Провадження №: 1-кс/336/899/2025
У Х В А Л А
вирішення питання про відвід
27 листопада 2025 року місто Запоріжжя
В судовому засіданні 26.11.2025р. прокурором ОСОБА_5 було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_3 з мотивуванням того, що раніше зазначеним слідчим суддею вже приймалося рішення щодо вказаного питання, а саме ухвалою слідчого судді від 15.09.2025р. було відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.
Заяву про відвід слідчому судді передано в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 26.11.2025р.
За приписами ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів (ч.3 ст. 81 КПК України).
Учасники процесу в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань суду не подали.
Згідно норми ч. 4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Відповідно ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України може бути заявлено відвід судді.
Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.
Згідно з п.4 ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Неупередженість є необхідною умовою виконання ним своїх повноважень на стадії досудового розслідування і в судовому провадженні, що буде сприяти здійсненню завдань кримінального провадження та забезпеченню законності.
Так, значення неупередженого ставлення варто розцінювати в контексті забезпечення реалізації права на справедливий розгляд (ст. 6 Європейської конвенції з прав людини).
Разом з цим, існування неупередженості повинно встановлюватися на підставі суб`єктивного критерію, який має визначатися на підставі особистих переконань та поведінки конкретного субєкта у конкретній справі - тобто, слідчий суддя не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у слідчого судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-яку зацікавленість, що може бути перевірена.
Як зазначив ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковский проти росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн-учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.
Водночас норми кримінального процесуального законодавства не містять переліку ознак, які б розкривали сутність упередженості та давали виключний перелік вказаної поведінки. Наведене дає підстави для висновку про оціночний характер цієї категорії, яка має встановлюватися у кожному випадку на підставі конкретних обставини, які підтверджені відповідними доказами.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, застосовується судами при розгляді справ як джерело права, безсторонність (неупередженість) суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах Фей проти Австрії , Ветштайн проти Швейцарії ).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі Кіпріану проти Кіпру).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства ). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість. Іншими словами - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється. Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії).
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях по справам «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.
Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
У судовому засіданні встановлено, що підставою для звернення прокурора з заявою про відвід слідчому судді став факт того, що слідчим суддею вже приймалося рішення за клопотанням у кримінальному провадженні.
Заявлений відвід не містить обґрунтованих доводів, які би вказували про наявність підстав, передбачених ст. 77 КПК, оскільки сама по собі незгода з позицією слідчого судді (суду) не вказує беззаперечно на його упередженість та не дає підстав для обґрунтованого сумніву в заінтересованості.
Відповідно до практики ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.
У заяві про відвід відсутні об`єктивні факти, які можуть свідчити про заінтересованість судді та викликати сумніви у його неупередженості при розгляді даного кримінального провадження.
Незгода учасників кримінального провадження з прийнятими слідчим суддею рішеннями за результатами розгляду їх клопотань не може слугувати підставою для відводу слідчого судді, бути свідченням браку безсторонності та упередженості.
Наведені обставини не дають підстав для відводу слідчого судді .
Особа яка подала заяву про відвід, повинна довести обставини, на які посилається. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Суд вважає, що наявність жодної обставини, яка визначена положеннями КПК України, а також доказів на підтвердження об`єктивно існуючих обставин, які давали б підстави для висновку про упередженість слідчого судді, прокурор не довів, а тому заявлений відвід задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 24, 26, 30, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У задоволенні заяви прокурора ОСОБА_5 про відвід слідчого судді - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_6