Дата документу 13.11.2025Справа № 554/8210/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру, -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченіквського районного суду міста Полтави надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру.

В скарзі зазначає, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000764 від 05.08.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України. 15.08.2025 року у даному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру ОСОБА_6 , захист інтересів якого у даному провадженні здійснює, зокрема, адвокат ОСОБА_7 .

Адвокат бере до уваги те, що необґрунтованість підозри є підставою для її скасування слідчим суддею, з огляду на наявні і очевидні підстави для закриття кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а також на необґрунтованість підозри, з огляду на:

1)відсутність одного з елементів об`єкту (предмету - майна) та імперативної ознаки об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ст.191 КК України (заподіяної шкоди). Підзахисному інкримінується організація кримінального правопорушення, у складі якого відсутній такий елемент складу правопорушення, як його предмет, підтвердженням чого є відсутність у провадженні потерпілої особи.

Про штучний характер кримінального провадження свідчать і процесуальні обставини його відкриття: у рапорті ст.інспектора - чергового Лубенського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 вказується про те, що «05.08.2024 року, заявник - співробітник Лубенського РВ СБУ у Полтавській обл. - при виїзді на газову АЗС для перевірки законної діяльності, працівники даної АЗС не надають підтверджуючі документи господарської діяльності. Заявник підозрює, що відбувається незаконна господарська діяльність, прохає направити СОГ» (рапорт від 05.08.2024 року). Привертає увагу той факт, що у рапорті від 05.08.2024 року вказано про реєстрацію заяви у ЄО за № 7854 від 05.08.2024 року як: інші господарчі злочини (ст.202 ч.1).

У той же час вже у витязі з ЄРДР у від 05.08.2024 року міститься зовсім інша фабула: «05.08.2024 керівництвом ТОВ «Науково-виробнича фірма «Лідвер» () за адресою: м. Лубни, Полтавської області, вул. Петра Лубенського, 10, в умовах воєнного стану, в ході здійснення роздрібної торгівлі на АЗС, вчиняється привласнення газу. (ЄО 7854)». Відповідно, попередня кваліфікація діяння визначена як ч.4 ст.191 КК України, яка істотно відрізняється від наданої заявником правоохоронному органу інформації.

Алгоритм обрахунку шкоди зводиться до оцінки суб`єктивних, а не об`єктивних параметрів: згідно з висновком спеціаліста № 1 про результат участі залученого спеціаліста у кримінальному провадженні № 0000764 від 05.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, датованого 12.03.2025 року, розмір шкоди «обраховано» на підставі різниці між офіційно реалізованим ТОВ «НВФ Лідвер» об`ємом газу-метану за період з 01.01.2024 року до 10.09.2024 року та тим об`ємом, що зазначений у протоколі огляду мобільного телефону директора підприємства ОСОБА_9 від 03.01.2025 року. При цьому переписка директора ТОВ «НВФ Лідвер» не є первинним документом бухгалтерського обліку, тим більше не може братися до уваги задля визначення розміру шкоди та формування на підставі цього висновку про заподіяння її в особливо великому розмірі та інкримінування її низці осіб. Заяви про «кримінальні правопорушення» щодо начебто незаконної господарської діяльності ТОВ «НВФ Лідвер» подавалися вже неодноразово. Так, згідно з листом Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 24.09.2025 року повідомляється наступне: «за результатами розгляду звернень зареєстрованих до ЄО № 481 від 17.01.2020 року та приєднаних матеріалів ЄО № 655 від 24.10.2020 року, ЄО № 725 від 27.01.2020 року, ЄО № 759 від 28.01.2020 року, інформація по факту незаконної торгівлі пальним за адресою м. Лубни, вул. Петра Лубенського, 10, не знайшла свого підтвердження. У зв`язку з цим рішення було прийнято відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» від 16.02.2020 року та матеріали перевірки списані до справи Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. Окрім цього зазначаємо, що в рамках розгляду матеріалів ЄО № 481 від 17.01.2020 року та приєднаних матеріалів ЄО № 655 від 24.10.2020 року, ЄО № 725 від 27.01.2020 року, ЄО № 759 від 28.01.2020 року, матеріали у справі про адміністративне правопорушенняне складалися». Подані щодо ТОВ «НВФ Лідвер» є не свідченням протиправної діяльності підприємства, а проявом недобросовісної конкуренції або ж особистого неприязного ставлення заявників до працівників ТОВ «НВФ Лідвер». Штучний характер провадження (з точки зору складу злочину, фактичних даних про його вчинення) є лише зайвим підтвердження тому.

Окрім того, про відсутність шкоди (збитків), спричинення яких стороною обвинувачення інкримінується підозрюваному ОСОБА_6 , свідчить також і відповідь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» вих. № 2697 від 07.10.2025 року на адвокатський запит захисника ОСОБА_3 № 18 від 02.09.2025 року. Так, згідно з відповіддю, АТ «Лубнигаз» на запитання «чи були згідно із документами первинного бухгалтерського обліку АТ «Лубнигаз» за період із січня до серпня 2024 року обраховані збитки, спричинені нестачею природного газу? Якщо так, то на яку суму?» повідомило, що збитки відсутні. Це свідчить про те, що шкоду нікому не було спричинено, отже - відсутній такий обов`язковий елемент складу злочину за ст.191 КК, як наслідки у вигляді шкоди.

2)Непідтвердженність обрахованого стороною обвинувачення розміру заподіяної шкоди. не прийняв як допустимий доказ висновок судової економічної експертизи, оскільки на вирішення експерту було поставлено питання щодо підтвердження висновків, викладених у довідці про перевірку управлінням Держаудитслужби окремих питань фінансово-господарської діяльності юридичної особи, при тому, що зазначену довідку суд визнав недопустимим доказом через його отримання в порядку, не передбаченому КПК.

У межах даного кримінального провадження «обґрунтованість» підозри ОСОБА_6 підтверджує висновок експерта № 1015 за результатами проведення судової економічної експертизи (від 10.07.2025 року), де експерт надав наступний висновок: «1. В межах компетенції експерта-економісті, в обсязі наданих матеріалів, висновок № 1 від 12.03.2025 про результати участі залученого спеціаліста ТОВ «Полтавське бюро судово-економічної експертизи та аудиту» ОСОБА_10 підтверджується документально». Проведені спеціалістом, який, на відміну від експерта, не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок, розрахунки покладені в основу калькуляції розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Така інформація є недопустимою як доказ, адже, по-перше, отримана із неналежного процесуального джерела (замість експерта калькуляцію надає спеціаліст, а експерт лише підтверджує правильність обрахунку, якого він безпосередньо не проводив), по-друге, отримана всупереч вимог п.6 ч.2 ст.242 КПК, яка вимагає встановлення розміру шкоди виключно шляхом проведення експертизи. Вказаний у повідомленні про підозру розмір шкоди, який інкримінується підозрюваним, не підтверджено достовірним, належним і допустимим доказом, як того вимагає п.6 ч.2 ст.242 КПК, адже експертиза, що проводилась би на підставі первинних документів бухгалтерського обліку відсутня.

3)Відсутність суб`єкта кримінального правопорушення, а також співучасть без виконавця. Суб`єктом привласнення та розтрати може бути як приватна, так і службова особа, а суб`єктом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем - тільки службова особа.

У повідомлення про підозру міститься абзац наступного змісту: «05.08.2024 року в ході огляду місця події за адресою: м. Лубни, Полтавської області, вул. Петра Лубенського, 10, співробітниками поліції та УСБУ в Полтавській області виявлено: несанкціоновану точку приєднання на газопроводі високого тиску Ду 219 до газових мереж АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз», розміщеного в м. Лубни Полтавської області по вул. Петра Лубенського, у вигляді привареної до нього труби Ду 80 мм, яка з`єднана з обладнанням для стиснення газу на компресорному устаткуванні до тиску 200-250 бар, з ресивером та двома колонками, яку у подальшому 11.09.2024 було ліквідовано працівниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» за вказівкою директора ТОВ «НВФ «ЛІДВЕР» ОСОБА_9 ». Беручи до уваги «невстановлення» осіб з АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз», причетних до скоєння інкримінованих підозрюваному ОСОБА_6 діяння за ч.5 ст.191 КК, постає обґрунтоване питання про наявність технічної можливості у здійсненні «несанкціонованого» відбору природного газу із подальшим його стисненням та осушкою з тим, щоб, за версією органів досудового розслідування, здійснювати ним заправку транспортних засобів (з тиском 200-250 Бар). З протоколу огляду місця події від 05.08.2024 року не слідує, як саме технічно було організовано несанкціоновану точку приєднання до газопроводу високого тиску. Цілком зрозуміло, що оцінка наявності або відсутності технічної можливості потребує спеціальних знань в галузі облаштування газового обладнання, а також оцінки інженерної можливості використання «викраденого» газу як автомобільного пального для заправки транспортних засобів. Проведені стороною обвинувачення слідчі (розшукові) дії не дають підстав стверджувати про наявність доказів організації, по-перше, такої «несанкціонованої точки відбору газу», по-друге, обладнання, достатнього щонайменше для збільшення тиску природнього газу до 200-250 Бар та його осушки.

Органом досудового розслідування не встановлено, хто саме і як саме здійснив організацію обладнання за адресою: м.Лубни, Полтавської області, вул.Петра Лубенського, 10, що, на думку органу досудового розслідування, являє собою несанкціоновану точку відбору природного газу. Якщо це була «врізка», то такі особи мають притягатися до кримінальної відповідальності за співучасть у скоєнні злочину. Якщо ж це не було «врізкою», то постає питання про наявність фактичних підстав для констатації наявності події кримінального правопорушення як такої. Із викладених у повідомленні про підозру даних та обставин кримінального провадження однозначної відповіді на поставлене питання не слідує, що є несумісним зі стандартом обґрунтована підозра. Стороною захисту на підставі ст.93 КПК отримано інформацію від володільця газорозподільних мереж - АТ «Лубнигаз», у газопровід якого, за версією сторони обвинувачення підозрюваним ОСОБА_6 було організовано врізку з метою привласнення газу високого тиску. Згідно із відповіддю АТ «Лубнигаз» вих. № 2697 від 07.10.2025 року на адвокатський запит захисника ОСОБА_3 № 18 від 02.09.2025 року.

В судовому засіданні адвокати та підозрюваний подану скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених у ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував, оскільки 21.10.2025 року вручено повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

В ст. 111 КПК України законодавець закріпив поняття повідомлення у кримінальному провадженні.

Так, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою.

Відповідно до ст. 112 КПК України у повідомленні повинно бути зазначено:

1) прізвище та посада слідчого, прокурора, слідчого судді, найменування суду, який здійснює повідомлення;

2) адреса установи, яка здійснює повідомлення, номер телефону чи інших засобів зв`язку;

3) ім`я (найменування) особи, яка повідомляється, та її адреса;

4)найменування (номер) кримінального провадження, в рамках якого здійснюється повідомлення;

5) процесуальний статус, в якому перебуває особа, що повідомляється;

6) дата, час та місце проведення процесуальної дії, про яку повідомляється особа;

7) інформація про процесуальну дію (дії), яка буде проведена, або про здійснену процесуальну дію чи прийняте процесуальне рішення, про які повідомляється особа;

8) вказівка щодо необов`язковості участі в процесуальній дії та її проведення без участі особи, яка повідомляється, в разі її неприбуття;

9) підпис слідчого, прокурора, слідчого судді, судді, який здійснив виклик.

Згідно до положень ст. 277, ч.1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів справи судом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000764 від 05.08.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України. 15.08.2025 року у даному кримінальному провадженні було повідомлено про підозру ОСОБА_6 , захист інтересів якого у даному провадженні здійснює, зокрема, адвокат ОСОБА_7 .

Адвокати та підозрюваний з повідомленням про підозру від 15.08.2025 категорично не погоджуються та одночасно вважають, що таке повідомлення про підозру було здійснено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, є незаконним та підлягає скасуванню виходячи із наступних нормативно - правових обґрунтувань.

Вбачається, що 21.10.2025 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Слідчого управління ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000764 від 05.08.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Тобто, органи досудового розслідування, керуючись ст. 279 КПК України, обґрунтували необхідність про наявність підстав для зміни повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Оскарження повідомлення про підозру можна лише після спливу одного місяця з дня її вручення особі, що прямо передбачено ч. 3 ст. 303 КПК України.

Суд вважає, що скасування першого повідомлення недоцільне або неможливе, якщо нова підозра вже замінює попередню особливо якщо нове повідомлення відповідає всім формальним вимогам (ст. 277, 278 КПК).

По-перше. Відповідно до положень статей 276279 КПК України повідомлення про підозру є самостійним процесуальним рішенням слідчого або прокурора, яке визначає процесуальний статус особи та обсяг її прав і обов`язків. Предметом оскарження за п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути лише конкретне повідомлення про підозру, яке існувало та діяло на момент подання скарги.

Водночас у разі, коли слідчим чи прокурором особі повідомлено нову підозру або змінено раніше повідомлену підозру відповідно до ст. 279 КПК України, попереднє повідомлення про підозру втрачає правове значення, оскільки процесуальний статус особи надалі визначається саме новою (або зміненою) підозрою. У таких випадках первісне повідомлення перестає породжувати юридичні наслідки, а отже не може бути предметом ефективного судового контролю.

Таким чином, якщо на момент розгляду скарги слідчим чи прокурором уже вручено нове повідомлення про підозру, скарга на попереднє повідомлення фактично стосується акта, який уже не діє. За таких обставин суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні скарги, оскільки її предмет втратив актуальність, а підстави для скасування попереднього повідомлення про підозру відсутні з огляду на зміну процесуального статусу особи.

Зміна раніше повідомленої підозри полягає у: а) висуненні нової підозри, не пов`язаної одним злочинним задумом з раніше повідомленою підозрою, у вчиненні кримінального правопорушення з до цього не відомими фактичними обставинами й іншою юридичною кваліфікацією; б) доповненні попередньої підозри новими епізодами кримінального правопорушення, які кваліфікують за однією й тією самою статтею (частиною статті) кримінального закону; в) уточненні фактичного змісту підозри (час, місце, наслідки тощо); г) виключенні з раніше повідомленої підозри епізодів протиправної діяльності, які не знайшли підтвердження в процесі розслідування; д) уточненні (зміні) юридичної кваліфікації раніше повідомленої підозри.

Тобто, зміну раніше повідомленої підозри можуть здійснювати шляхом внесення коректив як у фактичну сторону розслідуваного кримінального правопорушення, так і в юридичну оцінку вчиненого.

По - друге. Зміна повідомлення про підозру в широкому значенні цього поняття полягає в непідтвердженні частини повідомлення про підозру; доповненні повідомлення про підозру; зміні повідомлення про підозру. Непідтвердження частини повідомлення про підозру означає, що повідомлення про підозру за окремим епізодом чи самостійним діянням не підтвердилося; не дістала підтвердження кваліфікуюча ознака; не дістала підтвердження певна дія в структурі окремого епізоду або діяння; виявилася зайвою кваліфікація діяння за сукупністю кримінальних правопорушень (за декількома статтями КК). Непідтвердження частини повідомлення про підозру щодо окремого кримінального правопорушення або правопорушень здебільшого виникає внаслідок спростування будь-якої ознаки складу кримінального правопорушення, який інкримінують; самообмови підозрюваного; неякісного проведення досудового розслідування або слідчих дій; декриміналізації діяння. Внаслідок непідтвердження частини повідомлення про підозру можуть виникнути ситуації, коли змінювати кваліфікацію не потрібно і коли це є необхідним, що зумовить складання нової підозри.

Внаслідок внесення змін до «раніше повідомленої підозри» слідчий, прокуpop та інші учасники процесу вже постануть перед наявністю в кримінальному провадженні «нової підозри», яка виникла внаслідок отримання змін, що були внесені до попередньої підозри.

Трактування термінів «зміна раніше повідомленої підозри» та «нова підозра», у такому кримінальному провадженні підозру змінюють, оскільки до цього особі вже було повідомлено про підозру й частина змін стосується саме кримінальних правопорушень, де підозру вже було повідомлено.

Отже, розмежування понять «зміна раніше повідомленої підозри» та «нова підозра» є недоцільним навіть з огляду на сутність цих понять, адже змінена підозра вже є новою підозрою.

Досліджуючи питання належного процесуального оформлення слідчим, прокурором рішення про зміну повідомлення про підозру в кримінальному провадженні саме на досудовому розслідуванні, слід констатувати, що чинний КПК України не дає чіткої відповіді на це питання, а за таких умов кожний слідчий та/або прокурор вирішує його на власний розсуд, що призводить до варіативності застосування відповідних норм і неоднакової їх практичної реалізації, що є неприпустимим з позиції дотримання засад кримінального провадження.

Цілком очевидно, що в учасників кримінального провадження не має бути сумнівів і неоднозначних трактувань щодо прийнятих процесуальних рішень, усі учасники кримінального провадження повинні дотримуватися основних засад кримінального провадження, прийняті процесуальні рішення та дії мають бути чіткими, зрозумілими, логічними й послідовними та в обов`язковому порядку належно оформлені шляхом створення відповідних процесуальних документів.

Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

По-третє. За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального ви чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, слідчий за погодженням із прокурором виходить з тих міркувань, що на даній стадії оцінюється лише достатність підстав вважати, чи було вчинено кримінальне правопорушення. Встановлення таких підстав базується на стандарті доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox. Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990, заяви №12244/86, 12245/86. 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017, заява №72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в ньому напрямку.

При цьому слід зазначити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, доводи захисника та підозрюваного про порушення його прав та незаконність дій, щодо вручення повідомлення про підозру не заслуговують на увагу, оскільки 21.10.2025 року вручено нове повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачений ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру - ст. 277 КПК України.

Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Отже, з`ясувавши обставини справи за скаргою, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 93, 110, 216, 276,278, 303, 306, 307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1