ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2700/25 Справа № 175/510/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Кривий Ріг

18.08.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.09.2025р. включно, без визначення розміру застави -

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р. продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави щодо обвинуваченого ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України за ОСОБА_7 .

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- вважає оскаржувану ухвалу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали на вказані положення кримінального процесуального закону уваги не звернув, допустив поверхневий розгляд клопотання, формально заслухав доводи сторони захисту без належної їх оцінки, що призвело до ухвалення протиправного рішення;

- вважає, що є необґрунтованими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурор не надав жодного належного доказу ризиків, передбачених КПК: переховування, перешкоджання, вплив на свідків тощо, суд формально погодився з доводами прокурора без критичного аналізу;

- наголошує, що для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд першої інстанції мав врахувати викладені в п. 47 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011р. у справі «Болдирєв проти України» та зокрема висновки про те, що згідно з п. 3 ст. 5 ЄКПЛ зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само пособі бути підставою для позбавлення волі і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі», «І. А. проти Франції» та інші, та такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. рішення у справі «Іловецький проти Польщі»;

- вважає, що судом першої інстанції не було враховано положення ч.1 ст. 183 КПК України, згідно із якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

- зазначає, що фактично, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з 07.08.2024р. тобто майже календарний рік, однак за такий значний період часу стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом причетність обвинуваченого до інкримінованих злочинів та відповідно його винуватість, будь-яких фактів, здатних довести, що звільнення обвинуваченого з-під варти справді спричинить порушення громадського порядку, прокурором надано не було;

- вважає, що продовження тримання обвинуваченого зводяться виключно до розгляду та продовження запобіжного заходу, без переходу до дослідження доказів чи заслуховування свідків;

- зазначає, що у кримінальному провадженні має місце порушення прав обвинуваченого під час затримання 07.08.2024р. в місті Краматорськ, який зазнав фізичного та психологічного насильства, його били, примушували підписати документи, поливали водою, коли втрачав свідомість. Все це мало місце в приміщенні біля електрощитової. На відео проведення слідчих дій зафіксовано тілесні ушкодження, сильний біль, поганий стан обвинуваченого, як він тримається за голову, не може говорити, стояти, рука була заніміла тощо.

- зазначає, що перші адвокати обвинуваченого - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не подбали про захист обвинуваченого, не забезпечили направлення на експертизу, діяли в інтересах іншої особи, та обвинувачений звернувся до відповідної КДКА зі скаргою на дії вказаних адвокатів в рамках даного кримінального провадження;

- зазначає, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, складні сімейні обставини, офіційно одружений, а його дружина є внутрішньо переміщеною особою та нещодавно втратила дитину, працює майстром манікюру, має офіційний дохід, на родину обвинуваченого чинився тиск, погрожували, псували двері квартири, поліція фіксувала виклики, обвинувачений є єдиною підтримкою та годувальником родини, застосування до нього запобіжного заходу у видідомашнього арешту дозволить йому із родиною продовжити жити безпечно;

- звертає увагу, що ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого не містить жодного обґрунтування неможливості застосування до підозрюваної альтернативного запобіжного заходу у видізастави, сторона обвинувачення жодним чином не мотивує в чому саме полягає неможливість застосування до підозрюваної застави, чому застава не зможе забезпечити покладені на неї процесуальні обов`язки та чому застава не зможе забезпечити запобіганню тих ризиків, на які посилається прокурор;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р., постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у видітримання під вартою залишити без задоволення, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити альтернативний запобіжний захід у видізастави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладанням на нього обов`язків в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений належним чином, клопотання про особисту участь у судовому засіданні не подав.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було встановлено, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що з боку обвинуваченого продовжують існувати ризики втечі, знищення речових доказів, впливу на свідків, які на теперішній час не допитані, та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились.

Суд першої інстанції вважав, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та вважає їх законними та вмотивованими з урахуванням наступного.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, тобто у замаху на три кримінальні правопорушення, одним з яких є замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у замаху на вчинення особливо тяжкого злочину.

Ризики, пов`язані з передбачуваною протиправною поведінкою обвинуваченого, можуть негативно вплинути на кримінальне провадження. Це може включати ухилення від слідства, перешкоджання встановленню істини, вплив на свідків, а також повторне вчинення злочинів, що повинно враховуватись у сукупності при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу з існуючим суспільним інтересом, спричиненим протиправними діями підозрюваного, та необхідності відповідної реакції суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції на підставі сукупності доказів, які досліджені судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при продовженні щодо обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу суд першої інстанції належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги захисника, що оскаржувана ухвала є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали на вказані положення кримінального процесуального закону уваги не звернув, допустив поверхневий розгляд клопотання, формально заслухав доводи сторони захисту без належної їх оцінки, що призвело до ухвалення протиправного рішення, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги захисника, що є необґрунтованими ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурор не надав жодного належного доказу ризиків, передбачених КПК: переховування, перешкоджання, вплив на свідків тощо, суд формально погодився з доводами прокурора без критичного аналізу, також не мають під собою підґрунтя, оскільки ймовірність покарання для підозрюваного може стати визначальним, з урахуванням його віку, для переховування від суду, оскільки такі дії носитимуть для підозрюваного менш обтяжливий характер та наслідки, ніж перебування під вартою.

