У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000053 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, одруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді розвідника-сапера 2 розвідувального відділення 1 розвідувального десантного взводу розвідувальної десантної роти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні "матрос",

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати в зв`язку з тим, що на його думку, вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Висновки суду є суперечливими.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ст. 59-1 КК України встановлено обвинуваченому ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що слідчим було грубо порушено вимоги ст. 291 КПК України, а саме, по закінченню досудового розслідування не було надано обвинуваченому обвинувальний акт. Також зазначає, що слідчим не було надано йому можливості ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, зробити виписки та копії процесуальних документів по справі.

Стверджує, що судом першої інстанції був не повністю оглянутий відеозапис з місця події, з якого вбачається, що бійку спровокував потерпілий ОСОБА_7 .

Окрім того, обвинувачений зазначає, що слідчий і суд першої інстанції допустилися помилки в написанні його прізвища, оскільки він ОСОБА_5 , а не ОСОБА_5 . Вважає, що зазначене ним вказує на істотні суперечності висновків викладених у вироку суду, а тому він підлягає скасуванню.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 08.02.2024р. о 17:30 год. ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебував у закладі "Веранда", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна 12, де відпочивав.

В цей же час до вказаного закладу, отримавши виклик через опцію "тривожна кнопка", прибув гр. ОСОБА_7 , який є контрагентом ТОВ "Вікінг Люкс 5" та діяв в рамках виконання умов цивільно-правового договору про надання охоронних послуг закладу "Веранда".

В подальшому, реалізуючи свій виниклий на ґрунті неприязних відносин протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці поблизу входу до ресторану, утримуючи в правій руці гумовий кийок, який раніше відібрав у ОСОБА_7 , почав наносити останньому послідовні удари у різні частини тіла, у тому числі в область голови, верхніх кінцівок, спини. Після втручання сторонньої особи ОСОБА_5 припинив наносити удари.

Далі, не зупинившись на досягнутому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_5 , тримаючи в правій руці гумовий кийок, знову наблизився до ОСОБА_7 та почав наносити удари кийком у різні частини тулуба останнього, тим самим нанісши потерпілому загалом близько п`яти ударів.

В результаті вищевказаних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців задньої поверхні грудної клітини, лівої верхньої кінцівки, забійної рани голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконанні не в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 409 КПК України підставою скасування судового рішення є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і ухваленні вироку щодо ОСОБА_5 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення, визнане судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскарженого вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд дійшов висновку про наявність в його діях інкримінованого складу кримінального правопорушення та визнав його винним за вказаною нормою кримінального закону.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд формуючи обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, зазначив, що 08.02.2024р. о 17:30 год. ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебував у закладі "Веранда", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Лягіна 12, де відпочивав. В цей же час до вказаного закладу, отримавши виклик через опцію "тривожна кнопка", прибув гр. ОСОБА_7 , який є контрагентом ТОВ "Вікінг Люкс 5" та діяв в рамках виконання умов цивільно-правового договору про надання охоронних послуг закладу "Веранда". ОСОБА_5 , реалізуючи свій виниклий на ґрунті неприязних відносин протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , перебуваючи на вулиці поблизу входу до ресторану, утримуючи в правій руці гумовий кийок, який раніше відібрав у ОСОБА_7 , почав наносити останньому послідовні удари у різні частини тіла, у тому числі в область голови, верхніх кінцівок, спини. Після втручання сторонньої особи ОСОБА_5 припинив наносити удари.

Далі, не зупинившись на досягнутому, продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_5 , тримаючи в правій руці гумовий кийок, знову наблизився до ОСОБА_7 та почав наносити удари кийком у різні частини тулуба останнього, тим самим нанісши потерпілому загалом близько п`яти ударів.

В результаті вищевказаних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців задньої поверхні грудної клітини, лівої верхньої кінцівки, забійної рани голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тим, судом першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України фактично не встановлено мотив вчинення злочину, тобто причину конфлікту ОСОБА_5 з ОСОБА_7 .

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 стверджував, що він раніше не був знайомий із потерпілим ОСОБА_7 , в будь яких відносинах, в тому числі і неприязних, він з ним не перебував. В цей день разом з побратимами відпочивав в кафе «Веранда». Оскільки, вони тільки що повернулись з фронту і мали контузії, то розмовляли голосно так як мали проблеми зі слухом. В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_9 розпилив їм в обличчя сльозогінний газ і став наносити йому удари гумовим кийком. Він відібрав у потерпілого кийок та захищаючись, наніс йому у відповідь декілька ударів. Стверджував, що захищався він неправомірних дій потерпілого.

Однак, суд першої інстанції не перевірив ці обставини. Не встановив першопричину конфліктної ситуації, яка сталася між обвинуваченим та потерпіли та хто був її ініціатором. Не з`ясував хто і з якої причини викликав до ресторану ОСОБА_7 , чи дійсно застосував спецзасоби потерпілий і що стало для цього підставою. Тобто, суд зазначивши, що між обвинуваченим та потерпілим були неприязні стосунки, не встановив цих обставин та не навів у вироку.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд вважає, що відсутність в оскарженому вироку формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст.42 КПК України, що в силу положень ст.412 КПК України, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.370,374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.409, 412 КПК України , а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу,міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та з урахуванням загальних засад кримінального провадження, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 413, 415, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 , скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді