ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1151/22 Номер провадження 11-кп/814/1804/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000507 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Київського районного суду м.Полтава від 25 вересня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 02.07.2020 року вироком Хорольського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 14.12.2021 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2025 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити відносно нього запобіжний захід на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме обрати домашній арешт із покладенням визначених законом обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі також просить ухвалу суду скасувати, оскільки він тривалий час перебуває під вартою, що негативно впливає на стан його здоров`я (суттєво погіршився зір, під час сну почав задихатись).

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обгрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до такого висновку.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від суду, оскільки вони не працевлаштовані, не мають міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

При цьому, всупереч доводам апелянтів, існує ризик впливу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на свідків, адреси проживання яких їм відомі, з метою зміни ними своїх показань чи відмови від них.

Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, а тому існує вірогідність вчинення ними інших кримінальних правопорушень. Крім того, інкриміновані дії згідно обвинувального акту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили під час перебування в умовах ДУ „Полтавська УВП №23.

Про можливість перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить характер кримінального правопорушення, об`єктом якого є здоров`я населення.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянтів про наявність позитивно характеризуючих особи обвинувачених даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №1122 від 21.11.2012 затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до якого зазначеним особам безперешкодно надається медична допомога у закладах охорони здоров`я відповідно до специфіки захворювання.

Відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені доводи не можуть бути безумовними підставами для застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність застосування відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційні скарги обвинувачених задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м.Полтава від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4