Справа № 463/6248/25
Провадження № 1-кс/463/9295/25
У Х В А Л А

про накладення арешту

16 жовтня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000023 від 12.04.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в :

старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 за погодженням прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000023 від 12.04.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.

Подане клопотання мотивує тим, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові перебуває кримінальне провадження за № 0000023 від 12.04.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 займаючи посаду провідного інспектора відділу технагляду і проектних робіт управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, використовуючи своє службове становище (надані йому повноваження) та пов`язані із цим можливості, маючи також відповідні спеціальні знання та досвід роботи у сфері будівництва, діючи протиправно, при виконанні робіт із будівництва об`єкта «Будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд» за договорами укладеними УКБ ЛОДА із рядом юридичних та фізичних осіб, заволоділи грошовими коштами в сумі 56737055,0 гривень, (відповідно до пункту 3 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України вважається особливо великими розмірами), із грошових коштів, виділених у 2024 році Кабінетом Міністрів України з резервного фонду державного бюджету Львівській обласній державній адміністрації для будівництва військових інженерно-технічних i фортифікаційних споруд, фортифікаційне обладнання оборонних рубежів, улаштування системи невибухових загороджень у Сумській області та отримали можливість розпорядитись ними на власний розсуд (конвертувати в готівкові кошти або витратити на власні потреби).

08 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у пособництві у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах (ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України).

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на праві власності належить наступне майно, а саме: легковий транспортний засіб марки «FORD MONDEO», 2001 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 .

Враховуючи наведене, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може перереєструвати чи відчужити належне йому майно третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження, а тому, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, просить клопотання задовольнити.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду клопотання, при цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі, просить клопотання задовольнити.

Крім цього, з метою забезпечення арешту майна, клопотання розглянуто без повідомлення власника майна у відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України.

Враховуючи наведене, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників кримінального провадження у відповідності до вимог ч.1 ст.172 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується факт внесення зазначених вище даних по кримінальному провадженні за № 0000023 від 12.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України.

08 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 11 ст.172 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Частиною 2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 просить накласти арешт на легковий транспортний засіб марки «FORD MONDEO», 2001 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження.

Згідно реєстраційної картки ТЗ, легковий транспортний засіб марки «FORD MONDEO», 2001 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Враховуючи вищенаведене, з метою можливого призначення покарання підозрюваному у виді конфіскації майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно є обґрунтоване та підлягає до задоволення.

Керуючись вимогами статей 170-173, 309, 395 КПК України КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 погодженого прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000023 від 12.04.2024 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на легковий транспортний засіб марки «FORD MONDEO», 2001 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1