Справа № 747/395/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/202/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.306, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених та ухвалено продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів до 07 лютого 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо його підзахисного інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме, цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю та визначенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про процесуальні порушення, зокрема, несвоєчасне повідомлення про розгляд клопотання прокурора, невчасне отримання його копії, при цьому судом було відмовлено у клопотанні про відкладення розгляду клопотання з цих підстав. При продовженні запобіжного заходу 13.02.2025 було порушено право обвинуваченого на вільний вибір захисника та безпідставно проведено засідання за участі іншого захисника. Так само він не був повідомлений вчасно про розгляд клопотання від 30.01.2025. Участь при цьому захисника за призначенням не відповідає положенням законодавства та Правилам адвокатської етики. Розгляд справи відбувається колегіально у складі трьох суддів, при цьому, розгляд клопотання прокурора 13.02.2025 відбувся у складі двох суддів, оскільки головуюча суддя перебувала у відпустці, тому вважає, прийняте рішення не є законним. У зв`язку з тим, що попередня ухвала від 13.02.2025 була винесена з істотним порушенням Конституції України, КПК та інших законодавчих актів, то сам розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу та ухвала суду від 22.07.2025 є незаконним. Також вказує, що розгляд клопотання прокурора 22.07.2025 також відбувся незаконним складом суду, оскільки два судді із колегії перебували на цей час у відпустці, при цьому головуюча суддя в ухвалі взагалі не наводить жодних доводів на підставі чого розглядає справу одноособово. Не взято до уваги судом і те що, ОСОБА_8 станом на 10.12.2025 перебуває під вартою більше року, розгляд справи у суді затягується з причин, що не залежать від нього. Вважає зазначені судом ризики не існуючими та не доведеними прокурором, їх обґрунтування зводиться до формальності. Клопотання прокурора не відповідає вимогам до нього, передбаченим КПК, оскільки не додано доказів на підтвердження його доводів. Не надано і оцінки можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, вважає, поза належною увагою залишився стан здоров`я обвинуваченого, який значно погіршився: маючи хронічну хворобу, обвинувачений не отримує належного лікування в умовах СІЗО, не враховано наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема, має матір, яка також хворіє та потребує стороннього догляду, який крім сина ніхто не може забезпечити. Тому вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт стане ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Ухвала суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та його підзахисного ОСОБА_8 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Колегією суддів встановлено, що у провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_9 обвинуваченого за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України. Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду.

Прокурором під час судового засідання заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачений та його захисник, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Стосовно доводів про постановлення ухвали неналежним складом суду (одноособово головуючою, а не колегіально), то колегія суддів, з огляду на рекомендації Верховного Суду у листі за № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», приходить висновків, що розгляд головуючим суддею зі складу законно визначеної раніше колегії суддів, не може свідчити про незаконність судового рішення, оскільки розгляд відбувся раніше визначеним суддею, у межах повноважень, зважаючи на попередню оцінку фактичних обставин та наявності раніше встановлених ризиків, які були предметом розгляду при вирішенні попередніх клопотань та які не змінилися і продовжують існувати.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких є безальтернативною та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому саме тяжкість кримінального правопорушення є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків, місце проживання яких йому достеменно відоме та інших обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, з метою спонукання до відмови від дачі показань, чи зміни раніше наданих показів, враховуючи, що він являється організатором злочинної групи та користується авторитетом серед інших обвинувачених.

Також, не слід виключати ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність продовження злочинної діяльності або вчинення нових кримінальних правопорушень підозрюваним є досить значною, беручи до уваги схему здійснення ним протиправних дій та відсутність постійного джерела прибутку.

Колегія суддів зазначає, що усі перелічені стороною захисту відомості про особу ОСОБА_8 , зокрема, його соціальні зв`язки, стан здоров`я, тощо були встановлені судом, більш того ці обставини не є тими, які беззаперечно гарантуватимуть належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тим більше не є тими обставинами, які повністю нівелюють заявлені стороною обвинувачення ризики.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_8 хоча і має місце проживання, проте обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Вказуючи на те, що суд має обґрунтовувати свої висновки щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого виключно доказами, захисник не надає підтвердження викладеним ним в апеляційній скарзі обставинам. Так, доказів того, що через стан свого здоров`я ОСОБА_8 не може утримуватися в слідчому ізоляторі, суду не надано.

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_8 не буде позбавлений медичної допомоги, в разі виникнення такої необхідності.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_8 та враховуючи вимоги п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції вірно не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4