ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/540/26 Справа № 183/6185/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000686, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бікін Хабаровського краю, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, працюючого водієм автотранспортних засобів ТДВ «Новомосковське АТП», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним за наступних обставин.

07 липня 2022 року, у період часу з 15 годині 00 хвилин до 16 години 30 хвилин, ОСОБА_6 прийшов до місця проживання свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник словесний конфлікт. Зайшовши до приміщення вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 побачив праворуч від себе ОСОБА_10 , що сидів на дивані.

У цей час у ОСОБА_6 раптово виник прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , 05.04.1957. При цьому він розумів за фізіологічними ознаками, що останній є особою похилого віку.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс 3 удари лівою рукою в область правої частини його голови та 3-4 удари правою рукою в область лівої частини його голови, розуміючи, що наносить удари в область розташування життєво важливого органу - мозку, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, оскільки розумів, що наносить удари в область розташування життєво важливого органу - мозку.

Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину та повернувся до свого місця мешкання.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді крововиливу у лівій лобно-скронево-тім?яній ділянці м?яких покривних тканин голови, крововиливу у вигляді згортка крові на внутрішній поверхні твердої мозкової оболонки відповідно лівої великої півкулі головного мозку, крововиливи під м?якою мозковою оболонкою на мозочку та випуклих поверхнях великих півкуль головного мозку, які мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, від яких ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова».

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що жодна з проведених експертиз, на які посилається суд, не вказує на дату, як можливу, щодо отримання тілесних ушкоджень. Висновки експерта з цього приводу формальні та не конкретизовані і не можуть слугувати підставою визначення часу отримання ушкоджень від яких настала смерть потерпілого.

Також вказує, що слідством не перевіреними залишаються інші обставини, які могли бути підставою виникнення гострої субдуральної гематоми, як діагнозу у потерпілого, що потягло за собою його смерть.

Зазначає, що судом не допитано лікаря ОСОБА_11 , який 29 липня 2022 року о 10.00 годин записав: стан важкий, стабільний. В свідомості, доступний продуктивному контакту, некритичний, мова збережена. Вказує, що лікар спілкувався з хворим і можливо він повідомляв йому обставини отримання травми.

Зазначає, що медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_10 була вилучена, долучена до кримінального провадження та визнана речовим доказом, однак в судовому засіданні не досліджувалась з невідомих причин, хоча має відповідну слідову інформацію яка не була перевірена.

Також зазначає, що проводячи СМЕ, експерту не надано довідки про попередні інсульти потерпілого, та йому й не ставились питання з цього приводу, оскільки, ці обставини перевірені не були, а оскільки гостра субдуральна гематома, це така що виникла недавно, то причиною її виникненню можуть бути або тілесні ушкодження, або стан здоров`я людини (інсульт).

Захисник також звертає увагу, що судом не враховано, що факт завдання тілесних ушкоджень за обставинах вказаних під час слідчих експериментів, не підтверджено експертним шляхом.

Вказує, що не були перевірені покази свідка ОСОБА_12 на відповідність в розумінні того, чи могла вона взагалі бачити події нанесення ударів потерпілому перебуваючи у приміщенні.

Зазначає, що судом не було встановлено конкретного умислу ОСОБА_6 на вчинення кримінального правопорушення, тому, що ці обставини не досліджувались під час судового розгляду, а позиція обвинуваченого та сторони захисту взагалі врахована не була, та безпідставно піддана критичній оцінці з посиланням на спосіб захисту.

Звертає увагу, що також невірно визначена об`єктивна сторона кримінального правопорушення у вигляді місця скоєння злочину, оскільки судом безпідставно вказано, що події відбувались у приміщенні домоволодіння в той час, як вони згідно всіх наявних доказів мали місце на подвір`ї біля будинку.

- прокурор, в апеляційній скарзі зі змінами, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції не виконав свого обов?язку щодо належного вмотивування вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Зазначає, що згідно зі змісту вироку, суд першої інстанції формально та поверхнево перерахував докази, не розкривши їх змісту. Зокрема, згідно з обвинувальним актом, підсудному закидається нанесення потерпілому 3 ударів лівою рукою в область правої частини голови та 3-4 удари правою рукою в область лівої частини голови, однак судом на підтвердження обставин нанесення обвинуваченим потерпілому 3-4 удари правою рукою в область лівої частини голови не наведено жодних відомостей.

