Справа №295/6524/25
УХВАЛА

02.12.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000641 від 29.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє подане клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 днів, оскільки відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого зазначив, що ризики вказані прокурором є надуманими та недоведені. Потерпіла та свідки вже допитані судом, тому впливати на них обвинувачений не зможе.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.05.2025 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строкомна 60 діб до 28.06.2025, який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2025 до 04.12.2025 (включно).

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Разом з тим, при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та заявленого клопотання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Що стосується заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то суд вважає, що прокурором доведено в клопотанні наявність обґрунтованої підозри та враховує, поряд з цим тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, з урахуванням особи обвинуваченого, зокрема те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та наведене вказує на те, що обвинувачений схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Також усвідомлення того, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення передбачає відповідальність у вигляді виключно позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та він може бути засудженим до реальної міри покарання, оскільки вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в період іспитового строку, з метою уникнення покарання та відповідальності ОСОБА_5 може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, офіційно не працює, неодружений, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність факторів та обставин, які могли б стримувати обвинуваченого від переховування від суду. Зазначене свідчить про наявність в поведінці ОСОБА_5 обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також кореспондується з характером суспільного інтересу,тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою з визначенням застави, оскільки, на переконання суду наразі жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання належної процесуальної поведінки обвинуваченим під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому не суперечитиме правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішенні «Свершов проти України» від 27.11.2008, оскільки виключно такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених ризиків та забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, суд вважає що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 184, 199, 331 КПК України,

постановив:

Продовжити ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 30.01.2026 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1