У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 28.07.2023

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді надійшло вищевказане клопотання про накладення арешту на майно.

Внесене клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділу поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за процесуального керівництва Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28 липня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000129.

16.12.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 191 КК України, а саме - у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах в умовах воєнного стану.

Як стверджується у клопотанні, своїми умисними діями Сюртівський сільський голова ОСОБА_4 , спільно з директором ТОВ «Магістральплюс» ОСОБА_5 , шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, усвідомлюючи протиправність свого злочинного діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив заволодіння коштами місцевого бюджету Сюртівської територіальної громади на загальну суму 607 757 грн (шістсот сім тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень), що у чотириста п`ятдесят два рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки до ст. 185 КК України є великим розміром.

05.01.2026 прокурором Ужгородської окружної прокуратури заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення на Сюртівської сільської ради () матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у розмірі 607 757 грн.

З огляду на викладене та враховуючи розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням державним інтересам, з метою відшкодування збитків, які можуть бути відшкодовані за позовом прокурора Ужгородської окружної прокуратури, слід накласти арешт із забороною розпоряджатись належним підозрюваному майном.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

У судове засідання власник майна не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав, від захисника власника майна надійшли заперечень, у яких він наполягав на необґрунтованості поданого клопотання та просив залишити його без задоволення.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення, зважаючи на таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

За правилами ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Ужгородською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000129 від 28.07.2023.

16.12.2025 гр. ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 191 КК України.

Зі змісту підозри слідує, що ОСОБА_4 інкриміновано заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих розмірах в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя з`ясував, що підозрюваний займає посаду Сюртівського сільського голови.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 191 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 14.02.2026.

Цією ж ухвалою підозрюваному визначено розмір застави, а саме - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

19.12.2025 підозрюваний був звільнений з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9) під заставу в розмірі 605 600 грн., що підтверджується інформацією, наявною в АСДС КП «Д-3» Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, а саме листом №12/6/5415 від 22.12.2025, долучений у межах заведеної обліково-статистичної картки за номером справи №308/17296/23, провадження №1-кс/308/7069/25.

Також слідчий суддя з`ясував, що матеріалами клопотання підтверджується, що власником майна, про арешт якого просить прокурор, є підозрюваний.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

За обставин цього клопотання слідчий суддя констатує про обґрунтованість підозри, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Слідчий суддя бере до уваги те, що обґрунтованість підозри у цьому кримінальному провадженні вже була предметом перевірки під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Слідчий суддя зауважує, що подання у кримінальному провадженні цивільного позову створює передумови для застування заходу кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Посилання захисника на те, що накладення арешту в даному випадку може здійснюватися лише після прийняття судом до розгляду пред`явленого цивільного позову не ґрунтується на законі, адже зі змісту ст. 170 КПК України видно, що відповідний захід забезпечення може застосовуватися щодо майна підозрюваного.

Тобто накладення арешту можливе на стадії досудового розслідування, яка передує судовому провадженню. Накладення арешту на підставі ст. 170 КПК України не є тотожним інституту забезпечення позову у цивільному судочинстві.

На переконання слідчого судді, не є доречним твердження захисника про те, що майно, про арешт якого просить прокурор, не відповідає ознаками, передбаченим ст. 98 КПК України, а також не має відношення до обставин кримінального провадження, оскільки прокурор звернувся з клопотанням з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), а не для забезпечення зберігання речових доказів.

Посилання захисника на те, що за підозрюваного уже внесена застава, а тому суд, ухвалюючи вирок, матиме можливість вирішити питання про розпорядження цими коштами, слідчий суддя оцінює критично.

Так, за приписами ч. 11 ст. 182 КПК України застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Отже, майнові стягнення за вироком можуть бути забезпечення за рахунок коштів підозрюваного, які він вніс у якості застави.

У той же час грошові кошти інших заставодавців, відмінних від підозрюваного, для вищенаведених цілей беззастережно використані бути не можуть.

З огляду на відсутність будь-яких платіжних документів з приводу внесення застави слідчий суддя вважає досліджуваний аргумент захисника безпідставним, оскільки він не довів, що застава внесена за кошти підозрюваного.

Слідчий суддя зауважує, що накладення арешту є необхідним для забезпечення цивільного позову, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту. Крім того, при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна.

Не застосування відповідного заходу забезпечення уможливить відчуження відповідного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Із урахуванням викладеного слідчий суддя звертає увагу, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження вартості майна, про арешт якого просить прокурор. Клопотання не містить відомостей про вартість транспортних засобів, земельних ділянок та іншого нерухомого майна.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя вважає, що накладення арешту на все майно, зазначене у клопотанні, є надмірним.

За наведених обставин слідчий суддя доходить до висновку, що в даному випадку слід обмежитися накладенням арешту на рухоме майно, власником якого є підозрюваний.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000129 від 28.07.2023, задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною права відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), а саме на:

-транспортний засіб марки «HYUNDAI», моделі «ACCENT», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. НОМЕР_2 ;

-транспортний засіб марки «CITROEN», моделі «BX19GTI», VIN « НОМЕР_3 », попередній знак НОМЕР_4 .

У задоволенні решти клопотання відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1