Крім цього зазначає, що суд у вироку, з-поміж іншого, посилається на протокол проведення слідчого експерименту від 02.08.2022 за участі свідка ОСОБА_12 та вказує, що в ході цієї слідчої дії остання розповіла та показала, де та за яких обставин ОСОБА_6 наніс три удари кулаком лівої руки в праву частину голови ОСОБА_10 , однак, через формальне та поверхове розкриття зазначеного вище доказу, суд першої ланки не зазначив, що вказаний доказ містить відомості про нанесення підсудним потерпілому 3-4 удари правою рукою в область лівої частини голови.

Таким чином, на переконання прокурора, мотивувальна частина вироку містить істотні протиріччя, а саме неузгодженість фабули обвинувачення з описаними у вироку доказами, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, як наслідок, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Окрім цього, прокурор посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано низку обставин, які вказують на необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а саме ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину; спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого; спричинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку; думки потерпілого, який наполягав на призначенні максимального покарання в межах санкції ст. 121 КК України.

Зазначає, що судом надано належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, жодних дій, які б свідчили про його каяття з приводу вчиненого та бажання відшкодувати завдану злочином шкоду не вчинив.

Таким чином, прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м?якість.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а також позицію потерпілого, який просив вирок суду залишити без змін, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи апеляційних скарг захисника та прокурора щодо порушення матеріального та кримінального процесуального закону під час ухвалення вироку, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами свідка ОСОБА_12 , остання була очевидцем подій, а саме, вона була присутня в кімнаті, коли прийшов ОСОБА_6 та почав погрожувати ОСОБА_10 , через те, що останній його образив. Свідок повідомила, що ОСОБА_6 почав погрожувати, що всіх повбиває. Зазначає, що під час сварки ОСОБА_6 і ОСОБА_10 почали бійку, перший удар наніс ОСОБА_6 в район голови і шиї ОСОБА_10 , ударів було три.

Підстав недовіри цьому свідка немає, оскільки з показів не слідує, що вона не була присутня на місці події. Крім того, покази даного свідка також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту за її участі, в ході якого остання розповіла та показала, де та за яких обставин ОСОБА_6 наніс три удари кулаком лівої руки в праву частину голови ОСОБА_10 .

При цьому, є слушними зауваження прокурора в тій частині, що судом не в повному обсязі підтверджено кількість та локалізацію завданих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, оскільки судом були залишені поза увагою відомості з протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , яка окрім наведеного вище, також вказала на те, що ОСОБА_6 підійшовши до сидячого на дивані ОСОБА_10 та наніс приблизно 3-4 удари правою рукою в область голови останнього, можливо і в ліву частину.

Однак, вказаний недолік вироку в даному випадку не є суттєвим та істотно не вплинув на висновок суду про винуватість ОСОБА_6 , оскільки даний протокол проведення слідчого експерименту, був досліджений судом та був покладений в основу вироку, тобто містить в собі достатньо інформації щодо фактичних обставини злочину та узгоджується в показами свідків, безпосередньо отриманих в судовому засіданні.

Так, згідно показів свідка ОСОБА_13 , також допитаної судом першої інстанції, коли вона перебувала у будинку з ОСОБА_10 , прийшов ОСОБА_6 і вони з ОСОБА_10 почали голосно кричати. Потім вона побачила, що ОСОБА_10 сидів на дивані і у нього під носом була кров, поруч стояв ОСОБА_6 .

Таким чином, вказані свідки безпосередньо були присутні на місці події та одноголосно підтвердили наявність конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , в результаті якого, останньому були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_6 .

Підстави для недовіри або сумнівів щодо осіб свідків, а також правдивості та об`єктивності пояснень цих свідків, у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки свідки були попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги, ознайомлені з їх правами, визначеними ст. 63 Конституції України, а їх пояснення є послідовними та логічними і узгоджуються з іншими доказами по справі.

Зокрема, судом також було досліджено висновок експерта № 3880/1930-Е від 26 серпня 2022 року, відповідно до якого, завдані ОСОБА_10 тілесні ушкодження причинені прижиттєво, задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), перебувають у прямому причинному зв?язку з настанням смерті.

Слід звернути увагу, що експерту не вдалося встановити, від якої кількості ударів могли бути спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_10 , проте висновок про те, що вони утворилися прижиттєво, задовго до настання смерті, не спростовують їх спричинення саме в момент конфлікту з ОСОБА_6 та спростовують версію захисту про те, що слідством не перевіреними залишаються інші обставини, які могли бути підставою виникнення гострої субдуральної гематоми, як діагнозу у потерпілого, що потягло за собою його смерть.

Слід звернути увагу, що експерт, під час проведення дослідження, у розділі обставини справи, брав до уваги медичну карту стаціонарного хворого № 8882, складену у КП ДОКЛМ ДОР, на ім`я ОСОБА_10 , відповідно до якої, останній був доставлений до лікарні з діагнозом: Закрита ЧМТ. Гостра субдуральна гематома зліва, що також свідчить про отримання ОСОБА_10 травми саме механічним шляхом, а не від супутніх в нього наявних захворювань.

Таким чином, в розпорядженні експерта були всі необхідні вихідні дані для проведення експертизи, оскільки в іншому випадку, експерт, в порядку визначеному ч. 4 ст. 70 КПК України, мав би відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків.

Підстав ставити під сумнів результати слідчих дій та висновки експертизи колегія суддів не вбачає, так само і стороною захисту не надано об`єктивних причин для визнання цих доказів недопустимими.

За наведених вище обставин були відсутні підстави і для допиту лікаря ОСОБА_11 , який спілкувався з хворим, а також дослідженні саме судом інших медичних довідок та медичних карт стаціонарного хворого, оскільки наданої експерту інформації було достатньо для складання обґрунтованого висновку.

Що стосується доводів захисника в тій частині, що судом не враховано, що факт завдання тілесних ушкоджень за обставинах вказаних під час слідчих експериментів, не підтверджено експертним шляхом, то з цього приводу слід зазначити, що у зв`язку зі спливом певного часу між отриманням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та настанням його смерті, експерту не вдалося визначити локалізацію ударів, у зв`язку з чим, співставлення такого висновку експерта зі слідчим експериментом не призвело б до однозначного висновку щодо кількості і локалізації ударів.

При цьому також не є прийнятними доводи захисника стосовно того, що судом невірно визначена об`єктивна сторона кримінального правопорушення у вигляді місця скоєння злочину, оскільки згідно безпосередньо отриманих судом показів свідків, події відбувалися в приміщенні будинку. Крім того, відповідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 02 серпня 2022 року, об`єктом огляду було саме домоволодіння, зокрема зафіксовано диван, на якому з пояснень свідка свідка ОСОБА_13 , перебував ОСОБА_10 після конфлікту з ОСОБА_6 .

Щодо посилання захисника на не встановлення конкретного умислу ОСОБА_6 на вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні - тяжкі тілесні ушкодження, похідні - смерть. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до встановлених обставин, у обвинуваченого ОСОБА_6 виник конфлікт з ОСОБА_10 , який переріс з бійку. При цьому, ОСОБА_6 розумів, що за фізіологічними ознаками, ОСОБА_10 є особою похилого віку. Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_10 спочатку три удари, а потім ще три-чотири удари в область голови потерпілого, тобто в область розташування життєво важливого органу, - мозку.

Враховуючи всі обставини вчинення злочину, колегія суддів вважає, ОСОБА_6 достеменно усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій. Звертається увага, що ОСОБА_6 наніс не один удар, нанесення якого можна було б розцінювати як намір припинити конфлікт або розцінити як самозахист, а наніс близько 6-7 ударів, які відбувалися з проміжком в часі. Тобто, наносячи удари в голову потерпілого, тобто в життєво-важливий орган, ОСОБА_6 передбачав, що внаслідок таких його дій буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого та бажав настання цих суспільно небезпечних наслідків, а тому, в конкретному випадку мало місце саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказують захисник та прокурор в апеляційних скаргах.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Доводи апеляційної скарги прокурора з посиланням на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, не є слушними з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За приписами ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Згідно вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого умисного злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення та його тяжкі непоправні наслідки, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Також судом враховано, що ОСОБА_6 вину у скоєному злочині не визнав, легковажно поставився до настання можливих наслідків, небезпечних для життя особи, не прийняв жодних мір для відшкодування шкоди.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Як обставину, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі врахував усі обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Таким чином, вирок суду першої інстанції ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а висновки у судовому рішенні прямо випливають з аргументації, є чіткими, не допускають неоднозначного трактування, а тому, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг як захисника, так і прокурора, у зв`язку із чим вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Самарівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000686, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4