ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_7 ,представника потерпілої -адвоката ОСОБА_8 кримінальне провадження №0000803 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, раніше судимого,зокрема:

-вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.10.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

-вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 10.02.2023 року звільнений із Райківецької ВК (№78) по відбуттю покарання;

-вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2025 року за ч. 4 ст. 185, із застосуванням ст. 69 КК України, на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 лютого 2025 року та остаточно призначене покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Провадження №11-кп/822/339/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.4 ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання обчислено з часу фактичного затримання, а саме - 04 березня 2025 року.

Вирішена доля речових доказів.Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3183 грн. 60 коп.

Скасовано арешт, накладений на речові докази та тимчасово вилучене майно ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.03.2025 року.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 із проханням змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69, ч. 4 ст. 71 КК України.

На думку апелянта, суд не у достатній мірі врахував, що він повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, повністю відшкодував збитки та сприяв слідству.

Вважає, суд не взяв до уваги те, що у нього на утриманні залишився батько пенсійного віку, який є інвалідом 3-ї групи, не може сам себе обслуговувати, ОСОБА_6 єдиний опікун, оскільки сестра ОСОБА_10 виїхала за кордон.

Твердить, що в матеріалах справи є висновок судово-психіатричної експертизи №370 від 18.03.2025 року, в якому вказано, що він виявляє ознаки психічного захворювання у формі розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин, синдром залежності.

Вказує, що з 2023 року по теперішній час проходить лікування та перебуває на замісній - підтримуючій терапії в ОКНП «ЧОНД».

Зазначає, що в день скоєння злочину мав відбутися похорон його товариша і він перебував у стані сильного душевного хвилювання, а місце затримання, а саме - на цвинтарі це підтверджує і він одразу повідомив працівникам поліції про крадіжку.

Апелянт стверджує, що суд не звернув увагу на його стан здоров`я, а саме те, що він хворіє на ВІЛ, а також гепатит С та потребує додаткових обстежень для лікування.

У зв`язку із наявністю пом`якшуючих обставин просить призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України та остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України.

Згідно вироку, ОСОБА_6 04.03.2025 близько 10:00 год., перебуваючи за адресою: вул. Головна, 162, в м. Чернівці, в умовах воєнного стану,повторно, шляхом відчинення дверей, проник до транспортного засобу «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_11 , звідки викрав речі, які належали ОСОБА_12 на загальну суму 7399,67 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни вироку,думку представника потерпілої,яка вирішення апеляційної скарги залишила на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій апелянтом не оспорюється, а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таких вимог районний суд дотримався.

При призначенні покарання суд врахував обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття та відшкодування завданого збитку.

Потерпіла подала до районного суду заяву про відсутність претензій до обвинуваченого.

Обставин, які б обтяжували покарання, суд не встановив.

Крім цього, суд зважив, що згідно наданих медичних довідок обвинувачений хворіє на невиліковну хворобу, потребує постійного обстеження і лікування.

Разом із тим, суд правильно врахував, що ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин проти власності.

Раніше він неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих, у тому числі тяжких злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі(т.2 а.с.161-165).

Матеріали справи свідчать, що 06.02.2025 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці ОСОБА_6 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Разом із тим, через незначний проміжок часу після ухвалення вироку ,а саме 04.03.2025 року обвинувачений знову вчинив тяжкий корисливий злочин.

Отже,належних для себе висновків він не зробив та на шлях виправлення не став,а застосування судом процесуальної пільги у виді ст.69 КК України не було дієвим задля запобігання вчиненню ОСОБА_6 нового кримінального правопорушення.

Дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, лише консультований лікарем-психіатром 05.11.2024 року і встановлено діагноз - розлади особистості та поведінки внаслідок вживання ПАР (т.2 а.с.176).

Натомість, зареєстрований у Чернівецькому обласному наркодиспансері з приводу вживання опіоїдів зі шкодою для здоров`я, що негативно характеризує обвинуваченого та є учасником програми підтримувальної замісної терапії, (т.2 а.с.174).

Висновок судово-психіатричної експертизи №370 від 18.03.2025 року на який посилається апелянт, свідчить,що на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_6 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, твердження обвинуваченого про те, що він на момент скоєння кримінального правопорушення, перебував у стані сильного душевного хвилювання, є голослівними.

Посилання апелянта на стан здоров`я батька не є достатніми підставами для пом`якшення покарання,оскільки така обставина не стримала обвинуваченого від вчинення злочину.

Судова колегія вважає,що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке за строком є мінімальним згідно санкції ч.4 ст.185 КК України, не можна вважати явно несправедливим через суворість, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.

Оскільки, обвинувачений вчинив новий злочин після ухвалення щодо нього вироку, суд правильно застосував при призначенні остаточного покарання вимоги ст.71 КК України.

Судова колегія вважає, що таке покарання відповідає особі обвинуваченого, фактичній тяжкості скоєного злочину, а також меті посилення кримінальної відповідальності за злочини проти власності,вчинені в умовах воєнного стану.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання апеляційний суд не встановив, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.08.2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим-у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя доповідач: Судді:

_______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3