносно руху транспортного засобу та мала перевагу в русі.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.

Так, водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог ПДР України. Причиною виникнення цієї дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пункту 16.2 ПДР України.

У наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які виразилися у закритій травмі хребта: компресійного перелому 1-го поперекового хребця, синець на заднє-зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, садна на фоні синця на задній поверхні лівого ліктьового суглобу.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме: заподіяння пішоходу ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди яка сталася 22.01.2025 року за його участі визнав в повному обсязі та показав, що після наїзду на потерпілу допоміг їй дійти до лавки, запитав чи потрібно викликати швидку, але отримав відмову, до приїзду поліції він весь час перебував на місці події. Відразу після приїзду поліції була опитана потерпіла, яка відмовилась від госпіталізації та повідомила, що претензій до нього, як водія, вона не має. Працівниками поліції було складено протокол, який він підписав. На четвертий день після події з`явився онук потерпілої та почав вимагати компенсацію.

Також показав, що розкаюється у вчиненому, не заперечує наїзд на потерпілу, але не погоджується, що зазначені в обвинувальному акті тілесні ушкодження утворилися внаслідок ДТП, вважає що вони є наслідком хронічного захворювання на остеопороз у потрепілої.

Цивільний позов заявлений потерпілою визнав на суму 20 тисяч гривень, також указав, що автомобіль застрахований і відшкодування повинна здійснювати страхова компанія.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що 22.01.2025 року вона поверталась із магазину «Фора» додому, коли переходила проїзну частину на зелений сигнал світлофора, де на неї здійснив наїзд автомобіль під керуванням обвинуваченого. Вона відчула біль, до неї із автомобіля вийшов водій та підійшов ще якийсь хлопець. Після виклику поліції на місце ДТП вона підписала відмову від госпіталізації, оскільки думала, що біль минеться, але вночі боліти стало більше, тому наступного дня вона поїхала до лікарні, однак ренген знімки нічого не показала. Потім вона змушена була робити МРТ, знімок показав комплексні переломи і їй порекомендували робити операцію. Після чого у ЛШМД їй провели операцію. Обвинувачений в лікарні її не навідував, кошти за операцію не сплачував.

Також показала, що раніше до ДТП проблем із здоров`ям та спиною у неї не було. Проблеми зі здоров?ям почалися тільки після дорожньо-транспортної пригоди і вона змушена ходити із допомогою палички, після ДТП інших травм вона не отримувала.

Представник потерпілої у судовому засіданні показав, що цивільний позов потерпілою, про стягнення 100 000 гривень моральної шкоди, заявлений саме до обвинуваченого, оскільки до страхової компанії вони мають намір звертатись в майбутньому із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди.

У судовому засіданні було досліджено наступні матеріали кримінального провадження, а саме:

-витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування №0001130 від 28.03.2025 року /а.п.54/;

-доручення про проведення досудового розслідування від 28.03.2025 року /а.п.55/;

-постанову про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні від 28.03.2025 року /а.п.56/;

-постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 28.03.2025 року /а.п.57/;

-заяву про вчинення кримінального правопорушення від 25.03.2025 року, яку зареєстровано за №Г-12757/970756 від 26.03.2025 року /а.п.58-60/;

-копію довідки №564 від23.01.2025 року /а.п.61/;

-копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2749 від 11.02.2025 року /а.п.62/;

-копію виписки №3036 із медичної карти амбулаторного хворого від 17.02.2025 року /а.п.63/;

-протокол огляду відеозапису від 07.04.2025 року та цифровий носій із відеозаписом пригоди /а.п.64-67/;

-постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 07.04.2025 року /а.п.68/;

-протокол огляду місця події від 16.04.2025 року із фотоілюстрацією /а.п.69-72/;

-запит про надання інформації від 08.04.2025 року №СВ1130 /а.п.73/;

-лист КП «Цент організації дорожнього руху» із схемою розташування дорожніх знаків на №СВ1130 від 08.04.2025 року /а.п.74-75/;

-лист КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва від 09.05.2025 року №053/271-402 на №053/267/1360 від 11.04.2025 року, на №053/04-14/2647 від 11.04.2025 року із сканкопією схеми організації дорожнього руху /а.п.76-78/;

-супровідний від 25.01.2025 року №СВ3850 /а.п.79/;

-висновок експерта №041-115-2025 від 03.02.2025 року /а.п.80-83/;

-копію паспорта ОСОБА_8 /а.п.84-85/;

-заяву про долучення медичних документів до матеріалів кримінального провадження від 02.04.2025 року /а.п.92/;

-вимогу від 02.04.2025 року /а.п.93/;

-довідки /а.п.94-95/;

-копію витягу із додатку «Дія» ОСОБА_3 /а.п.100-103/;

-копію ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2025 року /а.п.104-106, 109-111/;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 14.04.2025 року /а.п.107-108, 112-113/;

-постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 04.04.2025 року /а.п.114/;

-висновок експерта №СЕ-19/111-25/21906-ІТ від 07.05.2025 року із ілюстративною таблицею та довідку про витрати на проведення експертизи /а.п.115-120/;

-висновок експерта № 042-660-2025 від 12.05.2025 року /а.п.121-131/;

-висновок експерта №1827-Е від 25.04.2025 року;

-постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 18.04.2025 року.

Також у судовому засіданні було досліджено наданий стороною захисту:

-висновок експерта №377 від 10.06.2025 року із додатками / а.п.138-145/;

-характеристику ОСОБА_3 /а.п.150/;

-поліс №225317087 /а.п.154/;

-копії медичних довідок /а.п.156-158/.

Відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого в частині невизнання ним ступеню тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та твердження сторони захисту про невідповідність висновків органу досудового розслідування обставинам вчинення кримінального правопорушення, оскільки вважає їх надуманими та розцінює як спосіб захисту обвинуваченого спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Щодо твердження сторони захисту та обвинуваченого про те, що саме суперечності у визначені ступеню тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної події призвели до порушення кримінального провадження, оскільки згідно висновку спеціаліста №377 від 10.06.2025 року, ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_8 під час судово-медичного огляду 27.01.2025 року, а саме: синці та садна - невірно було визначено, що термін їх утворення саме 27.01.2025 року, а травма хребта - це остеопоротичні зміни тіла хребця і замикальних пластин тобто є патологічна остеопоротична компресійна деформація не компресійний перелом L1 травматичного генезу, а висновок експерта №042-660-2025 від 12.05.2025 року, є суперечливим та таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу». Суд виходить з того, що висновок експерта №042-660-2025 від 12.05.2025 від 21.10.2022 року складено із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, дослідження було проведено з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи. Крім того, виконання експертизи було доручено ОСОБА_10 , яка є кваліфікованим експертом Міністерства охорони здоров`я України Державна спеціалізована установа «Київське міське бюро судово-медичної експертизи», має відповідну освіту та стаж роботи. Перед проведенням експертизи ОСОБА_10 попереджалася про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, а вихідні дані були отримані із постанови слідчого про призначення експертизи та медичної документації.

При цьому спеціаліст ОСОБА_11 свій висновок №377 від 10.06.2025 року склала без вихідних даних, тобто у неї була відсутня інформація про обставини справи, на підставі яких описується процес дослідження, вона також не попереджена про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України. Крім того, спеціаліст ОСОБА_11 не має відповідної кваліфікації, належного рівня професійних знань та навичок, оскільки не є особою, яка внесена до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Також проаналізувавши досліджені докази, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю підтверджується доказами дослідженими у ході судового розгляду, які є належними та допустимими, так як останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу, що його вчинила та інших обставин, які мають значення, для кримінального провадження, а саме:

-заявою про вчинення кримінального правопорушення від 25.03.2025 року, яку зареєстровано за №Г-12757/970756 від 26.03.2025 року, у якій повідомлено про вчинене кримінальне правопорушення із викладом обставин події яка відбулася /а.п.58-60/;

-копією довідки №564 від23.01.2025 року, у якій зазначений діагноз: множинні забої м?яких тканин, шийного відділів хребта, лівого плечового та ліктьового суглобів /а.п.61/;

-копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2749 від 11.02.2025 року, у якій зазначений діагноз: закрита травма хребта, комплексний перелом L1 хребця першого ступеня FrE, /МРТ від 04.02.2025 року/, стійкий больовий синдром /а.п.62/;

-копією виписки №3036 із медичної карти амбулаторного хворого від 17.02.2025 року, у якій зазначений діагноз: ЗТХ /22.01.2025р.: компромісний перелом тіла L1 хребця І-ІІ ст., виражений больовий синдром /а.п.63/;

-протоколом огляду відеозапису від 07.04.2025 року та цифровим носієм із відеозаписом пригоди, згідно якого старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 , у службовому кабінеті №502 /вул. Ю. Поправки, 14-а/, у період часу з 16 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, провів перегляд відеозапису на цифровому USB флешносію «FNPSMS MAIZ EUROP» за допомогою ноутбука «DELL», долучений до матеріалів кримінального провадження №0001130 від 28.03.2025, за ч.1 ст.286 КК України, потерпілою стороною та містить відеозапис пригоди ДТП, яка трапилася 22.01.2025 на перехресті пр-кту Воскресенського та вул. П. Запорожця м. Києва. При перегляді було встановлено, що в верхній лівій частині відео зображено дату - 22.01.2025 та час - 17:11:29. Час зйомки темна пора доби, працює міське електричне освітлення вулиць. О 17:11:29 сек. на відео проглядається, що особа жіночої статті, одягнена в одяг темного кольору переходить по пішохідному переході проїзну частину дороги вул. Чорних Запорожців м. Києва в спокійному темпі ходи. О 17:11:34 сек. на відео проглядається, що вказаний пішохід рухається в темпі спокійної ходи та в цей час на нього здійснює наїзд автомобіль марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 . Контакт відбувся передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною тіла потерпілого. У подальшому на відео проглядається, що після наїзду пішохід падає на проїзну частину дороги, а автомобіль зупиняється і з нього виходить водій та підходить до пішохода. О 17:12:32 сек. на відео проглядається, що після того, як свідок відводить потерпілу в сторону, водій сідає до автомобіля та з`їжджає з місця ДТП /а.п.64-67/;

-протоколом огляду місця події від 16.04.2025 року із фотоілюстрацією, згідно якого старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 , у період часу з 18 години 00 хвилин до 18 години 40 хвилин, за участю спеціаліста ОСОБА_13 , із застосуванням технічних засобів фіксації - фотоапарат «Realme», провів огляд місцевості за адресою: м. Київ, перехрестя вулиці Чорних Запорожців-проспекту Воскресенського. У ході якого було встановлено, що предметів які загороджують оглядовість водія відсутні, видимість елементів дороги складає, не менше 50-ти метрів, рух регулюється світлофором, є дорожні розмітки: 1.1, 1.5, 1.14.1 ПДР, дорожні знаки 5.18, 5.41.1, 5.38.1 ПДР, загальна ширина проспекту Воскресенського 31.6 м, ширина вулиці Чорних Запорожців - 9 м, смуга руху - 4.6 м /а.п.69-72/;

-листом КП «Цент організації дорожнього руху» із схемою розташування дорожніх знаків на №СВ1130 від 08.04.2025 року, на якій розміщені дорожні знаки на перехресті пр-кт Воскресенський-вул. Чорних Запорожців, згідно загальноміської бази даних дислокацій ТЗРДР станом на 22.01.2025 року /а.п.74-75/;

-листом КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва від 09.05.2025 року №053/271-402 на №053/267/1360 від 11.04.2025 року, на №053/04-14/2647 від 11.04.2025 року із сканкопією схеми організації дорожнього руху, згідно якого КП ШЕУ 22.01.2025р. на зазначеній ділянці дорожньо-будівельні роботи не проводило та тимчасові дорожні знаки не встановлювалися. Роботи з влаштування дорожньої розмітки на проїзній частині (балансових територій) перехрестя проспекту Воскресенського та вулиці Чорних Запорожців було виконано в складі поточного ремонту проспекту Воскресенського в 2023 році методом холодного пластику. Горизонтальна дорожня розмітка наносилася відповідно до розробленої та погодженої схеми /а.п.76-78/;

-висновком експерта №041-115-2025 від 03.02.2025 року, у якому зазначені тілесні ушкодження потерпілої та визначено ступінь їх тяжкості /а.п.80-83/;

-висновком експерта №СЕ-19/111-25/21906-ІТ від 07.05.2025 року із ілюстративною таблицею та довідку про витрати на проведення експертизи, згідно якої на момент огляду автомобіля марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 , гальмівна система, рульове управління та ходова частина знаходяться в працездатному стані /а.п.115-120/;

-висновком експерта № 042-660-2025 від 12.05.2025 року, у якому зазначені тілесні ушкодження потерпілої та визначено ступінь їх тяжкості /а.п.121-131/.

-висновком експерта №1827-Е від 25.04.2025 року, у якому зазначено, що в діях водія автомобіля «Mazda», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пункту 16.2 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували в причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, поза розумним сумнівом, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, який має необережну форму вини, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває /а.п.94-95/, його літній вік та те, що він уперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем роботи характеризувався з позитивної сторони /а.п.150/.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, як того вимагають положення ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, також думку потерпілої, яка просила не призначити покарання у виді позбавлення волі, крім того суд зауважує, що думка потерпілої щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і враховується судом у сукупності з іншими обставинами, проте сама собою не може бути вирішальною під час призначення покарання тому вважає, що ОСОБА_3 має бути призначене покарання у виді штрафу, також суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Потерпіла ОСОБА_8 подала цивільний позов /т.1 а.п.23-33/ про відшкодування їй 100 000 гривень моральної шкоди.

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_6 вважає, що цивільний позов є передчасним, оскільки тілесні ушкодження потерпілої є наслідком її захворювання - остеопоротична комплексна деформація тіла.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд дійшов наступного:

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред?явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ч.5 зазначеної норми кримінального процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими зазначеним Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв?язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Нормою ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості /абз.1 ч.3 ст.23 ЦК України/.

За практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права /справа «Науменко проти України»/.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_8 вимоги про відшкодування на її користь моральної шкоди обґрунтовані тим, що вона після отриманих ушкоджень була змушена тривалий час лікуватися, після перенесеної операції фізично не відновилася та рухається із допомогою палички. Станом на сьогодні має порушення сну, коливання тиску, нервозність, постійно вживає знеболювальні препарати.

Отже безспірним є той факт, що ОСОБА_8 в результаті ДТП зазнала, як моральних так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже ОСОБА_8 має право на відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує те, що пішохід ОСОБА_8 рухалася пішохідним переходом, згідно п.4 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «Mazda», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустив порушення вимог п.16.2 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

За таких обставин, враховуючи думку учасників кримінального провадження в частині наявності моральної /немайнової/ шкоди у потерпілої ОСОБА_8 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних, яких зазнала позивач ОСОБА_8 , характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням майнового стану обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне задовольнити вимоги потерпілої/цивільного позивача та стягнути з обвинуваченого на її користь 100 000 гривень.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 68 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обрано.

Речові докази у кримінальному провадженні:

цифровий USB флешносій «FNPSMS MAIZ EURОР» з відеозаписом пригоди, залишити при матеріалах кримінального провадження /а.п.64, 68/;

автомобіль марки «Mazda», р.н. НОМЕР_1 - залишити у володінні власника ОСОБА_3 /а.п.114/;

медичну документацію потерпілої ОСОБА_8 , яку вилучено із медичного закладу та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві - повернути власнику.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_8 /РНОКПП НОМЕР_3 / в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати в розмірі 13 830 гривень 00 копійок за проведення експертиз №1827-Е від 25.04.2025 року, №СЕ-19/111-25/21906-ІТ від 07.05.2025 року /т.1 а.п.80-83, 115-120, 121-131/.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1