Провадження № 1-в/592/343/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми клопотання ОСОБА_3 у порядку виконання вироку відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 537 КПК України,

установив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, за чиєю ініціативою розглядається. Процесуальні дії.

17.09.2025 ОСОБА_3 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у вигляді арешту на інший вид покарання.

Клопотання мотивовано тим, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2023, справа № 591/5695/23 ОСОБА_3 було визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України на 4 місяці арешту. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.05.2023 у виді штрафу в розмірі 32 020 грн та остаточно визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та штрафу в розмірі 32 020 (тридцять дві тисячі двадцять) грн. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

Не погодившись із вказаним вироком, захисник та він подали апеляційні скарги та ухвалою Сумського апеляційного суду від 11.12.2023 відмовлено захиснику ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2023, а їх апеляційні скарги повернуто разом з усіма доданими до них матеріалами.

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 11.12.2023 було оскаржено в касаційному порядку і Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11.07.2024 була скасована, а справа направлена на розгляд до Полтавського апеляційного суду.

28.03.2024 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» і виключений такий вид покарання як арешт. Під час проведення розгляду вищевказаної справи Полтавським апеляційним судом апелянти, (захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 ) відмовились від вимог апеляційних скарг, а кримінальне провадження відповідно було направлено до Зарічного районного суду м. Суми для виконання.

Просить замінити покарання у виді арешту на менш суворий вид покарання у виді пробаційного нагляду.

Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми 23.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 29.09.2025.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 не з`явився, будь-яких заяв та клопотань подано не було.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у свою відсутність, заперечує проти задоволення клопотання засудженого.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Встановлені судом обставини.

ОСОБА_3 засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.05.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. Вирок набрав законної сили 01.06.2023 (справа № 592/3653/21).

ОСОБА_3 засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та йому призначено покарання за цим законом у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.05.2023 у виді штрафу в розмірі 32 020 (тридцять дві тисячі двадцять) гривень та остаточно визначено покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці та штрафу в розмірі 32 020 (тридцять дві тисячі двадцять) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання призначене, за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.05.2023 у виді штрафу виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня затримання його на виконання вироку суду. Вирок набрав законної сили 29.01.2025 (справа № 591/5695/23).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01.05.2025 (справа № 591/5695/23, провадження 1-в/591/37/25) відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання у виді арешту на інший вид покарання у виді пробаційного нагляду засудженому ОСОБА_3 . Роз`яснено захиснику та обвинуваченому право та порядок звернення з клопотанням про приведення вироку до вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IXвід 23.08.2023 року відповідно до вимог ст.ст. 72, 74 КК України, враховуючи зміст положень ст.ст.537,539 КПК України має вирішуватись місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127015975).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

ОСОБА_3 в силу частини 2 статті 43 КПК України має статус засудженого, обвинувальний вирок суду щодо нього набрав законної сили.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 129-1 Конституції України проголошено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови набрання чинності законами закріплено частиною п`ятою статті 94 Конституції України, за якою закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Таким чином, Основним Законом України передбачено порядок і строки набрання законом чинності, а також введення в дію окремих його положень. Виходячи з цього законодавець, враховуючи різні обставини, може встановити іншу дату введення закону в дію.

Приписи закону, яким до іншого закону внесено зміни, із набранням чинності є нормами закону, до якого внесено зміни.

Відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У КПК України відсутні спеціальні норми про порядок заміни покарання у випадках доповнення КК України положеннями про новий вид покарання та скороченням категорій осіб, до яких може бути застосовано покарання, яке раніше вже було закріплене у кримінальному законодавстві.

28.03.2024 набув чинності Закон України від 23.08.2023 № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» (далі Закон 3342-ІХ), в результаті чого КК України був доповнений таким видом покарання, як пробаційний нагляд (п. 7-1 ч. 1 ст. 51 та ст. 59-1 КК України).

Вказаним Законом внесено зміни до ст. 60 КК України, яка викладена в такій редакції: «Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

Відповідно до підпункту а пункту 1 частини 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України № 3342-ІХ, внесено зміни до Кримінально- виконавчого кодексу України, а саме: у частинах другій та дев`ятій статті 11 слова «арештні доми» виключити.

Отже, з 28.03.2024 у статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України з переліку органів та установ виконання покарань виключено арештні доми, а також статті 15, 50-54 цього Кодексу, що встановлюють порядок відбування арешту.

Таким чином, покарання у виді арешту не може застосовуватись до осіб, які не є військовослужбовцями.

Також, цим Законом додано новий вид покарання, а саме: пробаційний нагляд, який полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально- виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Відповідно до п. 23 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» КК України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань" засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 71, 131, 134, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1. 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Тобто, відповідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, у разі необхідності вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, або до суду, який ухвалив вирок.

Згідно принципу змагальності сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 22 КПК України).

Відповідно до ст. 15 КВК України в редакції до 28.03.2024, арештні доми виконують покарання у виді арешту. В арештних домах тримаються повнолітні особи, а також неповнолітні, яким на момент постановлення вироку виповнилося шістнадцять років і які засуджені за кримінальні проступки.

Відповідно до ст. 50 КВК України в редакції до 28.03.2024, особи, засуджені до арешту, відбувають покарання, як правило, за місцем засудження в арештних домах, а військовослужбовці на гауптвахтах.

Пунктом 3 розділу XX Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах, затвердженої Наказом ДСА України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу ДСА України від 17.10.2023 № 485) передбачено, що стосовно особи, яка засуджена до позбавлення волі або до арешту та не перебуває під вартою, органу Національної поліції за обраним місцем проживання засудженого надсилаються дві копії вироку, копії апеляційної, касаційної ухвал (за наявності) і розпорядження про виконання судового рішення, що набрало законної сили, далі - розпорядження про виконання (додаток 13).

Дійсно, Сумське РУП ГУНП в Сумській області фактично знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми за адресою: м. Суми, вул. Маґістратська, 21 і за вимогами статті 535 КПК України є органом, на який покладено обов`язок виконати судове рішення (розпорядження суду про набрання вироком законної сили в частині застосування покарання у вигляді арешту), але його місцезнаходження не є місцем відбування покарання засудженого. Але, як вбачається з матеріалів клопотання, вирок в частині арешту не виконаний та не виконувався, особа не затримувалась на виконання вироку Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2023 та не відбувала покарання в арештному домі.

Направлення Зарічним районним судом м. Суми розпорядження про виконаня вироку Зарічного районного суду м. Суми від 19.07.2025 відносно ОСОБА_3 до Сумського РУП ГУНП в Сумській області не є тотожним виконанню вироку в частині покарання у вигляді арешту на території Ковпаківського району м. Суми. Адже, як вбачається з резолютивної частини вироку, початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 потрібно обчислювати з дня затримання його на виконання вироку суду.

Сторона захисту звертаючись до Ковпаківського районного суду м. Суми не надала суду доказів на підтвердження того, що в межах територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми засуджений відбуває покарання у виді арешту та одночасно суд роз`яснює обвинуваченому, що він має можливість звернутись для вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, у разі необхідності вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України до суду, який ухвалив вирок.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 26, 537, 539 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 у порядку виконання вироку відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 537 КПК України (про заміну невідбутої частини покарання у вигляді арешту на інший вид покарання) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1