ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3192/25 Справа № 185/599/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001773 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, із повною середньою освітою, не працюючого, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

За встановлених судом обставин та викладених у вироку 23 листопада 2024 року приблизно о 10.00 годині ОСОБА_7 перебував за місцем свого спільного мешкання разом із ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де вчинив сварку з останнім на побутовому ґрунті. В ході виниклого словесного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Далі, у вказаний час, перебуваючи у приміщенні житлової кімнати вищезазначеного будинку, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, штовхнув ОСОБА_10 , в результаті чого останній з положення сидячи впав на підлогу та при падінні вдарився головою. В подальшому, не зупиняючись на досягнутому, реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_7 наніс чотири удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_10 , після чого, спробував підняти останнього з підлоги, однак, після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не втримався та знову впав на підлогу.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: зовнішні - синці в лобно-тім?яно-скроневій області зліва, синець на спинці носа з розповсюдженням на верхню та сидню повіку лівого ока та на внутрішній кут верхньої повіки правого ока, синці та садна в скроневі, виличній та щічній області зліва, садно в області лівого плечового суглобу по зовнішній поверхні, синця на грудній клітині зліва по передній та середньо-паховій лініям.

Внутрішні - обширний крововилив в м?які покрови голови в лобній, тім?яній, скроневій областях справа. Крововиливи в м?які покрови голови в тім?яно-скроневій області зліва. Субдуральна гематома справа (30 мл згортків).

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, від дії тупих твердих предметі, які діяли за ударним механізмом або при ударі об такі при падінні та за своїм характером відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а), 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від ІНФОРМАЦІЯ_2 , від яких ОСОБА_10 помер на місці та які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України і призначити йому мінімальне покарання в межах санкції цього кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається те, що суд належним чином не встановив усі обставини кримінального провадження, зокрема ті які свідчать про те, чи діяв обвинувачений умисно або необережно. Так, захисник зазначає, що суд залишив поза увагою те, що всі свідки і потерпіла не вказували на про те, що потерпілий з обвинуваченим ворогували і мали будь-які неприязні відносини між собою, а навпаки свідки охарактеризували їх відносини як дружні і спокійні, будь-яких погроз не було. На переконання захисника, суд не встановив мотив вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а так само наявність в нього прямого чи не прямого умислу на вчинення умисного вбивства, й що обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 , і те що він бажав або свідомо припускав їх настання. Захисник вважає, що на підтвердження його доводів про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство свідчить те, що між обвинуваченим та потерпілим сталася сварка, характер якої не передбачав і не супроводжувався умислом ОСОБА_11 на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень з метою заподіяння смерті потерпілому і нанесені йому удари кулаком не були направлені в життєво-важливі органи тіла, тобто були випадковими і направленими на стримування потерпілого. Також захисник звертає увагу на те, що потерпілий двічі при падінні вдарявся об край столу височною частиною голови, а обвинувачений не міг передбачити ступінь і наслідки отриманих ним тілесних ушкоджень від таких ударів. До того ж, при намаганні обвинуваченого підняти потерпілого, коли той впав, фактично обвинувачений припинив будь-які свої дії по відношенні до нього, й впевнившись що останній помер, пішов до сестри загиблого, якій розказав про подію. При цьому, судом не було спростовано версію обвинуваченого з приводу того, що його дії були направленні на стримування потерпілого від вживання спиртних напоїв під час їх спілкування і можливої смерті від їх вживання через його стан здоров`я. Зазначає захисник і про те, що експерт ОСОБА_12 надав суду суперечливі покази щодо механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Прокурор також оскаржив вказаний вирок, однак 04.11.2025 від прокурора ОСОБА_13 . Надійшла заява про відмову від поданої ним апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України, а відтак заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти задоволення заяви прокурора, колегія суддів не здійснює перегляд судового рішення за доводами апеляційної скарги прокурора, від якої останній відмовився.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість і безпідставність, просила залишити її без задоволення.

Потерпіла до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного перегляду була повідомлена належним чином, заяв про відкладення або про поважність причин не прибуття до суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд за її відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на таке

Як видно з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншої людини.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та судово-медичного експерта ОСОБА_12 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом.

Так, як видно з показів обвинуваченого ОСОБА_7 23 листопада 2024 року зранку він знаходився у загиблого вдома. Потерпілий був худий, міг пересуватись тільки сидячи. Потерпілий просив випити, однак обвинувачений йому відмовив, потім він випадково штовхнув загиблого плечем, той вдарився виском об край столу, почав його кликати, потерпілий не відповідав. Після удару обвинувачений намагався його підняти, і він випав з рук та ще раз вдарився головою об стіл. Обвинувачений зазначав, що ніяких тілесних ушкоджень загиблому не завдавав, вказував, що приводив його до тями долонями по обличчю, рази чотири вдарив його щоб привести до тями. Зазначав про те, що умислу на вбивство потерпілого не мав.

Суд першої інстанції критично поставився до показів обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що він скоїв вбивство через необережність, та прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, щодо наявності умислу саме на вбивство потерпілого, оскільки його покази в цій частині спростовуються дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Так, стаття 115 КК України із суб`єктивної сторони характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків такого діяння.

Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права зазначені у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №643/3561/17 та від 09.09.2021 року у справі №361/2548/18.

У даному кримінальному проваджені судом першої інстанції встановлено, та не оскаржується самим обвинуваченим та його захисником, що між обвинуваченим та потерпілим відбувся конфлікт, на побутовому фоні. В ході даного конфлікту, обвинувачений штовхнув потерпілого, від чого останній впав на підлогу та при падінні вдарився головою, після чого обвинувачений наніс йому 4 удари кулаком в область голови, та потім спробував його підняти, однак потерпілий не втримався і знову впав.

При цьому, судом з посиланням на висновок СМЕ та покази експерта обгрунтовано спростовано покази обвинуваченого, про те, що потерпілий двічі вдарявся головою об стіл, з огляду на те, що на голові потерпілого не має ознак, які характерні для ушкоджень отриманих при падінні і ударі головою об стіл, а причиною смерті є внутрішньочерепна травма, яка супроводжувалась субдуральною гематомою справа (30 мл.) та набряком головного мозку, що й зумовило безпосередню причину смерті.

Крім того, як видно з протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2024 року, за участю ОСОБА_7 , останній зазначав що він штовхнув ОСОБА_18 в плече таким чином, що ОСОБА_19 вдарився правою частиною голови об кут стола та впав через це на підлогу, та коли останній лежав на підлозі він завдав чотири удари кулаком правої руки в область лівої скроні потерпілого ОСОБА_20 . Після цього ОСОБА_21 намагався підняти ОСОБА_18 з підлоги, припіднявши його тіло «вискочило» з рук ОСОБА_22 та ОСОБА_19 вдарився головою стороною правої скроневої ділянки об край столу.

В той же час, як видно з показів експерта та висновку СМЕ, причиною смерті є саме чотири удари в область лицьової частини голови в різних анатомічних областях, й при двократному падінні такі тілесні ушкодження потерпілим не можливо отримати, й всупереч тому, що зазначає обвинувачений, ляпасами не можливо спричинити такі тілесні ушкодження. Також експерт зазначив, що удари завдавались в область голови з достатньою силою.

При цьому, колегія суддів не вбачає жодних суперечностей в показах допитаного судом експерта, зокрема і частині механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, як про це вказує в апеляційній скарзі захисник.

Оцінюючи вказані пояснення, суд першої інстанції правильно визнав їх об`єктивно не спроможними та такими, що спростовуються письмовими доказами, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що обвинувачений умисно, зі значною силою наніс загиблому не менше чотирьох ударів кулаками в життєво важливий орган, зокрема, голову, при цьому, усвідомлюючи те, що потерпілий не міг самостійно пересуватися, мав малорухливий спосіб життя, був слабким, в поганому фізичному стані, а обвинувачений значно більш фізично розвинутий.

До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що зі сторони загиблого обвинуваченому нічого не загрожувало, жодної загрози фізичного чи психологічного характеру, з чим погоджується і апеляційний суд та що не заперечував і сам обвинувачений, який зазначав, що за своїм фізичним станом потерпілий був дуже слабкий, фактично сидячий, й активний дій стосовно нього не здійснював.

При цьому, доводи захисника з приводу того, що обвинувачений завдав ударів потерпілому з метою стримування останнього від вживання спиртних напоїв, а не його вбивства, є безпідставними, оскільки як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому нічого не заважало припинити конфлікт з потерпілим, який відбувався на цьому, в будь-який інший спосіб, який не пов`язаний з фізичним насильством.

Так само, колегія суддів звертає увагу і на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того, що потерпілому загрожувала будь-яка реальна небезпека для життя чи здоров`я, через вживання алкоголю, яка б вимагала застосування будь-якої фізичної сили для приведення його до тями, як про це зазначає сторона захисту.

Таким чином, характер та локалізація заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, вказують на те, що удари не були випадковими, з метою стримати потерпілого чи привести його до тями, а навпаки - цілеспрямованим, оскільки завдавався з застосуванням певної фізичної сили, про що свідчить висновок експерта № 843пв від 12.12.2024 року, згідно з яким виявлені у загиблого тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, від дії тупих твердих предметів які діяли за ударним механізмом або при ударі об такі при падінні, та у місце де розташовані життєво важливі органи, а саме в область голови, оскільки нанесення ударів у ділянку голови об`єктивно створює підвищену небезпеку для життя людини, що виключає можливість характеризувати дії засудженого як необережні та свідчать виключно про наявність прямого умислу.

Відтак, обвинувачений, наносячи множинних ударів кулаком в ділянку голови потерпілого, не міг не усвідомлювати небезпеку своїх дій для його життя.

Разом з цим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, який не вжив жодних заходів для надання медичної допомоги потерпілому, виклику швидкої та поліції, а лише після смерті останнього пішов до сестри загиблого повідомити про смерть ОСОБА_23 .

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи захисника, які є аналогічними позиції сторони захисту під час розгляду справи судом першої інстанції, щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 вбивства через необережність, не знайшли свого підтвердження, як в ході розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 119 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений злочин, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, позицію сторін, а також відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, та правильно призначив обвинуваченому покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4