Справа №585/3965/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/407/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2025 року у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що під час розгляду подання про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, не було встановлено обставин, які б об`єктивно вказували на те, що з урахуванням тяжкості вчинених останнім злочинів, їх характеру та фактичних обставин, а також особи самого засудженого та його характеристики, покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його незаконним, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою задовольнити спільне подання начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області та замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що 20 грудня 2019 року постановою слідчого ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, його було визнано потерпілим у кримінальному провадження за ст.365,372,373 КК України, тобто, вказаний державний орган визнав його як завідомо невинну особу, притягнуту до кримінальної відповідальності, яка відбуває покарання за злочин, якого він не вчиняв. Розслідування даного кримінального провадження триває і у нього є законні підстави не визнавати себе винуватим у злочинах, за якими його засуджено.

Крім того, як вказує апелянт, Законом України №2690-IX від 18 жовтня 2022 року не передбачено, що для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15-20 років, особа має визнати свою вину в повному обсязі і це є обов`язковим, чого при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції враховано не було, як і не було враховано його хвороби, наявність якої підтверджується відповідною медичною довідкою та яка скорочує життя людини та значно зменшує його шанс на звільнення.

З врахуванням зазначеного, апелянт вказує, що якщо йому буде відмовлено у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання, не зважаючи на наявність у нього тяжких захворювань, то у такий спосіб буде порушено його право засудженого, закріплене ст. 3 Європейської Конвенції.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив здійснити апеляційний розгляд без його участі, і з аналогічною заявою звернувся до суду його захисник адвокат ОСОБА_8 .

Враховуючи як зазначені обставини, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності засудженого та його захисника, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, який вважав оскаржувану ухвалу законною, просив залишити її без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 26 квітня 2002 року зазначено про те, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Тобто, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, якщо такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції вищезазначені вимоги було дотримано в повному обсязі, а висновок про відсутність підстав для задоволення спільного подання начальника Державної установи «Роменська виправна колонія ( № 56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, звертаючись до Роменського міськрайонного суду Сумської області з поданням про заміну засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове покарання, його ініціатори посилались на те, що ОСОБА_7 , відбуваючи міру покарання в місцях позбавлення волі, зарекомендував себе виключно з позитивного боку, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За сумлінну поведінку та ставлення до праці неодноразово заохочувався, працевлаштований в майстерні установи швачем 1 розгляду, приймає активну участь у роботах по благоустрою колонії та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Приймає активну участь у житті відділення, проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах. Задіяний до програми диференційованого виховного впливу «Творчість», «Фізкультура та спорт». До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься позитивно. Повністю визнає свою вину, міру призначену судом покарання вважає справедливою, щиро розкаюється, майновий позов згідно вироку погасив частково.

З врахуванням вказаного, адміністрація ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» на сумісному засіданні з спостережною комісією при Роменській районній державній адміністрації Сумської області вирішили, що засуджений ОСОБА_7 заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, так як він фактично відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

При розгляді вказаного подання, судом першої інстанції було встановлено, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року, останній засуджений за п.п.1,6 ч.2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п.1,6 ч.2 ст.115, ч. 3 ст. 15 п.п. 1,9 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Верховного суду України від 30 вересня 2004 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року відносно ОСОБА_7 було залишено без змін, і вказаний вирок . Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2004 року набрав законної сили 30 вересня 2004 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2018 року, засудженому ОСОБА_7 у строк призначеного покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 11 липня 2003 року по 30 вересня 2004 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно витягу з рішення комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Чернігівській області (протокол № 46 від 24 листопада 2004 року) визначено ОСОБА_7 відбувати покарання у виправній колонії максимального рівня безпеки в приміщеннях камерного типу. Початок строку відбуття покарання 11 липня 2003 року.

До Роменської виправної колонії (№56) ОСОБА_7 прибув 14 лютого 2005 року з Полтавського слідчого ізолятора, відповідно до наряду Державного департаменту України з питань виконання покарань № 17-94 від 05 січня 2005 року.

