Справа № 157/1678/25 Провадження №11-сс/802/536/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , який підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.317 КК України, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 0000830 від 30.11.2023. При цьому зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Посилаючись на викладене, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою. Водночас вважає, що інші, будь-які більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30.09.2025 в задоволенні такого клопотання відмолено.

Разом з тим, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 30.11.2025 включно.

На підозрюваного покладено обов`язки: цілодобово не залишати місце проживання житловий буд. АДРЕСА_1 ; прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною їх вимогою; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Також вирішено негайно звільнити підозрюваного з-під варти.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, просить скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Зазначає про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.317 КК України, які відповідно відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів, а також існують обґрунтовані ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Проте, слідчим суддею у рішенні необґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Стороною захисту на апеляційну скаргу подані письмові заперечення, де вони вважають апеляційні доводи безпідставними, у зв`язку з чим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі з підстав викладених у ній, підозрюваного та його захисника, які апеляційні доводи заперечили вважаючи їх безпідставними, апеляційний суд приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, що СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000830 від 30.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.317 КК України.

У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.317 КК України обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , якому 29 вересня 2025 року повідомлено про підозру у їх вчиненні. При цьому, обґрунтованість підозри у вчиненні цих кримінальних правопорушень, стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким, як вбачається з судового рішення, слідчий суддя надав належну юридичну оцінку.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не забезпечить запобіганню наявності встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, слідчий суддя зазначив, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, який визначений п.5 ч.1 ст.177 КПК України на наявність якого посилався слідчий у клопотанні, в ході розгляду клопотання не доведений і, з цим повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Слідчим суддею встановлено те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання встановленим ризикам, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України і, з цим повністю погоджується апеляційний суд. Так, судом враховується обґрунтованість підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ч.1, 2 ст.317 КК України, які є нетяжким та тяжкими злочинами, наявність встановлених ризиків, а також те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, а також інші обставини кримінального провадження.

При цьому, апеляційні твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки стороною обвинувачення не доведено, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б давали суду підстави для застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, а також, що більш м`який запобіжний захід і, зокрема цілодобовий домашній арешт із покладенням процесуальних обов`язків, не зможе дієво запобігти доведеним ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім того, доводи прокурора як на підставу для скасування судового рішення та обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на можливість призначення йому в майбутньому покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з чим він, у тому числі, може переховуватись від органів досудового розслідування, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Також фактично необґрунтованими припущеннями прокурора щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного є і доводи про незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні у разі його перебування під домашнім арештом.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини провадження в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого та цілком правильного висновку про відмову в обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як стороною обвинувачення не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, висновок слідчого судді про можливість та доцільність застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою і, зокрема цілодобового домашнього арешту із покладенням процесуальних обов`язків, в даному випадку є правильним та достатньою мірою, яка на даному етапі досудового розслідування буде гарантувати виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких істотних порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 30 вересня 2025 року, якою відмовлено в обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді