У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кс/308/5720/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді клопотаннязаступника начальника слідчого відділу Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001040, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кленовець, Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332КК України, -

встановив:

27 вересня 2025 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у виділеному кримінальному провадженні за №0001040 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Надалі, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу осіб.

З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (який діяв під контролем правоохоронних органів).

Так встановлено, що ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами, маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_11 через державний кордон України проінструктував ОСОБА_11 про те, що йому необхідно з`явитись до Закарпатської області де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи, та за це йому потрібно буде заплатити грошові кошти у сумі 9000 євро. Однак ОСОБА_10 також повідомив ОСОБА_11 що йому необхідно буде взяти з собою ще одну особу яка буде виступати в ролі «гаранта» який передасть вказані грошові кошти після реалізації незаконного переправлення. В свою чергу ОСОБА_11 погодився та запропонував ОСОБА_10 залучити як «гаранта» свою подругу, а саме громадянку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка діяла під контролем правоохоронних органів).

Надалі, 22.02.2025 близько 23:20 год. за вказівками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 прибули до залізничного вокзалу у м. Київ, де підійшовши до потягу сполученням «Ужгород-Харків» зайшли до вагону де провідником був ОСОБА_10 який в свою чергу посадив ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 в купе для провідника та вони направились у м. Ужгород.

23.02.2025 близько 15:20 год. прибувши до м. Ужгород, ОСОБА_10 висадив ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 з потягу поза межами залізничного вокзалу з метою приховування від працівників РТЦК та СП і ДПСУ, а саме в залізничному депо м. Ужгород, де повідомив, що зараз їх заберуть та доставлять до місця тимчасового проживання. Після чого до вищевказаного місця прибув транспортний засіб марки "Ауді А6" білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 водієм якого був ОСОБА_9 та який повіз ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 до с. Велика Добронь, Ужгородського району, а саме до закладу «Три туза» де висадивши ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 наказав їм заселитись до готельного номеру та очікувати подальших вказівок. Після чого того ж дня близько 18:30 год. ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами зателефонував до ОСОБА_11 та сказав йому виходити з готелю де вже очікував його у автомобілі марки "Ауді А6" білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_13 та забравши ОСОБА_11 повезли його до м. Мукачево та заселили до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , і наказали очікувати подальших вказівок, де ОСОБА_11 проживав до 27.02.2025.

В подальшому, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено але не пізніше 27.02.2025 ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 залучили до своїх протиправних дій громадянина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення безперешкодної доставки ОСОБА_11 до місць які ними буде вказано. Так, того ж дня, близько 09:00 год., ОСОБА_10 зателефонував до ОСОБА_11 та повідомив, що зараз його заберуть та буде здійснюватися незаконне переправлення його через Державний кордон України. Після чого близько 09:30 год. за ОСОБА_11 прибув транспортний засіб марки «БМВ» моделі «320D» д.н.з. НОМЕР_2 за кермом якого був ОСОБА_4 , який будучи попередньо проінструктованим про мету поїздки, повіз ОСОБА_11 до готелю «Равликова ферма», що розташований за адресою Хустський район с. Нижнє Селище, вул. Центральна буд. 82, та ОСОБА_4 в ході поїздки вказав ОСОБА_11 видалити всі повідомлення з додатку «WhatsApp» з метою недопущення викриття протиправних дій та по приїзду наказав ОСОБА_11 заселитись у номері готелю та очікувати подальших вказівок. Після чого того ж дня близько 10:00 год. ОСОБА_4 прибув на транспортному засобі марки «БМВ» моделі «320D» д.н.з. НОМЕР_2 до готелю «Марічка», що розташований за адресою м. Мукачево вул. Духновича буд. 15/2 де за допомогою додатку «WhatsApp» зателефонував до гр. ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 (який мав намір незаконно перетнути кордон поза пунктами пропуску) та наказав виходити і сідати до автомобіля марки «БМВ», після чого відразу почав рух до готелю «Равликова ферма», що розташований за адресою Хустський район с. Нижнє Селище, вул. Центральна буд. 82. В ході поїздки ОСОБА_4 вказав ОСОБА_14 видалити всі повідомлення з додатку «WhatsApp» з метою недопущення викриття протиправних дій та по приїзду наказав заселитись у номері готелю та очікувати подальших вказівок.

В подальшому більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено але не пізніше 27.02.2025 ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 залучили до своїх протиправних дій громадянина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7 , з метою забезпечення безперешкодної доставки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 до місць які ним буде вказано. Далі того ж дня близько 18:00 год. будучи попередньо проінструктованим, ОСОБА_15 на транспортному засобі марки «Форд» моделі «Фокус» НОМЕР_3 прибув до готелю «Равликова ферма» за адресою Хустський район с. Нижнє Селище, вул. Центральна буд. 82, де зателефонував до ОСОБА_11 та ОСОБА_14 та наказав виходити на подвір`я та сідати до автомобілю марки «Форд». Забравши ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 будучи попередньо повідомленим про місце призначення, почав рух у напрямку с. Дийда, Берегівського району, де під час поїздки використовував різні шляхи об`їзду пунктів контролю та наказав ОСОБА_11 та ОСОБА_14 увімкнути передачу геолокації на мобільних пристроях з метою контролю їхнього руху до місця перетину кордону. Після чого близько 18:00 год. ОСОБА_15 доставив ОСОБА_11 та ОСОБА_14 с. Дийда, Берегівського району та вказавши напрямок руху до місця перетину кордону, поїхав у невідомому напрямку.

В свою чергу, близько 19:30 год., ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими невстановленими на даний час органом досудового розслідування особами прибув до готелю «Три туза», що у с. Велика Добронь, де пішов до готельного номеру №3 в якому проживала ОСОБА_12 та сказав їй, що переправлення ОСОБА_11 вже відбувається та що їй необхідно надати йому попередньо обумовлені грошові кошти, на що ОСОБА_12 передала йому 9000 євро і після цього ОСОБА_10 о 19:38 у вищевказаному готельному номері був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в сприянні у незаконному переправлені осіб через державний кордон України наданням вказівок, порад та засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

23 квітня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченому ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколами допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 від 28.02.2025;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.02.2025;

- протоколами проведення НСРД, які долучаються до даного клопотання;

- іншими доказами, які долучені до клопотання.

Перебіг строків досудового розслідування після вручення підозри у кримінальному провадженні№0000017 розпочався з моменту вручення підозри першому встановленому підозрюваному ОСОБА_10 , а саме з 28.02.2025.

24.04.2025 строку досудового розслідування після вручення підозри продовжено рішенням керівника окружної прокуратури до 3-ох місяців, тобто до 28.05.2025.

22 травня 2025 року прокурором було виділено з матеріалів кримінального провадження №0000017 в окреме провадження копії матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_4 та присвоєно номер №0001040, оскільки місцезнаходження останнього було невідоме.

28.05.2025 у кримінальному провадженні 0000017 досудове розслідування було завершено, відносно трьох осіб: ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , скеровано до суду обвинувальний акт.

26 травня 2025 року у виділеному кримінальному провадженні №0001040 було зупинене досудове розслідування та оголошено в розшук підозрюваного, оскільки останній переховувався від органу досудового розслідування.

27 вересня 2025 року ОСОБА_4 було розшукано та досудове розслідування цього ж дня було відновлене у зв`язку із встановленням місця перебування підозрюваного.

Тримісячний строк досудового розслідування у виділеному кримінальному провадженні з врахуванням часу зупинення, закінчується 29.09.2025 включно.

В клопотанні слідчий зазначив, що враховуючи вищевикладене, а також тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити, зазначив, що не знав, що перебуває в розшуку.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого.

Орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , яке обґрунтовує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши додані в обґрунтування клопотання докази, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій, зокрема наявності достатніх доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до семи років, з конфіскацією майна або без такої, як на території України так і за її межами;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не встановлені органом досудового розслідування, тобто наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- підозрюваний будучи на волі може незаконно впливати на свідків, які слідчим та судом ще не допитані, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких;

- будучи на волі, ОСОБА_4 , й надалі матиме можливість вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оцінивши вагомість наявних в органу досудового розслідування доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, у сукупності з тяжкістю покарання, що може бути призначене за такого роду правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого злочину (ч. 3 ст. 332 КК України), зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (до 9 років позбавлення волі), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, слідчий суддя вважає наявним ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які на даний час ще не встановлені органом досудового розслідування.

Підозрюваний будучи на волі може незаконно впливати на свідків, які слідчим та судом ще не допитані, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то клопотання сторони обвинувачення не містить жодного обґрунтування такого та відомостей про імовірні спроби/дії підозрюваного допустити поза процесуальну поведінку.

Ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, стороною обвинувачення жодним чином не доведеним та не обгрунтованим ні матеріалами клопотання, ні під час судового засідання.

Згідно з ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, закон покладає обов`язок доказування щодо наявності ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам на прокурора.

У судовому засіданні з розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31). У справі «Штегмюллер проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними, а в справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний кодекс України також покладає вказаний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд врахував наявність ризиків, передбачених пунктами ч.1 ст.177 КПК, а також тяжкість покарання кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 характеризуючі особу підозрюваного дані, а саме: наявність постійного місця проживання, роботи, відсутність судимостей.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей та загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до переконання, що у клопотанні сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід відмовити.

Разом з тим, суд вбачає достатнім обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати (обрати) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора та суду,в межах строку досудового розслідування до 29 вересня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- цілодобово, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, а саме АДРЕСА_1 без дозволу прокурора та суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання;

- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у разі їх наявності;

- утриматись від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні у будь-якому вигляді, окрім як за дозволом прокурора чи суду;

Строк дії ухвали та покладених обов`язків встановити до 29 вересня 2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід чи накладено грошове стягнення .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися за місцем їх проживання , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, а саме ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області ( м. Мукачево, вул. Моргітича, 48 ).

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити, прокурору, підозрюваному та захиснику.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали було проголошено 30 вересня 2025 року о 16 год. 50 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1