Провадження № 1-кс/752/7892/25
УХВАЛА

13 січня 2026 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001167 від 13 листопада 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

встановив:

Голосіївським районним судом міста Києва здійснюється підготовче судове провадження у вищевказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 до 16 січня 2026 року.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, мотивуючи тим, що останній обвинувачуються у здійсненні готування до терористичного акту, а саме підриву за допомогою саморобного вибухового пристрою приміщення за адресою проживання військовослужбовця, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, за попередньою змовою групою осіб (ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України), у незаконному виготовленні вибухової речовини та вибухового пристрою за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 263-1 КК України), а також у незаконному зберіганні вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України), завершити судовий розгляд обвинувального акту до спливу строку тримання під вартою не виявляється можливим з об`єктивних причин, у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме у випадку звільнення з-під варти, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та експерта з метою спотворення або знищення доказів, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема повідомити спільникам, особи яких на даний час не встановлені, про факт виявлення їх злочинної діяльності та про обставини, які стали йому відомі під час досудового розслідування, що унеможливить притягнення всіх винних осіб до кримінальної відповідальності, також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. При цьому застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи відсутністю зазначених у клопотанні ризиків. Вказав, що обвинувачений співпрацював зі слідством, на досудовому розслідуванні надавав послідовні показання, наміру переховуватись від суду не має. Прокурором не доведено неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений підтримав захисника. Вказав на неконкретність висунутого йому обвинувачення, неправильне встановлення органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального провадження та відсутність доказів для доведення його винуватості.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 бвинувачується у готуванні до особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, та у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 і ч. 2 ст. 263-1 КК України.

Про обґрунтованість підозри обвинуваченого свідчить зміст обвинувального акта та реєстр матеріалів досудового розслідування. Обґрунтованість підозри також була предметом перевірки слідчих суддів під час вирішення питань про обрання та продовження строку дії відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому оцінка обґрунтованості підозри, в даному випадку, здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості обвинуваченого. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не досліджено документи сторони обвинувачення, не допитано свідків та самого обвинуваченого.

Обвинувачений не має сім`ї, постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді під вартою під час досудового розслідування та на даний час не зменшились, зокрема у випадку звільнення з-під варти обвинувачений з обґрунтованою ймовірністю може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, з метою надання ними під час судового розгляду вигідних йому показань, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується та яке було припинено органом досудового розслідування на стадії готування.

Більш м`які запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, на даний час, будуть недостатніми для запобігання цим ризикам, не забезпечать дієвості кримінального провадження та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Оскільки в провину обвинуваченому ставиться готування до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, який створює небезпеку для життя та здоров`я людей, в силу приписів ч. 4 ст. 183 КПК України підстав для визначення обвинуваченому розміру застави на даній стадії судового провадження суд не вбачає.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177, 183, 199, 314, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 13 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1