При цьому, судом першої інстанції було враховано, що згідно характеристик за період з 2004 року по 2024 рік, ОСОБА_7 характеризується переважно з позитивного боку, з 2019 року періодично працевлаштовувався в майстерні установи швачем І розряду, за характером спокійний, у відношенні до працівників адміністрації - тактовний; бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість», «Фізкультура і спорт», приймає активну участь у проведенні культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих заходах серед засуджених, суспільному житті відділення. Має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в житті. Порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності відноситься позитивно. Підвищує свій освітній рівень за допомогою освітньої онлайн-платформи «Прометеус». Дотримується правил санітарії та гігієни, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Вину за злочини, за які його засуджено визнає частково, не розкаюється у вчиненому, залишаються невідшкодованими суми за цивільними позовами, хоча засуджений має матеріальну можливість поступово здійснювати їх погашення, оскільки має власний дохід.

Також, судом було враховано і те, що в характеристиках за 2005 - 2011 роки вказано, що ОСОБА_7 вину у скоєному визнає частково, міру покарання, призначену судом, вважає надто суворою і на шлях виправлення не став, про що зазначено і у річних характеристиках за 2012-2014 роки. В той же час, у характеристиці від 01 серпня 2014 року вказано, що ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою довів, що стає на шлях виправлення та заслуговує на переведення з приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки, з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, і у річних характеристиках від 14 лютого 2015 року та від 14 грудня 2016 року, також, вказано, що останній своєю поведінкою за час відбування покарання довів, що стає на шлях виправлення. Згідно характеристики від 24 серпня 2019 року засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці, згідно ч.2 ст. 151-1 КВК України, заслуговує на переведення з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до загальних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки.

Крім того, судом було враховано, що ОСОБА_7 починаючи з 2019 року має 3 заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, а також 1 заохочення у вигляді надання додаткового короткострокового або тривалого побачення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки і за час відбування покарання стягнень не має.

В той же час, судом було враховано, що у характеристиці від 12 вересня 2024 року зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як середній.

Проаналізувавши вищезазначене, суд визнав доведеним, що активні позитивні зміни у особистості ОСОБА_7 розпочались виключно з часу набрання чинності Законом України від 18 жовтня 2022 року N 2690-IX, яким було внесено зміни до ст.ст. 81,82 КК України, а до цього часу засуджений займав нейтральну поведінкову позицію, не допускаючи порушення порядку відбування покарання, у той же час заохочень від адміністрації колонії до того часу майже не мав.

Також, судом було враховано і те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за дії, вчинені з особливою жорстокістю, які були спрямовані на позбавлення життя декількох осіб, що останній за період відбування покарання, неодноразово змінював думку щодо визнання вини у скоєному, а саме, визнавав вину частково або ж не визнавав взагалі.

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку про відсутність обставин, які б об`єктивно вказували на те, що покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів та відмовив у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області.

З таким висновком суду першої санкції колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити його під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому правильність такого висновку доводами апеляційної скарги жодним чином не спростовано, оскільки апелянтом взагалі не наведено обставин, за яких би призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі слід було б замінити на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років.

Що стосується посилань апелянта на те, що винуватим у вчиненні злочинів, за якими йому призначено таке покарання, він не визнає у зв`язку з тим, що ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ст.365,372,373 КК України, і вказаний державний орган визнав його як завідомо невинну особу, притягнуту до кримінальної відповідальності, яка відбуває покарання за злочин, якого він не вчиняв, то вони не заслуговують на увагу, з врахуванням того, що у даному кримінальному провадженні останній перебуває у статусі потерпілого, досудове розслідування не закінчено і жодних рішень за його результатом не прийнято.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній ухвалі знайшло своє відображення те, що відстоювати свої права та переконання в судах засуджений почав з того часу, як набрав чинності Закон, яким було внесено зміни до ст.ст. 81,82 КК України, тобто, у 2022 році, а до цього, починаючи з часу відбуття покарання, вину у вчиненому визнавав, здебільшого, частково, без зазначення того, що до вчиненого не має жодного відношення і є незаконно засудженим.

Також, колегія суддів наголошує, що прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, однак, для такого висновку, у даному випадку, підстави відсутні.

Інших доводів, за яких оскаржувана ухвала підлягала б до скасування, апелянтом не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що за результатом розгляду подання судом першої інстанції було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись чст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника ДУ «Роменська ВК (№56)» та голови спостережної комісії при Роменській РДА Сумської області про заміну засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4