Справа №753/6434/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4602/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

9 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001091 обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Києві,громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Поновлено ОСОБА_11 у правах, в яких він був обмежений у рамках кримінального провадження № 0001091 від 17.02.2024.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, тобто в умисному, систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_12 , 30.04.2023, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючиза місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно дружини ОСОБА_13 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, словесних погрозах застосувати фізичне насильство та економічне насильство, що виразилось у тому, що ОСОБА_12 забирав документи та речі у ОСОБА_13 , внаслідок чого завдав психологічних та економічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

16.07.2023, приблизно о 23 год. 20 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_13 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, внаслідок чого завдав психологічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відсутності урівноваженості та спокою та відчутті небезпеки за своє життя та здоров`я.

27.07.2023, приблизно о 23 год. 45 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_13 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, словесних погрозах застосувати фізичне насильство, внаслідок чого завдав психологічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

24.10.2023, приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_13 насильство психологічного та фізичного характеру у присутності дітей, що виразилось у нецензурній лайці, під час конфлікту ОСОБА_12 штовхав та кидався у бійку з ОСОБА_13 , хапав із рук спільну дитину, внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відсутності урівноваженості та спокою та відчутті небезпеки за своє життя та здоров`я.

Так, того ж дня, приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_13 насильство психологічного та фізичного характеру у присутності дітей, що виразилось у нецензурній лайці, під час конфлікту ОСОБА_12 штовхав та кидався у бійку з ОСОБА_13 , хапав із рук спільну дитину, внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

За вчинення неодноразового домашнього насильства в сім?ї постановами

Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2023, 16.07.2023, 27.07.2023, 24.10.2023 ОСОБА_12 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Після цього, ОСОБА_12 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутим до

адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, висновки для себе не зробив та продовжує безпричинно, умисно, систематично вчиняти психологічне насильство по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_12 , що призвело до психологічних фізичних та економічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Так, 02.03.2024, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_12 , перебуваючи

у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем проживання за адресою:

АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_13 насильство психологічного та фізичного характеру, під час якого виражався нецензурною лайкою у бік потерпілої, ліз у бійку до ОСОБА_13 , внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

Суд першої інстанції зазначив, що в даному кримінальному провадженні не було дотримано стандарту об`єктивності при збиранні доказів, а наявна доказова база не відповідає вимогам достатності, достовірності та переконливості. Обвинувачення за статтею 126-1 КК України, яке базується на нібито систематичному вчиненні домашнього насильства, не знайшло належного підтвердження під час судового розгляду. Відсутність доказів, які підтверджують регулярність насильницьких дій, тривалий проміжок часу між окремими епізодами, а також недоведеність епізоду, що нібито мав місце 02 березня 2024 року, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_12 не може бути визнаний винним у вчиненні систематичного домашнього насильства. Стороною обвинувачення докази, що стосуються епізоду 02 березня 2024 року, як такі, що не підтверджують обставин кримінального правопорушення належним чином. Потерпіла не змогла надати конкретного, послідовного опису подій, які б однозначно свідчили про вчинення домашнього насильства саме в цей день, а її свідчення загалом носять абстрактний і суб`єктивний характер. Сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_12 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи кримінального провадження, допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 роки. Відповідно до ст. 91-1 КК України покласти на ОСОБА_12 обмежувальні заходи: направлення для проходження програми для кривдників.

Зазначає, що постанови Дарницького районного суду міста Києва від 08.05.2023, 02.08.2023, 08.08.2023, 06.11.2023 про притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, набрали законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувались. Таким чином, встановлені даним судом обставини вчиненні ОСОБА_12 адміністративних правопорушень є доведеними та мають по суті силу встановленого юридичного факту. Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку дійшов висновків про поверхневе, формальне та неналежне складання адміністративних протоколів. Більш того, суд не досліджував протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, а лише постанови суду за наслідками їх розгляду.

Суд помилково дійшов висновку про порушення порядку отримання копій судових рішень, мотивуючи це тим, що матеріали провадження взагалі не містять інформації як та у який спосіб слідчий отримав копії судових рішень. Однак, суд прийняв постанову про закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_12 , як належний та допустимий доказ, яка надана стороною захисту та не була засвідчена, що свідчить про однобічність судового розгляду.

Разом з тим зазначає, що критичне ставлення суду до показів потерпілої свідчить про допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту.

Крім того вказує, що в обвинувальному акті помилково зазначено дату вчинення кримінального правопорушення 02.03.2025. Однак, така технічна помилка в розбіжності не впливає на права, свободи та законні інтереси обвинуваченого, оскільки була усунута у ході судового розгляду. Так, дійсна дата вчинення кримінального правопорушення зазначена у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, відомості у якому відповідають дослідженій під час розгляду заяві потерпілою ОСОБА_13 від 16.02.2024 про вчинення відносно неї 15.02.2024 домашнього насильства ОСОБА_12 .

