Справа № 739/2717/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/26/26
У Х В А Л А

06 січня 2026 року м. Чернігів

Суддя Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах скаржника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою клопотання захисника ОСОБА_3 про здійснення перевірки «законності» позбавлення свободи та тримання під вартою засудженого ОСОБА_4 , а також звільнення останнього з- під варти, разом з доданими до нього матеріалами, було повернуто особі, яка з ним звернулася, з тих підстав, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі на виконання вироку суду, який набрав законної сили, а тому підстави для вирішення питання про його звільнення з під варти в порядку статті 206 КПК України відсутні, оскільки таке питання не підлягає розгляду на стадії виконання вироку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 просить ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки слідчий суддя діяв поза межами процедури, визначеної КПК України, а подану стороною захисту заяву надіслати на розгляд по суті до суду першої інстанції.

Вказує на те, що висновки суду прямо протирічать міжнародним зобов`язанням України, які містяться у ст. 5 п. 4 Конвенції, оскільки наведені у п.п. 31-35 апеляційної скарги обґрунтування з питань права свідчать про те, що особа, яка утримується під вартою та відбуває покарання на підставі вироку суду, який набув статус остаточного, повинна мати право на звернення до суду з метою перевірки законності її тримання під вартою з огляду на виникнення «нових обставин», які можуть ставити під обґрунтований сумнів подальше тримання під вартою цієї особи.

Вивчивши зміст апеляційної скарги та долучених до неї матеріалів, зміст оскаржуваної ухвали та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах засудженого ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить перевірку «законності» позбавлення свободи та тримання під вартою засудженого ОСОБА_4 і у разі встановлення факту незаконного позбавлення свободи і тримання під вартою постановити ухвалу про його звільнення з-під варти, в порядку ст. 206 КПК України, частиною першою якої визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч. 2 ст. 206 КПК України).

При цьому, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свобод (ч. 3 ст. 206 КПК України).

Вказуючи на порушення слідчим суддею суду першої інстанції процедури, визначеної КПК України, при розгляді клопотання, поданого в інтересах засудженого ОСОБА_4 , захисник залишив поза увагою той факт, що саме стороною захисту ця процедура була порушена.

Так, нині діючий кримінальний процесуальний кодекс України є чітким та структурованим, при цьому, кожна стадія, як досудового розслідування, судового розгляду, так і стадія виконання судового рішення, яке набрало законної сили, міститься в певному визначеному законодавцем розділі, в якому чітко регламентовані права учасників кримінального провадження та підстави для звернення до суду щодо захисту своїх прав та інтересів відповідно до стадії кримінального провадження.

Стаття 206, в порядку якої звернувся захисник до суду першої інстанції, розташована в Розділі ІІ Кримінального процесуального кодексу України під назвою «Заходи забезпечення кримінального провадження», що відноситься до стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, а подані в порядку цієї статті клопотання підлягають розгляду слідчим суддею з метою здійснення контролю за дотриманням прав і свобод учасників кримінального провадження, зокрема, осіб, які утримуються під вартою.

У той же час, зі змісту апеляційної скарги та наявних матеріалів убачається, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених статтею 69, частиною другою статті 17, пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93, частиною другою статті 17, пунктами «г», «з» статті 93, пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статті 93, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 145, статтею 190-1, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною третьою статті 215-3 КК України (1960 р.), частиною першою статті 15, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 КК України (2001 р.) та із застосуванням статті 70 КК України остаточно йому призначене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його приватною власністю.

24 травня 2005 року ухвалою Верховного Суду України вирок Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року був змінений та ухвалено ОСОБА_4 вважати засудженим на підставі статті 42 КК України (1960 р.) за сукупністю злочинів, передбачених частиною другою статті 17, пунктами «а», «г», «ж», «з», «і» статті 93, частиною першою статті 17, пунктами «а», «з», «і» статті 93, пунктами «а», «в», «ж», «з», «і» статті 93, частиною першою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 142, частиною третьою статті 142, частиною другою статті 145, статтею 190-1, частиною першою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною другою статті 17, частиною третьою статті 215-3, частиною третьою статті 215-3 КК України (1960 р.), частиною першою статті 15, частиною четвертою статті 187, частиною першою статті 263 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. В решті вирок залишено без змін.

