УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноваженої особи ВРУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення, за фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноваженої особи ВРУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Скарга мотивована тим, що 28.09.2025 о 17 год. 29 хв., ОСОБА_3 , в межах статті 214 Кримінально процесуального кодексу України, звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою, м. Вінниця, вул. Пирогова 4 з процесуальним документом: «ПРОТОКОЛ прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію» від 28.09.2025 р. з додатками.

Дана заява в присутності громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 була прийнята та належним чином зареєстрована слідчим СВ ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , посвідчення ВПН НОМЕР_1 видане від 05.12.2024, дійсне до 05.12.2028, нагрудний знак 0183959, про що свідчить його підпис, відповідний штамп та талон-повідомлення єдиного обліку № 28762 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення або іншу подію від 28.09.2025.

Слідчий попередив заявника про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 Кримінального кодексу України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та про додаткові права передбачені статтею 60 Кримінального процесуального кодексу України.

30.09.2025 та 01.10.2025 в межах статті 55 та 214 КПК України, заявник знову звертався до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою, м. Вінниця, вул. Пирогова 4, клопотанням від 01.10.2025 про отриманням на його ім`я відповідного Витягу з ЄРДР та в межах статті 55 КПК врученням йому на його ім`я пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Проте, зі слів начальника СДПР ВРУП ГУНП у Вінницькій області - ОСОБА_8 , за результатами перевірки по базі за номером Талону 28762 повідомила, що відповідні відомості до ЄРДР по заяві внесені не були, а тому розслідування не розпочато й надати Витяг з ЄРДР немає можливості.

На думку заявника, таким чином, старший лейтенант поліції поліції ОСОБА_7 (слідчий слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області посвідчення ВПН 020025 видане від 05.12.2024, дійсне до 05.12.2028, нагрудний знак 0183959) особа, уповноважена на внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проводення досудового розслідування; його безпосередній керівник ОСОБА_9 (заступник начальника управління поліції - начальник слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області) посадова особа, яка здійснює контроль та організацію роботи слідчих (далі - Керівник слідчого), ОСОБА_10 (начальник Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області) посадова особа, уповноважена забезпечувати дотримання закону при прийнятті та реєстрації заяв про злочини (далі - Начальник), була вчинена бездіяльність/недбалість. Заявник вважає, що вони у межах своїх службових повноважень порушили його права жертви/потерпілого та порушили його права людини та громадянина на судовий захист від протиправних/злочинних посягань й не виконали свої посадові обов`язки.

У заяві про злочин, яка складається з 166 аркушів, наведено чіткий і конкретний виклад фабули злочину.

У заяві містяться:

- Початок злочину;

- Місця, де відбувалися події;

- Імена, прізвища та посади осіб, які можуть бути причетні до злочину;

- Детальний опис порушення волі, прав людини, фактів і дій, які мають ознаки кримінального правопорушення;

- Вказані мотиви вчинення злочину;

- Посилання на відповідні статті Кримінального кодексу України;

- Додані документи та інші докази, що підтверджують викладене.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Зокрема забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються пере.-оди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Так згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора як бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За змістом ч.1 ст.214КПК України прокурор, слідчий, дізнавач у строк, що не перевищує 24 годин після подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 25 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 09.11.2012 роз`яснив, що відповідно до вимоги. 1 ст. 214 КПК бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення і саме в цьому контексті слід оцінювати доводи заявників в разі оскарження бездіяльності прокурора, слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Також варто зауважити, що, як зазначає Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 12.01.2017 №9-49/0/4-17, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

Дані обставини, на переконання заявника, зобов`язували уповноважених осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, внести передбачені законом відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Заявник у скарзі зазначає, що КПК України не містить вимоги щодо обов`язкового дотримання правил підслідності при внесенні інформації до ЄРДР. Стаття 214 КПК також не дозволяє відмову у внесенні даних через те, що злочин не підслідний відповідному органу.

Такої правової позиції дотримується Вищий антикорупційний суд у справі №454/2576/17 (провадження 1-кп/991/166/19), згідно якої правила предметної підслідності не є складовою встановленого КПК України порядку збирання доказів, а лише забезпечують раціональний розподіл державних ресурсів, оперативність, злагодженість, ефективність та належну координацію органів досудового розслідування на відповідній стадії кримінального провадження. Порушення цих правил саме по собі не впливає на якість зібраних доказів, оскільки для усіх передбачених в ст. 216 КПК України органів досудового розслідування передбачено однакові правила збирання доказів поза залежністю від їх спеціалізації.

Водночас, згідно з вимогами ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, дізнавач невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. При цьому, слідчий, прокурор чи дізнавач не мають права відмовити у внесенні відомостей до ЄРДР з підстав того, що виявлене кримінальне правопорушення їм не підслідне. Обов`язок розпочати досудове розслідування покладається на слідчого, прокурора, дізнавача незалежно від того, чи належить відповідне кримінальне правопорушення до його предметної підслідності чи ні.

Подальше визначення підслідності за конкретним слідчим органом з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування обставин має здійснюватися прокурором-процесуальним керівником у відповідному кримінальному провадженні.

Разом з тим, у поданій заяві окрім викладеного змісту обставин кримінального правопорушення наведено ряд статей Кримінального кодексу України, за якими, на переконання заявника, повинні кваліфікуватися дії суб`єкта кримінального правопорушення.

Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про ЄРДР, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Офісу Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5ст. 214 КПК України.

Разом з тим, п.5 ч.5 ст.214 КПК містить поняття саме «попередня правова кваліфікація». Це свідчить про те, що кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного здійснення досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння.

Отже, визначення попередньої правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення належить до дискреційних повноважень особи, яка вносить відомості до ЄРДР (реєстратора заяви), що чітко передбачено вимогами п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України і Положення № 298.

Обставини щодо наявності або відсутності суспільно небезпечного караного діяння (дії чи бездіяльності), вчиненого суб`єктом злочину, можуть бути встановлені лише після проведення дій, передбачених главою 20 КПК України.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до позиції Верховного Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 556/450/18), наведені фактичні дані відповідають вимогам статті 214 КПК України є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

Верховний Суд наголошує, що наявність такої змістовної фабули, яка містить конкретні фактичні обставини, є обов`язковою підставою для внесення відповідних відомостей, і відмова в цьому випадку є Неправомірною.

Також, Постанова (Касаційного кримінального суду: справа № 607/20877/19, від 17 травня 2023 року). Пунктами 4 і 5 ч. 5 ст. 214 КПК визначено, що до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію.

Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни "можуть" свідчити про вчинення кримінального правопорушення, "попередня" кваліфікація.

Отже, заявник вважає, що на підставі викладених фактів та позиції Верховного Суду існують беззаперечні підстави для знесення заяви про злочин до ЄРДР та розпочати кримінальне провадження (досудового розслідування).

Згідно частинами 5 і 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно Постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 24.03.2020 року у справі № 818/607/17, надала свій висновок: психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування порушення прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до правового висновку ВСУ у справі № 6-1435цс17 від 27.09.2017 року, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично поклали на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права, що з неприпустимим з огляду на правову природу такого права, ст.56 Конституції України (280/97-ВР) гарантії від порушень якого закріплені Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, з позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Згідно Постанови Верховного Суду №757/1762/21к 15 вересня 2021 року. У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка на підставі положень ст.9 Конституції є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного права, порушення права людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Войтенко проти країни», «Науменко проти України»),

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» (скарга №42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимоги про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди яку він поніс.

Крім того, частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (документ: 995 004 - «Європейська конвенція з прав людини») та практики. Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

З практики Європейського суду з прав людини як джерела права. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», де Суд послався на своє рішення у справі Бурдова № 2, де вказано наступне: «Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Тобто випливає висновок, що «сам лише факт правопорушення має своїм наслідком спричинення моральної шкоди».

Тобто, практика ЕСПЛ і положення ст. 41 Конвенції вказують на те, що в разі порушення прав через протиправну діяльність (в тому числі і протиправне рішення) чи бездіяльність органу або посадової особи, які діють від імені Держави, виникає презумпція спричинення моральної шкоди незаконним рішенням, протиправною діяльністю чи бездіяльністю відповідного органу Державної влади чи особою, яка діє від імені органу Державної влади.

Рішення Конституційного Суду України справа про охоронюваний законом інтерес від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", а саме, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.96 частин 1,16 3 метою правильного застосування норм Конституції при здійсненні правосуддя Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам такі роз`яснення: 1. Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. 16. Суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також Верховним судом України у п.3 Постанови пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, (v0004700-95) де під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, (далі - постанова пленуму)

08 березня 2024 року Кам`янець - Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 676/5591/23, виніс ухвалу суду про стягнення моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування протиправною бездіяльністю та дискримінацією конституційних прав. Згідно Конституції України/національних законів та міжнародного права, відшкодування моральної шкоди виникає на разі завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю і доказу підлягає обґрунтування незаконності рішення, дій чи бездіяльності, а не саму моральну шкоду. Тобто, факт порушення права це і є заподіяння/нанесення моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, заявник ОСОБА_3 просив слідчого суддю скаргу задовольнити, зобов`язати уповноважену особу ВРУП ГУНП у Вінницькій області внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення, надати заявнику витяг з ЄРДР за його заявою та зобов`язати уповноважених осіб ВРУП ГУНП у Вінницькій області вручити ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні слідчому судді пояснив, що він слідчому судді не довіряє, вважає, що Вінницький міський суд Вінницької області створений та на даний час функціонує незаконно та не компетентний розглядати справи, при цьому він має право на судовий захист своїх прав. Відводу слідчому судді від розгляду його скарги не заявив.

Представник ВРУП ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, завчасно надав заяву про розгляд скарги у його відсутність, окрім того завчасно надав слідчому судді матеріали перевірки заяви ОСОБА_3 від 28.09.2025 (ЖЕО № 28762) для їх дослідження.

Заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали скарги та матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи вищенаведене, судовий розгляд здійснювався за фіксації процесу технічними засобами.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Таким чином, вимоги ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду, слідчим суддею встановлено, що 28.09.2025 о 17 год. 29 хв., ОСОБА_3 , в межах статті 214 Кримінально процесуального кодексу України, звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою, м. Вінниця, вул. Пирогова 4 з процесуальним документом: «ПРОТОКОЛ прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію» від 28.09.2025 р. з додатками.

Дана заява в присутності громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 була прийнята та належним чином зареєстрована слідчим СВ ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 , посвідчення ВПН НОМЕР_1 видане від 05.12.2024, дійсне до 05.12.2028, нагрудний знак 0183959, про що свідчить його підпис, відповідний штамп та талон-повідомлення єдиного обліку № 28762 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення або іншу подію від 28.09.2025.

Слідчий попередив заявника про кримінальну відповідальність згідно зі статтею 383 Кримінального кодексу України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та про додаткові права передбачені статтею 60 Кримінального процесуального кодексу України.

30.09.2025 та 01.10.2025 в межах статті 55 та 214 КПК України, заявник знову звертався до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, за адресою, м. Вінниця, вул. Пирогова 4, клопотанням від 01.10.2025 про отримання на його ім`я відповідного Витягу з ЄРДР та в межах статті 55 КПК врученням йому на його ім`я пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Проте, зі слів начальника СДПР ВРУП ГУНП у Вінницькій області - ОСОБА_8 , за результатами перевірки по базі за номером Талону 28762 повідомила, що відповідні відомості до ЄРДР по заяві внесені не були, а тому розслідування не розпочато й надати Витяг з ЄРДР немає можливості.

Разом з тим, з матеріалів перевірки заяви ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення № 14337 (ЖЕО №28762), вбачається, що ВРУП ГУНП у Віннцькій області у межах компетенції розглянуто звернення ОСОБА_3 з приводу можливих неправомірних дій посадових осіб Вінницького міського суду Вінницької області, Вінницької міської ради, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та ТУ ДСА України у Вінницькій області зареєстровано в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портао Національної поліції України» № 27273 від 16.09.2025 та розглянуто згідно ЗУ «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Відповідно до вимог ст. 214 КПК України керівником органу досудового розслідування встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до ЄРДР не має.

Таким чином, з огляду на обставини встановлені під час судового розгляду слідчий суддя при ходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України - до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.7 розділу ІІ Положення).

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що внесенню в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

З вказаним висновком погоджується Друга судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду, що вбачається із Постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20 квітня 2023 року (справа № 373/18/23).

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчий суддя враховуючи вищенаведене, дослідивши скаргу, заяву та матеріали перевірки, вважає, обґрунтованим висновок органу, котрий здійснював перевірку обставин, викладених у зверненні ОСОБА_3 від 28.09.2025. про відсутність у вказаному зверненні, на даний час, підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Окрім того, як зазначено вище підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою/повідомленням про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування. Твердження ОСОБА_3 в заяві про те, що посадовими особами Вінницького міського суду Вінницької області, Вінницької міської ради, Виконавчого комітету Вінницької міської ради, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та ТУ ДСА України у Вінницькій області було вчинено кримінальне правопорушення відносно заявника, на момент розгляду скарги, не знайшло свого підтвердження.

Разом з тим, ч. 1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Вимогами ч. 5 ст. 55 України, передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень чинного кримінально-процесуального законодавства, зокрема положеннями ст. 40, 40-1 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

При цьому, діючим кримінальним процесуальним законодавством слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого/дізнавача визнавати особу потерпілим в рамках кримінального провадження, оскільки, це є прямим втручанням у діяльність слідчого/дізнавача.

Крім того, слідчий суддя враховує, що відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що в поданій ОСОБА_3 28.09.2025 заяві не вбачається обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та не наведено об`єктивних даних, які б свідчили про реальну необхідність внесення відомостей до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноваженої особи ВРУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 306, 307, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність уповноваженої особи ВРУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.09.2025 про вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя