Провадження №11-сс/801/980/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 26.11.2025 року у кримінальному провадженні № 0000146 від 29.08.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 26.11.2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 години 04 хвилини 24 січня 2026 року.

Строк дії ухвали визначено до 24 січня 2026 року.

Заставу визначену ухвалою слідчого судді від 05.09.2025 (справа № 127/28029/25) залишено без змін у тому ж розмірі.

Згідно матеріалів провадження встановлено наступне.

Відповідно до наказу № 114/ос від 07.07.2025 начальника відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , призначено на посаду інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, який має спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

Відповідно до вимог п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_7 являється працівником правоохоронного органу.

Однак, ОСОБА_7 будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції службової особи правоохоронного органу, наділеною правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги та приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними і юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, діючи умисно, вчинив злочин у сфері недоторканості державних кордонів за наступних обставин.

Так, у невстановлений слідством час та місці, але не пізніше 28.08.2025, у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення неправомірних дій щодо організації незаконного переміщення через державний кордон осіб призовного віку які бажають уникнути мобілізаційних заходів, з корисливих мотивів. З цією метою ОСОБА_7 відшукав невстановлених, на даний час, осіб, які, у подальшому, будуть безпосередньо здійснювати супровід та переміщення віднайдених ним осіб через державний кордон та вступив з ними в незаконну змову. Згідно вказаної домовленості, ОСОБА_7 мав займатись пошуком бажаючих перетнути кордон в незаконний спосіб та отримувати від ним грошові кошти з подальшим їх розподілом між учасниками змови, а невстановлені особи в свою чергу мали безпосередньо забезпечити подальший незаконний перетин кордону особами призовного віку з Чернівецької області до республіки Румунія поза межами пунктів пропуску.

У подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , 03.09.2025 близько 18 год. 30 хв., перебуваючи на автомобільній стоянці за адресою: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 121, біля ТЦ «Плаза Парк», зустрівся із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та під час розмови з останнім повідомив, йому про те, що він має можливість та може організувати безперешкодне переправлення ОСОБА_9 , який є особою призовного віку, через державний кордон України, поза межами офіційних пунктів пропуску з території Чернівецької області до Республіки Румунія.

В ході бесіди ОСОБА_7 , здійснив інструктаж та розказав ОСОБА_9 , як останньому слід діяти для перетину державного кордону України. Зокрема ОСОБА_7 , надав вказівку ОСОБА_9 про необхідність прибуття останнього до м. Чернівці, до ТРЦ «Депот Мол», де останнього зустрінуть невстановлені на даний час невідомі особи та забезпечують подальше переміщення ОСОБА_9 до державного кордону України у визначене місце де останній зможе пройти поза межами офіційного пункту пропуску зі створенням для нього безперешкодного коридору у певний період часу.

Однак, ОСОБА_7 зазначив, що усі контакти з вказаними невідомими особами будуть відбуватися в телефонній розмові через нього за умови передачі йому грошових коштів в розмірі 16 000 тисяч доларів США (що станом на 03.09.2025 еквівалентно 661 760 грн.), у тому числі для невстановлених осіб, які в подальшому забезпечують безперешкодний перетин ОСОБА_9 державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску на території Чернівецької області до Республіки Румунія, на що ОСОБА_9 погодився.

В подальшому, 03.09.2025 близько 21 год. 00 хв. на виконання попередньої домовленості ОСОБА_7 із ОСОБА_9 , останній діючи з прямим спільним умислом та корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючі їх настання, перебуваючи на автомобільній стоянці за адресою: м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 121, біля ТЦ «Плаза Парк», зустрівся вдруге із ОСОБА_9 , повторно надав детальний інструктаж та роз`яснив останньому план безперешкодного перетину останнім державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску на території Чернівецької області до Республіки Румунія та отримав від ОСОБА_9 попередньо обумовлену суму грошових коштів у розмірі 16 000 тисяч доларів США (що станом на 03.09.2025 еквівалентно 661 760 грн.), після чого ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Тобто ОСОБА_7 виконано усі кримінально-протиправні дії, які він вважав за необхідне з метою завершення свої дій у організації, сприянні та наданні порад і вказівок для подальшого незаконного переправлення ОСОБА_9 державного кордону України у напрямку Республіки Румунія поза пунктами пропуску.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого, ухвалу Вінницького міського суду від 29.10.2025 року скасувати, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що обвинувачений має міцні та стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Вінниці, є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , 2014 р. н., ОСОБА_11 , 2020 р. н., які перебувають на його утриманні, здійснює постійний догляд за своїми батьками-пенсіонерами ОСОБА_12 , 1960 р.н., ОСОБА_13 , 1962 р.н., яким встановлено III групу інвалідності, батьки розлучені, проживають окремо, інших дітей, крім обвинуваченого, не мають, у зв`язку з чим саме він надає їм необхідну допомогу та підтримку по господарству.

Недоведено прокурором необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи відсутність доказів реального існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту є цілком достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та просили їх задовольнити, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно ч.1 ст. 183 КК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На розгляді Вінницького міського суду знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000146 від 29.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно ухвали судді Вінницького міського суду від 07.11.2025 № 127/35132/25, підготовче судове засідання у вказаному провадженні призначено на 17.12.2025.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , врахував обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за скоєний злочин, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, раніше не судимий, одружений, те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати та дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш мякого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якої обмеження права особи на свободу можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2025 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 26.11.2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4