Номер провадження: 11-кп/813/2359/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2025 у к/п № №0000409 від 31.03.2025 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кірсово Камрадського р-ну, респ. Молдова, громадянина респ. Молдова, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не довше 05.09.2025 включно.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 08.07.2025, зараховано у строк покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строк з 31.03.2025 по день набрання цим вироком законної сили включно.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Скасований арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.04.2025 (справа №947/12104/25, провадження №1-кс/947/4730/25).

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 26.03.2025, у ОСОБА_9 , який перебував у приміщенні магазину «Інтерспорт», що належний ТОВ «Епіцентр К», що розташований за адресою: м. Одеса, пр-кт Небесної Сотні, 2, виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, що належить ТОВ «Епіцентр К».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_10 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу у торгівельній залі магазину «Інтерспорт» майно, що належний ТОВ «Епіцентр К», а саме: спортивний костюм чорного кольору бренду «Puma», моделі «Poly Tape Suit», SS25, розміру S, штрих-код 88, вартістю 3300 грн., які склав до пакету, що приніс із собою.

Після чого, ОСОБА_9 не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов торгівельну залу та лінію контролю магазину «Інтерспорт», та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим спричинивши ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на загальну суму 3300 грн.

Орім того, 31.03.2025 у ОСОБА_10 , який перебував у приміщенні магазину «Сгорр», що належний ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП», що розташований за адресою: м. Одеса, пр. Небесної Сотні, 2, виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, що належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стелажу у торгівельній залі магазину «Сгорр» майно, що належний ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», а саме футболку чоловічу розмір L, артикул 004DF- 00X-L, вартістю 499,17 грн., футболку чоловічу розмір М, артикул 004DF-00X-M, вартістю 499,17 грн., футболку чоловічу розмір S, артикул 004DF-00X-S, вартістю 499,17 грн., футболку чоловічу розмір XS, артикул 004DF-00X-XS, вартістю 499,17 грн., чоловічі шорти, розміру 28, артикул 8208Y-55J_28, вартістю 832,50 грн., чоловічі шорти чоловічі, 30, артикул 8208Y-55J_30, у кількості 2 шт., загальною вартістю 1665 грн., які склав до пакету, що приніс із собою.

Після чого, ОСОБА_9 , не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов торгівельну залу та лінію контролю магазину «Сгорр», та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим, спричинивши ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майнову шкоду на загальну суму 4494,18 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вказує на те, що призначене ОСОБА_9 судом покарання є надмірно суворим з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції прийшов до помилкового висновку про неможливість виправлення обвинуваченого шляхом призначення йому покарання з випробуванням;

- під час допиту одразу після затримання та у суді 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнав свою вину у повному обсязі , щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, зазначив, що хоче стати на шлях виправлення;

- злочини були вчинені ОСОБА_9 внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, а саме у зв`язку із хворобою та необхідністю коштів на лікування, що підтверджується медичною довідкою №276/ОММЧ-21-25-вн від 28.05.2025;

- станом на 23.07.2025 ТОВ «Епіцентр» було відшкодовано заподіяну шкоду у повному обсязі;

- ОСОБА_9 , знаходячись в умовах ізоляції усвідомив протиправність його діяння, є раніше не судимою особою, окрім того у вказаному кримінальному провадженні відсутні обставини, які обтяжують його покарання;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду 1-ої інстанції, в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Представник потерпілого, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, із жодними клопотаннями до суду не звертався, у зв`язку з чим, апеляційний суд за погодженням із учасниками судового розгляду, вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюється винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Що стосується доводів сторони захисту відносно призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом 1-ої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх умисних характер та відомості про особу обвинуваченого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом 1-ої інстанції встановлено не було.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

У постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів також враховує досудову доповідь органу пробації, з якої вбачається, що імовірність повторного вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення є високою та його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Апеляційний суд критично оцінює аргументи захисника з приводу того що злочини були вчинені обвинуваченим внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, а саме у зв`язку із хворобою та необхідністю коштів на лікування, оскільки як вбачається із медичної довідки від 28.05.2025 обвинувачений після прибуття в ДУ «ОСІ» не виявляв скарг на стан здоров`я та його основні показники перебувають у межах норми.

Наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, оскільки не були встановлені ні в обвинувальному акті, ні у вироку суду.

Колегія суддів враховує корисливий та умисний характер інкримінованих злочинів, ту обставину, що вони були вчинені у короткий проміжок часу, відсутність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, той факт, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, при цьому вважається не судимою особою, та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, судом 1-ої інстанції обвинуваченому було призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Окрім того, відповідно до усталеної практики Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_9 , знаходячись в умовах ізоляції усвідомив протиправність його діяння не може бути безумовною підставою для його звільнення від відбування покарання з випробуванням з огляду на викладені вище обставини.

За таких обставин, апеляційний суд, врахувавши характер, мотиви та обставин вчинених правопорушень та відомості про особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що призначене судом 1-ої інстанції покарання є справедливим, обґрунтованим та необхідним для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування законного, обґрунтованого вироку суду 1-ої інстанції щодо ОСОБА_9 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2025, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою у той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3