Кримінальний процесуальний закон у якості ризиків, крім іншого, також має на увазі високу долю передбачуваної небезпеки вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, яка дозволяє суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу, яким у даному випадку є тримання під вартою.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Ймовірність покарання, яке може загрожувати обвинуваченому не передбачає можливості застосування вимог ст. 75 КК України, а тому на переконання суду апеляційної інстанції, втручання у право особистої свободи особи, є переважаючим над існуючим суспільним інтересом, викликаним фактичними обставинами справи та особи обвинуваченого, щодо якого складено обвинувальний акт, який направлено до суду для розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника, що для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд першої інстанції мав врахувати викладені в п. 47 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011р. у справі «Болдирєв проти України» та зокрема висновки про те, що згідно з п. 3 ст. 5 ЄКПЛ зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само пособі бути підставою для позбавлення волі і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі», «І. А. проти Франції» та інші, та такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. рішення у справі «Іловецький проти Польщі» також не є слушними, оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, тяжкість кримінального правопорушення, після спливу одного року після його вчинення, не можна вважати обставиною, яка вказує на зменшення актуальності ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції не було враховано положення ч.1 ст. 183 КПК України, згідно із якою тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, які покладені в обґрунтування обвинувального акту, тяжкості кримінального правопорушення, не встановив підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, навів мотиви свого рішення, та суд апеляційної інстанції з такими висновками також погоджується.

Доводи апеляційної скарги захисника, що фактично, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з 07.08.2024р. тобто майже календарний рік, однак за такий значний період часу стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом причетність обвинуваченого до інкримінованих злочинів та відповідно його винуватість, будь-яких фактів, здатних довести, що звільнення обвинуваченого з-під варти справді спричинить порушення громадського порядку, прокурором надано не було також не мають під собою підґрунтя з урахуванням наведеного вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що продовження тримання обвинуваченого зводяться виключно до розгляду та продовження запобіжного заходу, без переходу до дослідження доказів чи заслуховування свідків суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки процедура продовження строку тривання під вартою під час судового провадження передбачає виключно дослідження ризиків, які можуть існувати з боку обвинуваченого. Враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, ризики з боку обвинуваченого, передбачені ст. 177 КПК України є підтвердженими, та не викликають сумніву у суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника, що у кримінальному провадженні має місце порушення прав обвинуваченого під час затримання 07.08.2024р. в місті Краматорськ, який зазнав фізичного та психологічного насильства, його били, примушували підписати документи, поливали водою, коли втрачав свідомість. Все це мало місце в приміщенні біля електрощитової. На відео проведення слідчих дій зафіксовано тілесні ушкодження, сильний біль, поганий стан обвинуваченого, як він тримається за голову, не може говорити, стояти, рука була заніміла тощо суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки наведене є повноваженнями суду першої інстанції при вирішення питання щодо законності проведення досудового розслідування та оцінці на цих підставах належності та допустимості доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника, що перші адвокати обвинуваченого - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не подбали про захист обвинуваченого, не забезпечили направлення на експертизу, діяли в інтересах іншої особи, та обвинувачений звернувся до відповідної КДКА зі скаргою на дії вказаних адвокатів в рамках даного кримінального провадження, також є неспроможними з підстав викладених вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, складні сімейні обставини, офіційно одружений, а його дружина є внутрішньо переміщеною особою та нещодавно втратила дитину, працює майстром манікюру, має офіційний дохід, на родину обвинуваченого чинився тиск, погрожували, псували двері квартири, поліція фіксувала виклики, обвинувачений є єдиною підтримкою та годувальником родини, застосування до нього запобіжного заходу у видідомашнього арешту дозволить йому із родиною продовжити жити безпечно, є також неслушними, оскільки застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало внаслідок пред`явленого обвинувачення у вчиненні замаху на три кримінальні правопорушення, які є тяжкими та особливо тяжкими, та міцність соціальних зв`язків, та скрутні сімейні обставини не стали перешкодою для обвинуваченого не вчиняти дій, щодо який йому спочатку було оголошено підозру, а в подальшому складено обвинувальний акт, який розглядається судом.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого не містить жодного обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави, сторона обвинувачення жодним чином не мотивує в чому саме полягає неможливість застосування до підозрюваної застави, чому застава не зможе забезпечити покладені на неї процесуальні обов`язки та чому застава не зможе забезпечити запобіганню тих ризиків, на які посилається прокурор, також не є слушними, оскільки визначення застави у злочинах даної категорії є дискреційним повноваженням суду.

При цьому вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у видітримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховую, що альтернативний запобіжний захід у виді можливості внесення застави, передбачає тим самим застосування більш м`якого запобіжного заходу, то суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, навів обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Такими чином доводи апеляційної скарги захисника із проханням скасувати оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р., постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у видітримання під вартою залишити без задоволення, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити альтернативний запобіжний захід у видізастави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб із покладанням на нього обов`язків в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.09.2025р. включно, без визначення розміру застави - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2025р., якою щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.09.2025р. включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: