Провадження №1-кп/523/647/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

в присутності обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

До Суворовського районного суду міста Одеси було подано клопотання від захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 про визнання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.07.2023 року та схеми до цього протоколу як неналежний та недопустимий доказ обґрунтоване наявній у них розпорядженні інформації щодо ширини дороги, яка складає 7 метрів, а у вищезазначених документах 10 метрів.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 оголосив клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала свого захисника.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволенню клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти клопотання.

Представник потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечив проти клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідним залишити без задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 за наступних підстав:

Згідно з ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просять визнати очевидно недопустимими обвинувачений та його захисник, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання, та вирішити клопотання захисника щодо недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів під час ухвалення судового рішення.

Суд бере до уваги, що докази, які просить визнати недопустимими захисник ОСОБА_4 , може бути визнаний недопустимим судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження, а отже клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.87,89,358,369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 про визнання протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.07.2023 року та схеми до цього протоколу як неналежний та недопустимий доказ - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1