ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2081/25 Справа № 334/8233/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

особи щодо якої вирішується питання ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_12 на ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2025 року, якою в межах кримінального провадження № 0000331, відомості про яке внесені 27 липня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 347 КК України, до

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, пенсіонера, у шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2025 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задоволено.

Застосовано до ОСОБА_11 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Продовжено ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», до набрання цією ухвалою законної сили.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до цивільного відповідача ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 до цивільного відповідача ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено долі речових доказів.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізанії до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на такі ознаки вчинених ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, як умисел, мотив і мета.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржена ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2025 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_11 є незаконною та такою, що підлягає скасуванию на підставі ст.ст. 409, 411, 412, 413 КПК України через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Із посиланням на правову позицію Верховного Суду звертає увагу, що оскільки ОСОБА_11 через психічний розлад не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, посилання в мотивувальній частині постановленої судом ухвали на наявність і реалізацію умислу, усвідомлення протиправного характеру своїх дій, мотивів при викладенні обставин вчинения ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що в порушення вимог ст. ст. 92, 94 КК України, 413 КПК України суд першої інстанції в ухвалі не надав належної оцінки критеріям, які врахував при визначенні виду примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_11 , і мотивував застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відсутністю у висновку судово-психіатричної експертизи посилання на необхідність застосування посиленого або суворого нагляду. Водночас

Із посиланням на висновок правової позиції Верховного Суду, зазначає, що саме на суд покладено обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння.

Просить належним чином врахувати встановлені обставини, які безпосередньо впливають на характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 діянь, зокрема їх кількість, тяжкість і наслідки, а також ступінь небезпечності ОСОБА_11 для інших осіб та застосувати до нього більш суворий вид примусових заходів медичного характеру, а саме, госпіталізації до закладу надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, як зазначив прокурор у своєму клопотанні.

Від представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому представник просить апеляційну скаргу прокурора задовольнити. Скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатрічної допомоги з посиленим наглядом.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні прокурор підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу прокурора. Просили скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

ОСОБА_11 та його захисник в судовому засіданні просили ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

ОСОБА_10 , законний представник ОСОБА_11 , просила розглянути апеляційну скаргу прокурора на розсуд суду.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги прокурора, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає наступне:

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 512, ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Частиною 3 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальна правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Відповідно до положень ст. 18 КК України осудність є ознакою виключно суб`єкта кримінального правопорушення. Визначені ч. 2 ст. 19 КК України критерії неосудності, як то неможливість усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, не дозволяють об`єктивно і правильно визначити форму вину особи, яка діяла в стані неосудності, оскільки відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Отже, винність діяння (дії або бездіяльності) відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України є ознакою виключно кримінального правопорушення.

Перелік питань, які з?ясовує суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, визначено ч. 1 ст. 513 КПК України, і він не містить таких елементів як винуватість особи, форма вини, мотив і мета вчинення суспільно небезпечного діяння. Таким чином, умисел і мотив є елементами суб?єктивної сторони саме кримінального правопорушення, і встановлюються лише щодо осудної особи.

Тому, під час судового розгляду у кримінальних провадженнях щодо застосування примусових заходів медичного характеру ці питання з?ясуванню та встановленню не підлягають.

Правову позицію щодо предмета доказування у кримінальному проваджені про застосування примусових заходів медичного характеру викладено у постанові другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.02.2020 (справа № 234/18511/18), в якій суд зазначив, що оскільки стан неосудності пов?язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об?єктивно є неможливим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.05.2021 (справа №204/8241/17). Проте, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального та кримінального процесуального законів не дотримався.

Як вбачається з оскарженої ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції за наслідками розгляду клопотання дійшов висновку, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, вчинено ОСОБА_11 , який мав і реалізував умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діяв умисно. Крім того, згідно з ухвалою суду суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, вчинені ОСОБА_11 також умисно.

Проте, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 365 від 21.08.2024 року ОСОБА_11 виявляв та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у формі шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Оскільки ОСОБА_11 через психічний розлад не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, посилання в мотивувальній частині постановленої судом ухвали на наявність і реалізацію умислу, усвідомлення протиправного характеру своїх дій, мотивів при викладенні обставин вчинения ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального провадження. Тому в цій частині оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на такі ознаки вчинених ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, як умисел, мотив і мета.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з?ясовує, чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Статтею 92 КК України визначено, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов?язкове лікування особи, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України конкретний вид примусового заходу медичного характеру суд може застосувати залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з?ясувати думку експертів психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особо суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

У постанові від 30.05.2019 р. по справі № 243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) Верховний Суд висловив позицію, в якій деталізував визначені ст. 94 КК України критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання. Колегією суддів звертуто увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов?язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчинению нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності».

Проте, в порушення вимог ст. ст. 92, 94 КК України, суд першої інстанції в оскарженій ухвалі не надав належної оцінки критеріям, які повинен був врахувати при визначенні виду примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_11 , і мотивував застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, посилаючись лише на відсутність у висновку судово-психіатричної експертизи вказівки на необхідність застосування посиленого або суворого нагляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що висновком судово-психіатричної експертизи визначено лише необхідність госпіталізації ОСОБА_11 до закладу з надання психіатричної допомоги. Проте, висновок судово-психіатричної експертизи не відповідає на питання щодо ступеня небезпечності ОСОБА_11 для себе і оточуючих, не містить посилання на необхідність або доцільність визначення певного режиму нагляду за ним, як і встановлені фактори для його обрання, що обумовлює необґрунтованість і невмотивованість судового рішення в частині обрання конкретного виду примусового заходу медичного характеру.

Отже, суд першої інстанції залишив поза увагою і не врахував встановлені обставини, які безпосередньо впливають на характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 діянь, зокрема їх кількість, тяжкість і наслідки, а також ступінь небезпечності ОСОБА_11 для інших осіб.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду з даного питання, викладеною в постанові від 04.12.2019 р. у справі № 158/3106/18 і визначає, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб. Саме на суд покладено обов?язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид. Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння».

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що застосування відносно ОСОБА_11 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом не відповідає тяжкості вчинених діянь і ступеню небезпечності ОСОБА_11 для інших осіб, тому в цій частині оскаржена ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.

Вирішуючи питання щодо застосування до ОСОБА_11 примусового заходу медичного характеру та визначаючи вид госпіталізації, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_11 діянь, зокрема їх кількість, тяжкість і наслідки, а також ступінь небезпечності ОСОБА_11 для інших осіб.

Так, ОСОБА_11 впродовж менш ніж одного місяця вчинив ряд суспільно небезпечних діянь, одне з яких відповідає об?єктивним ознакам тяжкого злочину. При цьому, ОСОБА_11 двічі вчинив суспільно небезпечні діяння, направлені на насильницьке заподіяння фізичної шкоди здоров?ю потерпілих, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень значній кількості осіб, а також пошкодження майна потерпілої шляхом активного впливу. Використання спеціальних засобів для заподіяння тілесних ушкоджень, а також сторонніх предметів для збільшення завданої шкоди майну потерпілої суттєво підвищує тяжкість вчинених суспільно небезпечних діянь.

Встановлені обставини вчинення ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, що вказують на насильницький характер його дій, направленість на заподіяння фізичної або майнової шкоди потерпілим, настання у всіх випадках суспільно небезпечних наслідків, вказують на підвищену небезпеку ОСОБА_11 для оточуючих.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що відносно ОСОБА_11 слід застосувати примусові заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, що буде відповідати тяжкості вчинених діянь і ступеню небезпечності ОСОБА_11 для інших осіб.

Керуючись ст.ст. 376, 405- 419, 512-516 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2025 року, якою застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом щодо ОСОБА_11 , в мотивувальній частині змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на такі ознаки вчинених ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 347 КК України, як умисел, мотив і мета.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2025 року, якою застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом щодо ОСОБА_11 , в резолютивній частині скасувати та в цій частині постановити нову.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізанії до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

В іншій частині ухвалу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4