ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002210 від 05.09.2025 за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрювана ОСОБА_6 ,

захисник підозрюваної ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

власник майна ОСОБА_9 ,

представник власника майна адвокат ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.

Як зазначає прокурор, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з іншими лікарями закладів охорони здоров`я, з корисливих мотивів протягом певного періоду часу систематично одержувала від громадян неправомірну вигоду за виготовлення та надання медичної документації із завідомо неправдивими відомостями, яка створює підстави для отримання відстрочки від призову та виїзду за межі України під час дії воєнного стану.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів, було встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетні медичні працівники КНП «КМКЛ № 7».

В ході перевірки оперативної інформації, з метою розкриття кримінального правопорушення та враховуючи можливість втрати речових доказів та інформації яка має значення у даному кримінальному провадженні, 16.09.2025 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук в приміщенні КНП «КМКЛ № 7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1, в ході якого виявлено та вилучено, серед іншого:

- медичні карти стаціонарних хворих з номерами № 11919 виданого на ім`я ОСОБА_12 , № 9170 виданого на ім`я ОСОБА_13 , № 3243 виданого на ім`я ОСОБА_14 . № 5595 виданого на ім`я ОСОБА_15 , № 13469 виданого на ім`я ОСОБА_16 , № 13088 виданого на ім`я ОСОБА_17 , № 3632 виданого на ім`я ОСОБА_18 , № 1838 виданого на ім`я ОСОБА_19 , № № 10948 виданого на ім`я ОСОБА_20 , № 6040 виданого на ім`я ОСОБА_21 , № 4931 виданого на ім`я ОСОБА_22 , № 13089 виданого на ім`я ОСОБА_23 ;

- мобільний телефон марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 mini», ІМЕІ: НОМЕР_5 , з встановленим номером телефону НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 .

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_7 та підозрювана (власник майна) ОСОБА_6 , кожен окремо, проти задоволення клопотання заперечили, просили відмовити у задоволенні клопотання.

Адвокат ОСОБА_10 , посилаючись на доводи, викладені в письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні клопотання. Власник майна ОСОБА_9 також просила відмовити в задоволенні клопотання.

Інші власники майна та їх представники, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Частиною 1 статті 172 цього Кодексу передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора/слідчого обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002210 від 30.04.2025 за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження:

16.09.2025 ОСОБА_25 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України;

17.09.2025 ОСОБА_11 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України.

17.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України;

16.09.2025 слідчим в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук приміщення КНП «КМКЛ № 7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1.

26.09.2025 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва №756/14884/25 надано дозвіл на проведення 16.09.2025 обшуку в приміщенні КНП «КМКЛ № 7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1.

17.09.2025 майно, вилучене в ході проведення обшуку в приміщенні КНП «КМКЛ № 7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1, постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до поштового штампу на конверті, 17.09.2025 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, а саме:

- медичні карти стаціонарних хворих з номерами № 11919 виданого на ім`я ОСОБА_12 , № 9170 виданого на ім`я ОСОБА_13 , № 3243 виданого на ім`я ОСОБА_14 . № 5595 виданого на ім`я ОСОБА_15 , № 13469 виданого на ім`я ОСОБА_16 , № 13088 виданого на ім`я ОСОБА_17 , № 3632 виданого на ім`я ОСОБА_18 , № 1838 виданого на ім`я ОСОБА_19 , № № 10948 виданого на ім`я ОСОБА_20 , № 6040 виданого на ім`я ОСОБА_21 , № 4931 виданого на ім`я ОСОБА_22 , № 13089 виданого на ім`я ОСОБА_23 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 12 mini», ІМЕІ: НОМЕР_5 , з встановленим номером телефону НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 ,

відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

В той же час, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора в частині накладення арешту на вилучений в ході проведення 16.09.2025 обшуку в приміщенні КНП «КМКЛ №7», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1, а саме

- мобільний телефон марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 ,

задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Положення норм КПК України в частині застосування заходів забезпечення кримінального провадження якими обмежується право власності узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні прокурор, щодо наявності правових підстав для накладення арешту на майно осіб, які не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_26 .

Не зважаючи на те, що постановою слідчого від 17.09.2025 мобільний телефон марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 , та мобільний телефон марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурором у клопотанні не доведено наявність підстав для накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Наявність постанови про визнання мобільного телефону марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 , та мобільного телефону марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 , речовим доказом у кримінальному провадженні, на яку сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як з тексту клопотання про арешт майна, так і постанови від 17.09.2025 про визнання мобільного телефону марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 , та мобільного телефону марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 речовим доказом у кримінальному провадженні не вбачається правових підстав для застосування щодо вказаного майна заходу забезпечення, оскільки як постанова від 17.09.2025, так і клопотання прокурора не містить належного обґрунтування обставин, на підставі яких прокурор вважає що незастосування арешту до зазначеного документу призведе до негативних наслідків, оскільки долучені до клопотання копії документів, з урахуванням відомостей, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні (фабули), не містять в обґрунтування даних, що свідчили б про існування сукупності підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що мобільний телефон марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 , та мобільний телефон марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 , може бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або є об`єктом кримінально протиправних дій або таким, що набуте кримінально протиправним шляхом, та є предметом доказування за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України.

Відтак, накладення арешту на мобільний телефон марки «13 prо» ІМЕІ: НОМЕР_1 , з встановленим номером телефону НОМЕР_2 , із наявним паролем блокування «180881», який належить ОСОБА_9 , та мобільний телефон марки «Iphone 13» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з встановленим номером телефону НОМЕР_4 , із наявним паролем блокування « 123456», який належить ОСОБА_24 , не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи і за вказаних обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор, а відтак клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0002210 від 05.09.2025 за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України:

- вилучене 16.09.2025 під час проведення обшуку в приміщенні КНП «КМКЛ № 7» за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1, а саме:

- медичні карти стаціонарних хворих: - № 11919 на ім`я « ОСОБА_27 »; - № 9170 на ім`я « ОСОБА_28 »; - № 3243 на ім`я « ОСОБА_29 »; - № 5595 на ім`я» ОСОБА_30 »; - № НОМЕР_7 на ім`я « ОСОБА_31 »; - № 13088 на ім`я « ОСОБА_32 »; - № 3632 на ім`я « ОСОБА_33 »; - № 1838 на ім`я « ОСОБА_34 »; - № НОМЕР_8 на ім`я « ОСОБА_35 »; - № 6040 на ім`я « ОСОБА_36 »; - № 4931 на ім`я « ОСОБА_37 »; - № НОМЕР_9 на ім`я « ОСОБА_38 »; а також мобільний телефон марки «IPHONE 12 mini» (ІМЕІ: НОМЕР_5 , сім-картка НОМЕР_6 ), який належить ОСОБА_39 .

Заборонити відчуження, розпоряджання та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

У задоволенні інших вимог клопотання, - відмовити.

Зобов`язати прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та/або іншого уповноваженого прокурора та/або уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0002210 від 05.09.2025 за ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 3692 КК України повернути тимчасово вилучене майно, вилучене в ході проведення 16.09.2025 обшуку в приміщенні КНП «КМКЛ № 7» за адресою: м. Київ, вул. Ризька, 1, а саме:

- мобільний телефон марки «IPHONE 13 prо» (ІМЕІ: НОМЕР_1 , сім-картка НОМЕР_2 , пароль блокування «180881»), який належить ОСОБА_40 ;

- мобільний телефон марки «IPHONE 13» (ІМЕІ: НОМЕР_3 , сім-картка НОМЕР_4 , пароль блокування «123456»), який належить ОСОБА_41 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1