Справа № 712/1071/26
Провадження № 1-кс/712/612/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, подане у рамках кримінального провадження № 0001758 від 21.05.2025 за ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання та його обґрунтування

До слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту вилучене майно у кримінальному провадженні № 0001758 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в межах досудового розслідування перевіряється діяльність групи осіб, причетних до незаконного обігу наркотичних засобів/психотропних речовин, зокрема із використанням засобів зв`язку.

У ході розслідування 21.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено мобільні телефони: SONY (із сім-картою), Nokia, One Plus 12 (із зазначеними у клопотанні IMEI), які постановою слідчого цього ж дня визнано речовими доказами за ст. 98 КПК України.

Посилаючись на необхідність збереження речових доказів, забезпечення можливості проведення судових експертиз та недопущення подальшого використання вилученого майна у протиправній діяльності, слідчий просить: накласти арешт на зазначені телефони, заборонити власнику/користувачу та третім особам користування і розпорядження ними, а місцем зберігання визначити камеру схову Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області.

Позиції сторін кримінального провадження

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, огляди вилучених мобільних телефонів на момент розгляду клопотання не проведені. На думку слідчого, у разі відсутності арешту існує ризик втрати, зміни або знищення відомостей, що містяться у зазначених пристроях та мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим арешт необхідний для забезпечення збереження речових доказів.

Представник власника майна ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання. Обґрунтовуючи заперечення, зазначив, що засоби зв`язку вилучено ще 21.01.2026, при цьому ОСОБА_6 та його співмешканка надали органу досудового розслідування необхідні паролі доступу та не вчиняли дій, спрямованих на приховування інформації. На думку сторони захисту, з часу вилучення і до дня розгляду клопотання (27.01.2026) орган досудового розслідування мав достатньо можливостей для проведення огляду телефонів без застосування арешту. Крім того, телефон One Plus належить співмешканці підозрюваного, яка не має процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим накладення арешту на вказаний пристрій без належного обґрунтування порушує її право приватної власності.

Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені ст. ст. 131, 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюти готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (4) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення сторін та перевіривши наведені доводи, слідчий суддя виходить із такого.

Із поданих матеріалів убачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001758 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. У межах цього провадження на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено мобільні телефони SONY, Nokia, One Plus 12, які постановою слідчого від 21.01.2026 визнано речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що мобільні телефони як засоби зв`язку за своїми властивостями можуть містити відомості (дані про контакти, повідомлення, дзвінки, файли, інші цифрові сліди), які здатні мати доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з цим є такими, що відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України. За таких обставин наявна правова підстава для арешту майна за п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою забезпечення збереження речових доказів.

Оцінюючи наявність ризиків, слідчий суддя бере до уваги, що огляди вилучених телефонів на момент розгляду клопотання не проведені, а інформація, що міститься у таких пристроях, є змінною та може бути втрачена або змінена у разі повернення майна у володіння користувачів чи інших осіб. Отже, слідчим доведено наявність обставин, що вказують: незастосування арешту може призвести до втрати або зміни даних, що мають значення для кримінального провадження (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Доводи представника власника майна про те, що з часу вилучення орган досудового розслідування мав можливість провести огляд телефонів без арешту, самі по собі не спростовують необхідності арешту саме як заходу збереження речових доказів на стадії, коли їх дослідження ще не здійснено та зберігається ризик втрати відомостей. Питання організації та строків проведення слідчих (розшукових) дій не нівелює потреби у процесуальному забезпеченні збереження потенційних доказів.

Щодо посилань на належність телефону One Plus 12 співмешканці підозрюваного, яка не має процесуального статусу у провадженні, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт з метою збереження речових доказів може бути накладено на майно будь-якої фізичної особи, якщо наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Водночас слідчий суддя враховує наслідки арешту для третьої особи та виходить із того, що арешт має тимчасовий характер, застосовується у мінімально необхідному обсязі (щодо конкретно вилучених пристроїв) і може бути скасований у порядку ст. 174 КПК України у разі коли відпаде потреба для подальшого обмеження права власності.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено необхідність арешту та наявність ризиків, а обраний спосіб арешту є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. У зв`язку з цим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 286, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування та розпорядження мобільним телефоном марки SONY, моделі 4413, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 в чохлі темного кольору; мобільним телефоном Nokia, імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 ; мобільним телефоном One Plus 12, моделі СРН 2581, імеі1: НОМЕР_6 , вилучених 21.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 15 хв 30.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1