Звертає увагу, що ОСОБА_12 п`ять разів протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини. Вказане свідчить про систематичну послідовну сталу негативну поведінку обвинуваченого. Суд першої інстанції, натомість вжиття заходів з метою убезпечення потерпілої від повторної віктимної поведінки кривдника, помилково прийшов до висновків про нерегулярність актів домашнього насильства, що не відповідає дослідженому у ході судового розгляду матеріалам провадження.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у п. 3 ч. 1 цієї статті підстави суд апеляційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК України.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права.

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України вбачається, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування свого рішення місцевий суд, вказав наступне:

- за відсутності ознаки систематичності, що є необхідною складовою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної сторони інкримінованого діяння, а отже й про відсутність складу злочину в цілому;

- в цьому кримінальному провадженні не було дотримано стандарту об`єктивності при збиранні доказів, а наявна доказова база не відповідає вимогам достатності, достовірності та переконливості. Обвинувачення за статтею 126-1 КК України, яке базується на нібито систематичному вчиненні домашнього насильства, не знайшло належного підтвердження під час судового розгляду. Відсутність доказів, які підтверджують регулярність насильницьких дій, тривалий проміжок часу між окремими епізодами, а також недоведеність епізоду, що нібито мав місце 02 березня 2024 року, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_12 не може бути визнаний винним у вчиненні систематичного домашнього насильства;

- враховуючи невідповідність фактичних обставин і наданих доказів, суд, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, зокрема верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_12 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Проте, такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними та помилковими, такими, що не ґрунтуються на зібраних органом досудового розслідування доказах.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 стороною обвинувачення до суду було надано наступні докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 лютого 2024 року відповідно до якого ОСОБА_13 повідомила, що протягом тривалого часу ОСОБА_12 вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно неї, що виражається у словесних образах, погрозах, приниження, знущання, штовхання у присутності малолітніх дітей. У цій же заяві потерпіла вказала, що 15 лютого 2024 року, приблизно о 22 год. 45 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , її колишній чоловік ОСОБА_12 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: словесно ображав, кричав, вибивав двері, що відбулось також у присутності їх малолітніх дітей;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року у справі № 753/7083/23 відповідно до якої ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року у справі № 753/13177/23 відповідно до якої ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у справі № 753/13373/23 відповідно до якої ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі № 753/19622/23 відповідно до якої ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року у справі № 753/19623/23 відповідно до якої ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

- висновок судово-психологічної експертизи № 325 від 26 березня 2024 року, відповідно до якого ситуація досліджування експертом за матеріалами кримінального провадження є психотравмувальною для ОСОБА_13 . Сімейна ситуація (яка досліджується за матеріалами провадження) обумовлює у ОСОБА_13 негативні зміни в психоемоційному стані та соціальному функціонуванні (хронічна психоемоційна напруга з тривожними очікуваннями, почуттям безпорадності, переживання страху та приниженої гідності, невпевненості стосовно майбутнього з фіксованістю на сімейній ситуації, погіршення сну та якості роботи, підвищення рівня тривоги, емоційна лабільність та плаксивість, звуження кола спілкування), що знижує (погіршує) якість її поточного життя.

Також прокурором під час судового розгляду були долучені документи стосовно ОСОБА_12 , серед яких:

- копія паспорта ОСОБА_12 ;

- вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 20 лютого 2024 року, яка складена стосовно ОСОБА_12 ;

- довідка Департаменту охорони здоров?я Комунального некомерційного підтриємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» про те, що ОСОБА_12 за даними облікової документації під диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України, не надав належної оцінки наведеним доказам з огляду на їх сукупність та взаємозв`язок, окремі з них залишив без оцінки, не врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та обставини його вчинення, що потребували більш детального аналізу та оцінки непрямих доказів кримінального провадження, перевірки достовірності та допустимості доказів згідно ст. 87 КПК України, та дійшов передчасних висновків про необхідність виправдання ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом в повній мірі не надано належної оцінки наявним письмовим доказам, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Так, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку зроблений висновок про те, що надані прокурором докази винуватості ОСОБА_12 за ст. 126-1 КК України не відповідають критеріям достатності, достовірності та переконливості, разом з тим, судом зазначено, що ОСОБА_12 слід виправдати, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Таким чином, суд у вироку некоректно виклав підстави для виправдання обвинуваченого. В мотивувальній частині вироку суд вказав про недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, оскільки надані стороною обвинувачення докази є недопустимими, але підставою для виправдання суд зазначив недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, суд зазначив дві самостійні підстави для виправдання особи, які не можуть бути одночасно застосовані у виправдувальному вироку, що суперечить вимогам ст. 373 КПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не розглянув та не надав оцінки версії сторони обвинувачення, всупереч вимог ст.ст. 370, 374, 412 КПК України, в частині надання оцінки доказам, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню. Дані порушення не можуть бути усунені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог ст. 9, ч. 1 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи поданої апеляційної скарги, дати відповідну оцінку доказам, виклавши їх у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

За таких обставин вирок місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року щодо ОСОБА_12 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя