В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні у період воєнного стану в залі суду в м. Павлограді Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20 вересня 2025 року за №0001665, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, маючого на утриманні двох малолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одруженого, зареєстрованого та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 19.09.2025 перебував біля магазину «AТБ», що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, будинок 125. В той же день, о 18.53 годині до магазину під?їхав син потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , який на прохання матері приїхав до магазину купити продукти харчування, де праворуч від входу до магазину поставив на підніжку велосипед марки Corso «G-Sport» темно- синього кольору та пішов до магазину. В цей час, ОСОБА_3 звернув увагу на велосипед, визначив його як об?єкт свого злочинного посягання та у нього раптово виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Надалі, ОСОБА_3 в той же день, приблизно о 19 годині 06 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що відсутній контроль зі сторони власника майна, розуміючи, що його злочинні дії залишаться ніким не поміченими, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед марки Corso «G-Sport» темно - синього кольору, діаметр коліс 26, який належить потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинив останній матеріального збитку на суму 4 330,00 грн.

Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кк України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

29 вересня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_8 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, яка подана до суду разом з обвинувальни м актом.

За умовами вказаної угоди ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією його дій саме за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах дії воєнного стану.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні злочину, що йому інкримінований, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 , з призначенням йому покарання, узгодженого сторонами в угоді.

Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, а також письмова згода на затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, з запропонованим видом та розміром покарання погоджується, претензій до обвинуваченого не має.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином. Потерпіла ОСОБА_9 надала письмову згоду прокурору на укладення угоди.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 , розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 29 вересня 2025 року, укладеної між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 , з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_8 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова товарознавча експертиза, вартість проведення якої згідно з довідкою становить 1 782.80 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1 782.80 гривень.

Доля речових доказів вирішується у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 вересня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвиинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 20 вересня 2025 року за №0001665, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на ДВА роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк відраховувати з моменту проголошення вироку, тобто з 11.11.2025.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1 782.80 гривень.

Речові докази:

- диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з приміщення магазину "АТБ" по вул. Полтавській , 125 м. Павлограда, - після набрання вироком законної сили зберігати в мтеріалах кримінального провадження;

- диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, що розташована напроти центрального ринку по вул. Полтавській в м. Павлоград - після набрання вироком законної сили зберігати в мтеріалах кримінального провадження;

- велосипед марки Corso «G-Sport» темно - синього кольору, діаметр коліс 26, який переданий потерпілій ОСОБА_9 на збереження, - після набрання вироком законної сили залишити останній по приналежності.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1