Справа № 397/268/24
н/п : 1-кп/397/92/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2025 Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника цивільного позивача - адвоката ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Олександрівка в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.09.2022 за №0000098, на підставі обвинувального акту стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар Німеччина, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Олександрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000098 від 02.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді застави та повернення внесеної за обвинуваченого ОСОБА_6 застави заставодавцям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про що також подала письмове клопотання.

В огрунтування клопотання захисник вказала, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.12.2023 застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 43 днів, а саме з 11.15 год. 04.12.2023 до 11.15 год. 15.01.2024, тобто в межах строків досудового розслідування. Визначено ОСОБА_6 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 805200 грн. з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Визначена застава 05.12.2023 внесена наступними особами та наступними сумами: ОСОБА_10 - 247600 грн.; ОСОБА_8 - 310000 грн.; ОСОБА_9 - 247600 грн.

10.01.2024 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 місяців, а саме до 15.03.2024.

29.02.2024 ОСОБА_6 вручено обвинувальний акт.

З огляду на те, що ОСОБА_6 не переховувався та не має наміру будь-яким чином переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, не має жодної змоги впливати на свідків та потерпілу сторону у кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речові докази або перешкоджати кримінальному провадженню, подальше застосування запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, а утримання внесеної застави заставодавцем втратило як правову, так і фактичну доцільність.

Під час досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_6 належним чином виконував усі покладені на нього обов`язки, не порушував жодної з визначених вимог, з`являвся на виклики слідчих органів та суду, не ухилявся від виконання процесуальних обов`язків.

Згідно положень ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ухвали слідчого судді Кропивницького апеляційного суду (у справі №405/6013/22, провадження №11-сс/4809/650/23), строк дії ухвали щодо покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків сплив 15.01.2024. Крім того, у зазначеній ухвалі не міститься жодних відомостей про часові чи процесуальні обмеження щодо повернення застави заставодавцям.

Однак, прокурор в жодному судовому засіданні під час досудового розслідування, в тому числі в підготовчому судовому засіданні, при розгляді кримінального провадження не звертався до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді застави, в частині виконання покладених на підозрюваного/обвинуваченого обов`язків, а тому строк дії вказаного запобіжного заходу минув та подальше знаходження грошових коштів на депозитному рахунку Кропивницького апеляційного суду є недоцільним.

Внесена заставодавцями застава в дохід держави не зверталася і на даний час підстав для такого звернення не вбачається.

Відомості про порушення покладених на ОСОБА_6 зазначеним вище запобіжним заходом обов`язків, а також факту впливу з боку ОСОБА_6 на свідків у кримінальному провадженні, в матеріалах справи відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином України, має постійне місце проживання та на утриманні неповнолітню доньку, яка після розірвання шлюбу обвинуваченого з дружиною ОСОБА_11 , залишилася проживати з обвинуваченим, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 міцних родинних і соціальних зв`язків, що істотно зменшує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування чи суду або невиконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим, з часу повідомлення про підозру 15.11.2023, ОСОБА_6 офіційно працевлаштований (з 05.09.2025) на посаду менеджера з реклами у ТОВ «Українська радіо група», де зарекомендував себе як сумлінний, відповідальний і врівноважений працівник.

За місцем проживання ОСОБА_6 з 2015 року, скарг чи зауважень з боку мешканців будинку не надходило.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 має ІІІ групу інвалідності (встановлену 31.01.2019) у зв`язку з наявністю хронічного захворювання, що потребує систематичного лікування, періодичних обстежень та дотримання відповідного медичного режиму.

Обгрунтовані дані щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 ПК України, відсутні.

Так, ризик умисного ухилення ОСОБА_6 від явки до органів досудового слідства, суду (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України) зменшився в рази, оскільки ще 15.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Майже два роки обвинувачений сумлінно виконував та виконує свої обов`язки, покладені на нього що 04.12.2023 та дія яких закінчилась 15.01.2024, не пропускає жодного виклику до суду, а раніше - до органів досудового розслідування. Маючи право виїзду за кордон, навіть під час існування воєнного стану, ОСОБА_6 не користується та не намагається скористуватись таким правом взагалі, тим паче з метою уникнення можливого покарання. Крім того, ОСОБА_6 зацікавлений у всебічному та повному судовому розгляді з метою встановлення своєї невинуватості.

Щодо ризику можливого створення ОСОБА_6 тиску та впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) вказала, що зазначений ризик є таким, що повністю взагалі відпав, з правової точки зору, оскільки процесуальні учасники, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, за відмову від дачі показань, вже надали слідству необхідні відомості, які зафіксовані у передбачений законодавством спосіб і їх письмові показання приєднані до матеріалів кримінального провадження. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 проживає та постійно перебуває на території Київської області, а відтак не може жодним чином впливати на свідків та представника потерпілої юридичної особи, які територіально знаходяться на території Кіровоградської області.. Разом з цим, у разі зміни показів вказаними особами - цей факт викличе надмірну увагу з боку сторони обвинувачення та стане підставою для подальшого звинувачення підозрюваного у неналежній процесуальній поведінці, що також не входить до сфери інтересів обвинуваченого. Крім того, відсутні будь-які докази того, що за час тривання досудового слідства та до моменту подання цього клопотання, обвинувачений намагався у будь-який спосіб зв`язатися зі свідками та/або вплинути на них. Таким чином, вказане свідчить про формальність існування такого ризику.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст. 177 КПК України) вказала, що наразі винність обвинуваченого у вчиненні злочину не доведена, обвинувальний вирок суду не постановлено, тому казати про беззаперечне вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину не можна, оскільки ці події наразі встановлюються. Існування ризику є формальним, оскільки не визначено, як саме обвинувачений може перешкоджати досудовому розслідуванню, в який спосіб, з застосуванням яких засобів. За час здійснення досудового розслідування та до моменту подання цього клопотання, ні орган досудового розслідування, ні орган, який здіснює процесуальне керівництво не володіють інформацією щодо можливих протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_6 на шкоду кримінальному провадженню.

Щодо інших ризиків, передбачених п.п.2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, та наявність таких ризиків не віднайшло свого відображення в ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 04.12.2023. Доказів існування таких ризиків чи того, що такі ризики з`явились з моменту оголошення підозри ОСОБА_6 та по сьогоднішній час, взагалі відсутні.

Згідно тексту ухвали, Кропивницький апеляційний суд взагалі не висловлював свою думку щодо мотивів та підстав визначення суми застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з урахуванням всіх обставин справи та положень, передбачених ст. 178 КПК України, повною мірою відповідатиме меті запобіжного заходу як такого.

Окрім того, просила врахувати, що у кримінальному провадженні досудове розслідування та судове провадження триває вже майже два роки, а відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, з плином досудового розслідування, судового провадження, зменшується актуальність ризиків, укріплюється позиція обвинувачення таким чином, що негативна процесуальна поведінка підозрюваного меншою мірою здатна перешкодити ефективності розслідування, і, відповідно, знижується суворість запобіжного заходу.

Аналіз сукупності наведених обставин свідчить про відсутність підстав для продовження дії запобіжного заходу у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, глибоко інтегрований у соціальне середовище, утримує неповнолітню доньку, характеризується позитивно, не становить загрози для суспільства та не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 №15, передбачений у порядок їх повернення.

Зокрема, згідно з п.п.7, 8 Порядку, кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України.

Частиною 11 ст. 182 КПК України визначено, що застава, яка не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Ураховуючи, що дію застави як запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 припинено, рішення про повернення застави заставодавцю не приймалось, реалізуючи такі завдання кримінального провадження як охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження шляхом застосування належної правової процедури, можна дійти висновку про наявність підстав для прийняття рішення про повернення застави заставодавцям ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Таким чином, враховуючи зазначене, відповідно до ст. 177 КПК України можна дійти висновку для скасування запобіжного заходу у виді застави, застосованого у цьому кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки зі плином часу встановлені раніше ризики, які стали підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, суттєво знизились і більше не можуть слугувати підставою для подальшого застосування запобіжного заходу у виді застави.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання захисника. Вказав, що ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2025 року підтверджено, що на сьогоднішній день, ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу продовжують мати місце. Хоча на даний час обвинувачений працевлаштований, однак обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину. Ризик впливу на свідків не зник, оскільки свідки ще не допитувалися у даному провадженні, обвинувачений може впливати на останніх з метою дачі ними показів на його користь безпосередньо у судовому засіданні. Крім цього, у кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов у розмірі 1500000,00 грн. з метою відшкодування заподіяної шкоди, яка на сьогоднішній день не відшкодована. Вважає, що застосований запобіжний захід у вигляді застави є доцільним та таким, що зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинувачено не зможу забезпечити виконання ним передбачених законом процесуальних обов`язків. Застава продовжує свою дію до винесення судом остаточного рішення.

Представник потерпілого у судовому засіданні залишив вирішення даного клопотання захисника на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання сторони захисту про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави, наявні матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.12.2023 застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 43 дні, а саме з 04.12.2023 до 15.01.2024. Визначено ОСОБА_6 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 805200 грн.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 176 КПК України, до запобіжних заходів відноситься особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до ч.6 ст. 182 КПК України, з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч.7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Судом встановлено, що визначена судом сума застави була внесена ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а відтак після сплати суми застави відповідно до вимог ст. 182 КПК України, ОСОБА_6 був звільнений з-під варти та відносно нього почав діяти визначений альтернативно запобіжний захід у вигляді застави з покладенням на нього відповідних обов`язків.

КПК України не обмежує дію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді застави певним строком. Вказаний запобіжний захід діє протягом всього судового провадження, якщо його не буде змінено чи скасовано рішенням суду, та періодичного продовження не потребує.

При цьому, обмежений строк дії мають лише додаткові обов`язки, які покладаються на обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави (ч.5 ст. 194 КПК України). Разом з тим, припинення дії додаткових обов`язків не свідчить про припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 30.12.2016 № 9-3167/0/4-16 звертав увагу суддів, зокрема, на необмежений строк застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, таких як застава, особиста порука. За ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки передбачені частиною 5 цієї статті можуть бути покладені судом на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. У той же час, не продовження обов`язків не тягне за собою припинення чи скасування запобіжного заходу у виді застави.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

На думку суду, ризики переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати і на даний час. Суд вважає, що такі ризики є реальними. Обвинувачений на даному етапі має можливість їх реалізації, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суворістю можливого покарання у разі доведення його винуватості, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.

Також суд вважає ймовірним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків шляхом їх переконання, залякування чи схилення їх до зміни наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, так як з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Із урахуванням ризиків, які виникли внаслідок дій ОСОБА_6 , а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, відноситься до категорії тяжких злочинів, відтак порушує основоположні цінності суспільства, суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, зокрема, особисте зобов`язання, на який вказує захисник, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження.

Крім того, у даному кримінальному провадженні процесуальним прокурором в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України до обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 1564456,70 грн.

Відповідно до ч. 2, 7, 8, 11 ст. 182 КПК України, застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Із змісту наведених норм вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Суд зауважує, що внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом добровільної волі такої особи (фізичної або юридичної); особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню.

Статус заставодавця не вичерпується лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки, погоджуючись внести заставу, особа тим самим погоджується мати відповідні обов`язки як заставодавця протягом всієї дії цього запобіжного заходу. Разом з цим, така особа несе й ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При внесенні коштів в якості застави заставодавець має усвідомлювати пов`язані з цим ризики, в тому числі і можливість звернення внесених коштів у дохід держави.

Так, обов`язок заставодавця, який не є підозрюваним (обвинуваченим) із забезпечення належної поведінки підозрюваного (обвинуваченого) та його явки за викликом забезпечується внесеним розміром застави.

Доводи захисника про виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, не впливають ані на чинність застосованого запобіжного заходу, ані на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. У цьому випадку застава є забезпеченням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та гарантує виконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, які діють з моменту набуття ним процесуального статусу обвинуваченого в кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до вимог ч.11 ст. 182, ст. 203 КПК України, п.8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого, постановою Кабінету Мінстрів України від 11.01.2012 року №15, застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у виді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

Тому вимоги клопотання захисника про повернення застави є такими, які суперечать меті застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави та повернення застоводавцям застави.

Керуючись ст.ст. 370, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу у вигляді застави та повернення застави заставодавцям від 31.10.2025 у кримінальному провадженні №0000098 від 02.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 26.12.2025 о 11 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1