УХВАЛА

03 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 286/2519/22

провадження № 51-2217ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 09 березня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого від 31 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 23 березня 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а вищевказану ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 09 березня 2023 року - без змін.

Це же суд, ухвалою від 11 квітня 2023 року виправив описку у мотивувальній та резолютивній частинах указаної вище ухвали від 23 березня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про виправлення описки, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції, у якій просить її скасувати через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у цьому суді.

Розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 , Суд дійшов висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 1 ч. 2 ст. 428 КПК передбачає, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Тож, зазначена норма гарантує право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 379 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.

Разом із тим, Верховний Суд неодноразово зауважував у своїх рішеннях, зокрема в ухвалі від 29 січня 2020 року (справа № 760/1498/19), що виходячи із логічного, телеологічного та системного тлумачення положень зазначеної норми, ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення.

Отже, оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, що і виправлене судове рішення, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який прийняв таке рішення. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднане із наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, постановляючи ухвалу про внесення виправлень у судове рішення вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Законодавчо визначені повноваження касаційного суду щодо рішень слідчих суддів - забезпечити провадження з перегляду таких рішень в апеляційному порядку згідно з вимогами кримінального процесуального закону. Предметом касаційного перегляду є ухвали апеляційних судів про повернення апеляційної скарги або про відмову у відкритті апеляційного провадження в контексті статей 393, 424 КПК.

За таких обставин, суд касаційної інстанції у цій конкретній ситуації позбавлений права реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 КПК.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з усталеною судовою практикою, згідно з якою зміст положень ч. 3 ст. 379 КПК підлягає з`ясуванню за допомогою інших методів тлумачення, зокрема, логічного та системного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Таким чином, оскільки оскарженню в касаційному порядку не підлягає ухвала Житомирського апеляційного суду від 23 березня 2023 року(постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді), тож так само оскарженню в касаційному порядку не підлягає і ухвала Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 рокупро внесення до неї виправлень.

Оскільки ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, якою виправлено описку в судовому рішенні цього суду від 23 березня 2023 року, постановленого за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, тобто на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, отже у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Слід зауважити, що аналогічні вимоги ОСОБА_4 вже були предметом розгляду Верховного Суду в ухвалі від 19 квітня 2023року, за результатами чого Суд постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження за його скаргою.

Незважаючи на вказане вище, на адресу касаційного суду від ОСОБА_4 надійшла повторна касаційна скарга на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року з аналогічними за змістом вимогами.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинстває забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження - лише у визначених законом випадках.

Зі змісту положень статей 424, 425 КПК слідує, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку судових рішень, які вже були предметом розгляду суду касаційної інстанції за касаційними скаргами однієї і тієї самої особи.

Конституційний Суд України Рішенням № 8-рп/2010 від 11 березня 2010 року встановив, що визначення в положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, як однієї з основних засад судочинства «забезпечення … касаційного оскарження рішення суду» у системному зв`язку з положеннями ч. 1 ст. 8, ст. 125 Основного Закону означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.

З огляду на те, що ОСОБА_4 оскаржує судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку та, що по суті розгляду його первинної скарги винесено вмотивоване рішення, Суд уважає, що відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.

Отже, ураховуючи викладене, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3