Тобто, на даний час ОСОБА_4 має статус засудженого та на виконання вище вказаного вироку та ухвали Верховного Суду України відбуває призначене покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31».

Таким чином, дії учасників кримінального провадження в цьому випадку регламентуються положеннями розділу VIII КПК України «Виконання судових рішень» або Главою 34 «Провадження за нововиявленими або виключними обставинами», в залежності від питання, яке на думку учасника кримінального провадження підлягає вирішенню.

Тобто, у даному випадку Кримінальний процесуальний кодекс України чітко регламентує дії кожного учасника кримінального провадження щодо розгляду тих чи інших питань в залежності від стадії кримінального провадження, тому твердження захисника про те, що слідчий суддя мав керуватися виключно положеннями міжнародного права є безпідставними.

До того ж, аналіз змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 дає підстави стверджувати, що, звертаючись до суду, захисник намагається діяти всупереч нормам чинного кримінального процесуального законодавства. Так, вимагаючи від суду здійснення перевірки «законності» позбавлення свободи та тримання під вартою засудженого ОСОБА_4 , захисник в той же час вказує на те, що засуджена особа, яка утримується під вартою та відбуває покарання на підставі вироку суду, який набув статус остаточного, в світлі норм міжнародного права, повинна мати право на звернення до суду з метою перевірки законності її тримання під вартою з огляду на виникнення «нових обставин», які можуть ставити під обґрунтований сумнів подальше тримання під вартою цієї особи.

Разом з тим, суд першої інстанції не наділений правом на перегляд вироку, який набув статус остаточного, з метою вирішення питання про законність утримання особи, засудженої до покарання у виді позбавлення волі, під вартою, адже ця особа тримається на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є остаточним та підлягає обов`язкову виконанню.

При цьому, законодавцем визначена можливість перегляду вироку суду за нововиявленими або виключними обставинами. Однак, вказуючи на «нові обставини», які ставлять під сумнів законність утримання ОСОБА_4 під вартою, захисник свідомо проігнорував вимоги чинного законодавства та звернувся в порядку норми кримінального процесуального закону, яка регламентує повноваження слідчого судді виключно на стадії досудового розслідування, в той час, як захисник посилається на наявність «нових обставин», які за змістом апеляційної скарги були встановлені після постановлення вироку щодо ОСОБА_4 та набрання ним законної сили.

Отже, дослідивши доводи клопотання сторони захисту, слідчий суддя прийшов до висновку про повернення клопотання захиснику, оскільки поставлене ним питання не підлягає контролю слідчого судді на стадії виконання вироку.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 309 КПК, визначено перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження щодо неї.

Частиною 3 ст. 309 КПК встановлено, що інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, законодавцем визначений чіткий перелік випадків, коли може бути оскаржена ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання сторони захисту.

Ухвала слідчого судді про повернення клопотання щодо вирішення питання про звільнення засудженого, який відбуває покарання на підставі вироку, який набрав законної сили, та яке було повернуто особі, яка з ним звернулась в порядку ст. 206 КПК України, з тих підстав, що воно не підлягає розгляду на стадії виконання вироку, апеляційному оскарженню не підлягає.

Помилковим є переконання апелянта про те, що заявник або його представник наділені безмежними правами на звернення з будь-яким клопотанням, посилаючись на будь-яку норму закону на свій вибір, з посиланням виключно на норми міжнародного права, незважаючи на те, що для вирішення поставленого у клопотанні питання законодавцем визначений виключний порядок, а підстави для такого звернення чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 307 - 309, 392, ч. 4 ст. 399 КПК України,

У Х В А Л И Л А :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах скаржника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 31 грудня 2025 року, відмовити, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили після її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_2