УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження № 0000082 від 20.01.2025, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківська область, громадянина України, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.4 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191 КК України

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , за матеріалами кримінального провадження № 0000082 від 20.01.2025, стосовно ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000082 від 20.01.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.4 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191 КК України.

Будучі пособником, в період з 29.02.2024 по 01.03.2024 ОСОБА_7 через свого родича ОСОБА_8 передав заступнику начальника Ізюмської МВА та одночасно керівнику Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України Ізюмської МВА ОСОБА_9 . Звіт про результати технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, пошкодженого внаслідок надзвичайних ситуацій, бойових дій та терористичних актів за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , який містить завідомо неправдиві відомості, зокрема про виявлені дефекти і пошкодження основних будівельних конструкцій, що спричинені бойовими діями. Використовуючи вказаний Звіт ОСОБА_9 забезпечив позитивний розгляд Комісією заяви від імені ОСОБА_10 про отримання компенсації за зруйноване його житло за вищевказаною адресою та внесення до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України інформації щодо надання житлового сертифікату на ім`я ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 є не знищений, а відноситься до категорії пошкодженого майна внаслідок фізичного зносу внутрішнього оздоблення, що зумовлено тривалою експлуатацією та природним старінням матеріалів та цей знос не є наслідком обстрілів або інших військових дій.

08.03.2024 ОСОБА_10 видано житлові сертифікати на придбання іншого об`єкту житлової нерухомості, які ОСОБА_10 реалізовані, 02.04.2024 він фіктивно придбав у родички ОСОБА_9 - ОСОБА_11 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 за суму 1 454 000,00 грн., а грошові кошти, раніше заброньовані ОСОБА_10 , зняті з банківського рахунку ОСОБА_11 та передані ОСОБА_9 .

У подальшому, за вказівкою ОСОБА_9 . 30.04.2024 ОСОБА_10 склав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_11 управляти та розпоряджатись (продавати, обміняти, заставити, здати в оренду) житловим будинком за адресою: АДРЕСА_4 та заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті ОСОБА_10 заповідає вказаний житловий будинок ОСОБА_11 .

Крім того встановлено 2 факти щодо здійснення замаху заступником начальника Ізюмської МВА та керівником Комісії ОСОБА_9 на заволодіння за пособництва ОСОБА_12 та ОСОБА_7 бюджетними грошовими коштами за аналогічних обставин на загальну суму 3 326 697,40 грн. шляхом використання Звітів про результати технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, пошкодженого внаслідок надзвичайних ситуацій, бойових дій та терористичних актів, за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , складених ОСОБА_7 , які містять завідомо неправдиві відомості, зокрема про виявлені дефекти і пошкодження основних будівельних конструкцій, що спричинені бойовими діями, забезпечення позитивного розгляду Комісією заяв від імені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про отримання компенсації за зруйноване їх житло та внесення до Державного реєстру інформації щодо надання вказаним особам житлових сертифікатів.

Відповідно до висновків судових будівельно-технічних експертиз, житлові будинки за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 є не знищеними, а відносяться до категорії пошкодженого майна внаслідок сторонньої механічної дії інструменту (-ів) ударного типу молотка, кувалди. Будь-які сліди комбінованої осколково-фугасної, термічної та кумулятивної дії, які утворюються від вибухів боєприпасів відсутні.

25.06.2024 ОСОБА_13 видано житловий сертифікат на придбання іншого об`єкту житлової нерухомості на суму 849 225,00 грн., а ОСОБА_14 видано житловий сертифікат на придбання іншого об`єкту житлової нерухомості на суму 2 477 472,40 грн.

ОСОБА_9 за пособництва ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинив усі дії, які вважав за необхідні для заволодіння бюджетними грошовими коштами в умовах воєнного стану на загальну суму 3 326 697,40 грн., шляхом реалізації житлових сертифікатів, виданих на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проте злочин не доведено до кінця, житлові сертифікати не реалізовані.

ОСОБА_7 04.12.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених:

ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, тобто пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великому розмірі;

ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, тобто пособництво у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, у великому розмірі;

ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України, тобто пособництво у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, в особливо великому розмірі.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000403 від 22.03.2024 шляхом вручення письмового повідомлення про підозру його дружині.

Матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 20.01.2025 виділені в окреме провадження за № 0000082 та цього ж дня досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинено у зв`язку з його розшуком. Наразі ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Підставою для обрання запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України, частина з яких є особливо тяжким злочином, за вчинення яких можливе покарання у виді реального позбавлення волі строком до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна та підозрюваного оголошено у міжнародний розшук.

Наразі підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування, його місцезнаходження не відоме. За таких обставин, слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про оголошення у розшук ОСОБА_7 . Окрім цього, і у разі визнання його винним та призначення покарання судом у вигляді позбавлення волі, це може викликати загрозу його втечі, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, тобто ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, правову позицію з приводу аналогічної обставини також викладено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії».

Також, ОСОБА_7 відомі свідки кримінального правопорушення, у якому він підозрюється. З метою уникнення покарання ОСОБА_7 може здійснити спроби щодо вчинення на свідків тиску з метою уникнення відповідальності чи укрити докази кримінального правопорушення, тому існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

За час здійснення досудового розслідування ОСОБА_7 викликався до слідчого для надання свідчень з обставин кримінального правопорушення, у тому числі з приводу складання вищевказаних Звітів. Окрім цього, за участю ОСОБА_7 проведено обшук його житла, де відшукано документи, необхідні для кримінального провадження. Будучи обізнаним про наявність кримінального провадження, ОСОБА_7 02.11.2024 виїхав за межі території України через пункт пропуску «Ужгород» (виїзд з України, транспортний засіб НОМЕР_1 ).

У подальшому, ОСОБА_7 перестав прибувати за викликом до слідчого, про зміну свого місця проживання орган досудового розслідування не повідомив, на теперішній час його місцезнаходження невідоме.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник у судовому засіданні просила вирішити відмовити в задоволенні даного клопотання, вказуючи на те, що даних, що ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук немає, підозра пред*явлена після того, як він виїхав за кордон, ризики безпідставні, повістки про виклик не направлялись на електронні адреси чи телефони. В судовому засіданні адвокат також не заперечувала, що ОСОБА_7 перебуває за кордоном, однак точну адресу перебування не назвала.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_7 04.12.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених: ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено у ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000403 від 22.03.2024 шляхом вручення письмового повідомлення про підозру його дружині.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до їх вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: відомостями, викладеними у протоколі проведення негласних слідчих (розшукових) дій; Документами, отриманими у ході здійснення досудового розслідування, у тому числі під час проведення обшуку, тимчасового доступу: Звітами про обстеження житлових будинків за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , складеними експертом ФОП ОСОБА_7 , інші документи стосовно нібито знищеного вказаних будинків; відомостями від ДП «ДІЯ» щодо видачі житлових сертифікатів ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; Висновками судових будівельно-технічних експертиз №6925 від 25.09.2024, №7407/7408 від 23.10.2024, №7388/7389 від 24.10.2024.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_7 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані злочини, передбачені ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочинів. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваною ОСОБА_7 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК, що підтверджується тим, що злочини, які інкримінуються є тяжкими та особливо тяжкими, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна та підозрюваного оголошено у міжнародний розшук, він переховується від органів досудового розслідування, його місцезнаходження не відоме. Також, ОСОБА_7 відомі свідки кримінального правопорушення, у якому він підозрюється. З метою уникнення покарання ОСОБА_7 може здійснити спроби щодо вчинення на свідків тиску з метою уникнення відповідальності чи укрити докази кримінального правопорушення, тому існує ризик, незаконно впливати на свідків.

Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про те, що перебуваючи без запобіжного заходу, підозрюваний зможе уникати досудове розслідування та впливати на свідків.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Згідно наданих матеріалів, ОСОБА_7 02.11.2024 виїхав за межі території України через пункт пропуску «Ужгород» (виїзд з України, транспортний засіб НОМЕР_1 ).

Підозрюваний ОСОБА_7 за викликом до слідчого, які направлялись на адресу проживання не прибув, про зміну свого місця проживання орган досудового розслідування не повідомив, на теперішній час його місцезнаходження невідоме. Допитана в якості свідка дружина ОСОБА_7 ОСОБА_15 відомостей щодо місцезнаходження свого чоловіка не надала.

Захисник підозрюваного також підтвердила, що ОСОБА_7 перебуває за кордоном, однак адресу його місця перебування не надала.

07.01.2026 року винесено та направлено постанову про оголошення про міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_7 до відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Харківській області каналами МОКП Інтерполу.

Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку і було здійснено слідчим шляхом винесення постанови про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук.

Винесення органом досудового розслідування постанови про оголошення підозрюваного в міжнародний розшук та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на переконання суду є достатнім для підтвердження факту оголошення особи у міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281 КПК України та ч. 6 ст. 193 КПК України.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 умисно переховується від слідства та суду за межами України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за учинене ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.191 КК України, ч.5 ст.27, ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України. Притягнути його до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

З урахуванням наведених обставин та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованих злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний перебуває за межами України та його оголошено у міжнародний розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України обрати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання особи, що виїхала та/або перебуває у міжнародному розшуку, не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -