Провадження № 1-кп/185/1683/25
У Х В А Л А

іменем України

04 грудня 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0020465 від 03 жовтня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

смт. Широке Широківського району Дніпропетровська область, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою розглядається

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходяться матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою суду від 01.12.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору немає, у зв`язку з чим прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Крім того, заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів. Обґрунтовуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі вагомих доказів; наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, та спростовують можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Позиції учасників кримінального провадження щодо поданого клопотання

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечував. Щодо клопотання про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою заперечував, зазначив, що хоче далі йти служити.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти призначення судового розгляду. Відносно клопотання прокурора просив відмовити за необгрунтованістю ризиків.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався

Суд, заслухавши учасників процесу, дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, а також наявність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1, 4, 6 ч. 3 ст. 314 КПК України, судом під час підготовчого судового засідання не встановлено. Кримінальне провадження підсудне Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4, 8, 10 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України, не встановлено. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Таким чином, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0020465 від 03.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

При вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за яке санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, що відноситься до категорії тяжких злочинів згідно зі ст. 12 КК України.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на таке.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду

Суд оцінює ризик втечі з урахуванням особистих характеристик обвинуваченого, зокрема його моральних якостей, місця проживання, виду занять, матеріального становища, сімейних та соціальних зв`язків із країною, де здійснюється кримінальне переслідування.

На переконання суду ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 402 КК України відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими кримінальними правопорушеннями проти встановленого порядку несення військової служби, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні

Суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризику незаконного впливу на свідків. Наявність зазначеного ризику (передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що обвинувачений має мотив та можливість вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Також слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й надалі на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Підтверджується тим, що обвинуваченому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочинів, передбачених ст. ст. 407, 408 КК України.

Щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Широке, Широківського району, Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді помічник начальника військового наряду (гранатометника) 2 відділення 2 патрульного взводу 1 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, військовому званні «солдат», раніше не судимий, інші наведені у цій ухвалі дані про обвинуваченого, що, однак не нівелює встановлені судом ризики.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурор послався на встановлені під час досудового розслідування та відображені у його клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків, а також те, що основним є ризик переховування від суду, у зв`язку з чим, лише тримання під вартою здатне забезпечити мету застосування запобіжного заходу, а не жоден більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи викладене, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 тяжкого кримінального правопорушення в сфері злочинів проти встановленого порядку несення військової служби, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому вважає необхідним продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Таку аргументацію, з огляду на доведеність усіх наявних ризиків суд вважає достатньою для висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисником, кожним окремо на його користь, проте в даному конкретному випадку доходить переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

При постановленні даної ухвали, суд, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 при продовженні застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останньому інкриміноване діяння у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, під час дії воєнного стану.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 314, 315, 316, 336, 369 372, 376, 392 КПК України, суд

постановив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0020465 від 03.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України КК України, на 09 грудня 2025 року об 09:00 годині в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог ст. 31 КПК України проводити судовий розгляд кримінального провадження суддею одноособово.

Здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів до 01 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08.12.2025.

Суддя ОСОБА_1