ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/ 125/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000396 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2025 року , якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2025 року задоволено клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб до 12.12.2025 року включно .

Визначено підозрюваному ОСОБА_8 заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 гривень, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000396 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 12.12.2025 року (включно).

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді від 17.10.2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого через його необґрунтованість.

Вказує, що рішення слідчого судді є незаконним та упередженим, що виразилося у не дослідженні судом обставин, що мають значення і відсутності належної оцінки дослідження обставин, що супроводжуються істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У клопотанні слідчий вказав на обґрунтованість підозри і потребу забезпечення підозрюваним обов`язків через припущення існування ризиків , передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стверджує, що в ході судового розгляду клопотання по суті, прокурор не надав суду жодного доказу висловлених суб`єктивних переконань існування ризиків імовірного переховування ОСОБА_8 , наміру впливу на інших учасників процесу, рівно як і обґрунтованого доказами припущення вчинення ним іншого злочину, перебуваючи вже в процесуальному положенні підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину.

Однак в частині встановлення наявності ризиків, слідчим суддею вказано про доведення їх існування, проте, якими доказами забезпечено таку доведеність в ухвалі не вказано.

Судом проігноровано, що обґрунтування такого твердження «поза розумним сумнівом» тотожне обґрунтуванню підозри у готуванні до злочину за умов встановлення існування обставин згідно з ч. 1 ст. 14 КК України. Таких обставин слідчий у клопотанні не вказував, тому позбавлення особи свободи через підозру висловлену слідчим або прокурором але не пред`явлену у передбачений законом спосіб, має протизаконний характер і не може для слідчого судді бути підставою для висновку про існування ризику , передбаченого п. 5 ст. 177 КПК України.

З посиланням на Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08.07.2003 року апелянт зазначає, що тяжкість злочину, вид і об`єм покарання законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Визначення такої підстави допустимою слідчим суддею, суперечить вказаному рішенню, вимогам Конвенції та рішенням ЄСПЛ.

Вказує про те, що ухвала суду не містить відомостей, які свідчили би про доведеність слідчим, прокурором неможливості застосування домашнього арешту, будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу в цілому.

Сукупність встановлених, але не оцінених слідчим суддею обставин, вказує на відсутність у слідчого обґрунтованих підстав для заявлення клопотання про обрання запобіжного заходу в цілому, а ініціація слідчим, прокурором застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених законом має характер перевищення службових повноважень, що призвело до порушення права на свободу.

Зазначає, що в ухвалі суд обмежився наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи.

На думку апелянта, вказані обставини, у своїй сукупності, дають підстави вважати, що рішення суду не відповідає вимогам повноти і змістовності, а висновки суду - фактичним обставинам справи, що вплинуло на правильність вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Підозрюваний ОСОБА_8 про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений, заяву про свою участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Захисник вважав можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності підозрюваного.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що 11.03.2025 року до ЄРДР за №0000396 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України .

16.10.2025 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 та ст. 615 КПК України.

16.10.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий звернувся із клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК обов`язків. Мотивував клопотання тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та встановлено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у тому , що він, проходячи військову службу за мобілізацією, будучи забезпеченим речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 21.04.2024 року вирішив тимчасово ухилитися від військової служби та не прибув вчасно до місця несення служби в район населеного пункту Широка Балка Херсонської області, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, сержант ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, 21.04.2024 року не прибув вчасно до місця несення служби в район населеного пункту АДРЕСА_3 , а саме не повернувся до місця несення служби після лікування у В/Ч НОМЕР_1 та ухилявся від військової служби, тривалістю понад три доби.

Таким чином, в період з 21.04.2024 року по 16 жовтня 2025 року, тобто понад три доби, сержант ОСОБА_8 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, сержант ОСОБА_8 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надавав.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України -- самовільне залишення місця несення служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання перевірив достатність доказів, що свідчить про вірогідність причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, навів зміст доказів та належним чином мотивував свої висновки.

У випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість. Слідчий суддя не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, обґрунтована підозра має підтверджуватися фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто непрофесіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією.

Під час здійснення досудового розслідування шляхом проведення певних слідчих дій проводиться перевірка та повне і об`єктивне встановлення всіх обставин кримінального провадження, та визначається остаточна кваліфікація дій особи.

Доводів про необґрунтованість підозри апеляційна скарга не містить. Законність затримання ОСОБА_8 в апеляційній скарзі захисником не оскаржується.

Як видно зі змісту ухвали, обираючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя, аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, дійшов висновку про доведеність існування ризиків , передбачених п 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя, як видно, врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, початкову стадію здійснення досудового розслідування, що потребує проведення необхідних слідчих дій, міцність соціальних зв`язків та сукупність відомостей про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я , те що він на обліку у психіатра та лікаря нарколога не перебуває, інвалідність не встановлювалась, відомості про потребу у стаціонарному лікуванні відсутні. Крмі цього слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 має середню спеціальну освіту, офіційно не одружений, негативно характеризується за місцем служби. На час кримінального правопорушення, в якому підозрюється, перебував на посаді заступника командира бойової машини навіднику оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «сержант». На даний час офіційно не працевлаштований, раніше судимий за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у вигляді відрахування в дохід держави 15% із суми грошового забезпечення, вирок від 16.11.2023р.

Слідчий суддя не прийняв до уваги надані стороною захисту відомості про наявність дітей у підозрюваного, оскільки в даних документах останній не записаний батьком.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Серйозність підозри може служити для суду підставою для постановлення рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Навів слідчий суддя в ухвалі обставини, з врахуванням яких він дійшов висновку про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення .

Належним чином обґрунтував слідчий суддя і існування ризику незаконного впливу на свідків, враховуючи , що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя дійшов до переконання про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання встановленим ризикам .

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання слідчого слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 176-178, 183 КПК, які регламентують застосування запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий суддя має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Слідчий суддя навів обставини, які дали йому підстави для висновку про існування зазначених в ухвалі ризиків, проаналізував і відомості про особу підозрюваного, які підлягають врахуванню відповідно до ст. 178 КПК України.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на рішення Конституційного Суду від 08.07.2023 року про те, що тяжкість злочину та тяжкість можливого покарання не визначається як підстава для застосування будь- якого виду запобіжного заходу , колегія суддів відхиляє. Зазначеним Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08.07.2003 року визнано таким, що відповідає Конституції України положення статті 150 КПК 1960 року згідно з яким при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК України.

Разом із тим, всупереч доводам апеляційної скарги при обґрунтуванні висновків щодо існування ризиків, слідчим суддею взято до уваги не тільки тяжкість інкримінованого злочину, а і сукупність обставин, які підлягають врахуванню відповідно до ст. 178 КПК України.

Висновки слідчого судді щодо неможливості на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу належним чином мотивовані.

Відомості про особу підозрюваного не є такими беззаперечно стримуючими факторами, які би спростували існування зазначених в ухвалі ризиків .

Твердження апеляційної скарги про те, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення тотожне обґрунтуванню підозри у готуванні до вчинення злочину згідно ч. 1 ст. 14 КК не є прийнятними, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчою суддею не встановлено.

Слідчий суддя навів переконливі мотиви прийнятого рішення, детально проаналізував обставини, передбачені ст. 178 КПК та мотивував свої висновки про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, чи іншого більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Згідно ч. 8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Слідчим суддею було визначено, як видно, заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 242 240 грн., отже запобіжний захід у виді тримання під вартою не є безальтернативним.

Доводів про непомірність для підозрюваного визначеного розміру застави в апеляційній скарзі не наведено.

Апеляційна скарга захисника не містить вказівку на те, які обставини чи відомості про особу підозрюваного залишилися поза увагою слідчого судді при розгляді клопотання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закон, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі захисника, скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4