УХВАЛА

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 158/215/24

провадження № 51-4554ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 лютого 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність положенням ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника на положення ч. 1 ст. 433 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Захисник у касаційній скарзі вказав про допущення судами попередніх інстанцій порушень: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас Суд зауважує, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК), про порушення яких стверджує захисник, відповідно до положень ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте з огляду на приписи статей 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.

Крім того, касаційний суд зазначає, що ОСОБА_5 у касаційній скарзі узагальнено вказав про наявність підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК (неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність), однак не конкретизував у чому полягає таке порушення з огляду на приписи статті 413 КПК, та не обґрунтував доводів у цій частині.

Суд також вважає за необхідне вказати, що касатор стверджує про залишення поза увагою суду апеляційної інстанції клопотання щодо повторного дослідження доказів. Проте ОСОБА_5 не уточнив, дослідження яких саме доказів та з яких із передбачених ч. 3 ст. 404 КПК підстав він ініціював у суді апеляційної інстанції, а також який результат розгляду відповідного клопотання (відмовлено в задоволенні чи не розглянуто).

Також захисник узагальнено стверджує про порушення місцевим судом правил оцінки доказів. Водночас касатор не назвав, які це конкретно докази, та не навів обґрунтування, у чому саме полягало порушення місцевим судом правил їх оцінки з урахуванням приписів статей 84-90, 94 КПК.

Окрім цього, захисник указує про допущення місцевим судом порушень вимог процесуального закону щодо неупередженості суду, проте не обґрунтовує, в чому саме, на його думку, безпосередньо виявилися ці порушення.

Більш того, касатор, заявляючи у скарзі вимогу про закриття кримінального провадження, усупереч п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, не навів обґрунтувань, які, на його думку, свідчать про наявність однієї з підстав, передбачених ст. 284 цього Кодексу для ухвалення такого рішення.

Указані вище обставини не дають можливості Верховному Суду встановити позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Зважаючи на те, що касаційна скарга захисника не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3