УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням старшого слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000543,

установила:

Старший слідчий СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 , шляхом направлення 17.10.2025 поштового відправлення на адресу суду, звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням (зареєстроване у суді 21.10.2025) про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме на: нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Вівся, вул. Гагаріна, 1; автомобіль марки «КРАЗ 65055», VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «Toyota Hilux» VIN НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; причіп марки «KHOTT 31.91X» VIN НОМЕР_5 д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito» VIN НОМЕР_7 д.н.з. НОМЕР_8 , автомобіль марки «ВАЗ 212140» д.н.з. НОМЕР_9 , шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування ними.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, у зв`язку із наступним.

Слідчими СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000543 від 27.10.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 240, ч.1 ст. 209 КК України.

У обґрунтування клопотання зазначено, що «на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Фітоліт» №1/2015 від 20.03.2015 ОСОБА_3 , із 23.03.2015 призначено директором ТОВ «Фітоліт», (наказ від 23.03.2015 №1-к).

Разом із тим, директор ТОВ «Фітоліт» ОСОБА_3 , як службова особа товариства, вирішив використати своє службове становище та службові повноваження всупереч інтересам служби з метою незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

За весь період проведення дослідно-промислової розробки, згідно із п.2.3 Положення про порядок організації та виконання дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення №34/м, ТОВ «Фітоліт», мало право вилучити вапняків із Південно-Закупнянської ділянки не більше 5% від 1,0 млн. тон, що складає 50 тис. тон.

Водночас, ОСОБА_3 , будучи директором ТОВ «Фітоліт», реалізуючи злочинний умисел, спрямований на отримання грошових коштів шляхом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, у порушення вимог п. 2.3Положення, умов спеціального дозволу на користування надрами №4728 від 26.02.2016 та додатків до нього, організував та здійснив незаконний видобуток вапняку понад встановлений обсяг у розмірі 236,67 тис. тон, що становить 28,8% від передбачених Угодою №4728 від 26.02.2016 5% (50 тис. тон), завдавши шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 239 млн 817 тис 711 грн.

Окрім того установлено, що ОСОБА_3 , набувши таким протиправним шляхом 236,67 тис тон вапняку, у період із 26.02.2016 по 31.12.2017, усвідомлюючи, що видобутий вапняк одержаний злочинним шляхом, володів, використовував, розпоряджався ним, у тому числі здійснював правочини із ним, а саме продаж третім особам, які не були залучені до злочинної діяльності та не були обізнані про джерело походження незаконно видобутого вапняку. Таким чином, він здійснював зміну його форми (перетворення), із вапняку у грошові кошти.

Отже, у період часу із 26.02.2016 по 31.12.2017, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що ТОВ «Фітоліт» мало право вилучати вапняків із Південно-Закупнянської ділянки не більше 5% від 1,0 млн. тон, що складає 50 тис тон, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, діючи умисно, всупереч вимогам чинного законодавства, здійснював систематичний видобуток вапняку понад дозволений обсяг та видобув таким чином 236,67 тис. тон, який1 у подальшому під виглядом законно видобутої продукції реалізовував, унаслідок чого товариством за незаконно видобутий вапняк отримано грошові кошти у розмірі 56 млн 932 тис 446 грн 80 коп.

16.10.2025 ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Обґрунтований розмір цивільного позову у кримінальному провадженні, який буде спрямований до суду у порядку ст. 128 КПК України із обвинувальним актом за наслідками досудового розслідування відповідно до ст. 291 КПК України, становить 239 млн 817 тис 711 грн.

Обґрунтований розмір цивільного позову підтверджується висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.08.2025 №4348/24-46/4349/24-63, відповідно до якого унаслідок проведення ТОВ «Фітоліт» видобудку вапняку понад встановлений обсяг, завдана шкода у розмірі 239 млн 817 тис 711 грн.

Ураховуючи суму збитків завдану злочинними діями ОСОБА_3 , з метою забезпечення цивільного позову, є необхідність накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке повністю або частково належить ОСОБА_3 , а саме на: нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Вівся, вул. Гагаріна, 1; автомобіль марки «КРАЗ 65055», VIN НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль марки «Toyota Hilux» VIN НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; причіп марки «KHOTT 31.91X» VIN НОМЕР_5 д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito» VIN НОМЕР_7 д.н.з. НОМЕР_8 , автомобіль марки «ВАЗ 212140» д.н.з. НОМЕР_9 » .

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно у порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч 2 ст. 170 КПк України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна ініціатор клопотання зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбачає наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Разом із тим, до клопотання не долучено цивільного позову із вимогою про відшкодування шкоди, завданої діями підозрюваного.

Також звертаю увагу, що до клопотання слідчим долучено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта датовану 19.09.2025, а отже відомості, зазначені у вказаному документі, не є актуальними станом на момент подання клопотання.

Окрім того, до клопотання не долучено доказів реєстрації за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Mersedes-Benz Vito» VIN НОМЕР_7 д.н.з. НОМЕР_8 , на який слідча просить накласти арешт.

Указане позбавляє слідчу суддю можливості пересвідчитися що ОСОБА_3 є дійсним власником майна, із клопотанням про арешт якого слідча звернулася.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання слідчого про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідча суддя

постановила:

Повернути прокурору клопотання старшого слідчого СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000543.

Установити строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови у його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя