ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3022/25 Справа № 183/7289/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000133 за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 03.04.2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ч. 1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 30 днів; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції хоч і призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, однак звільнив обвинуваченого від його відбування на підставі ст.75 КК України, тобто не дотримався вимог ч.4 ст.71 КК України.

Посилається на те, що рішення суду про звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим, оскільки відповідно до вироку суду обвинувачений, не відбувши покарання за попереднім вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому зазначене свідчить про те, що покарання, призначене за вироком від 03.04.2025 року, не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_8 та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Стверджує, що суд, застосовуючи ст.75 КК України, недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Окрім того суд, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 71, 72 КК України до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року, неправильно перевів не відбуте покарання у виді 240 годин громадських робіт у 1 місяць обмеження волі, а не 30 днів обмеження волі.

Вироком Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

За обставин, викладених у вироку, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

14 травня 2025 року до Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, стосовно ОСОБА_8 , засудженого 03 квітня 2025 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, яке прийняте до виконання.

20 червня 2025 року ОСОБА_8 фахівцем Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, з обов`язками, які він повинен додержуватись згідно зі ст. 37 КВК України, а саме: сумлінно ставитись до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, та ознайомлений зі ст. 40 КВК України, згідно якої ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження, невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, а також йому були роз`яснені правові наслідки в разі ухилення від відбування покарання, а саме те, що він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, про що від нього було відібрано відповідну підписку.

20 червня 2025 року засудженому ОСОБА_8 фахівцем Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області вручене направлення до Губиниської селищної ради, згідно з яким він повинен приступити до відбуття покарання з 23 червня 2025 року.

Відповідно до повідомлення Губиниської селищної ради від 24 червня 2025 року ОСОБА_8 станом на 24 червня 2025 року до Губиниської селищної ради не з`явився, та до відпрацювання присуджених йому годин громадських робіт не приступив.

30 червня 2025 року ОСОБА_8 надав фахівцю Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області письмове пояснення, що відпрацьовувати присуджені йому години громадських робіт він не має часу, та йому винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання.

01 липня 2025 року до Новомосковського районного відділу Центру пробації надійшло повідомлення Губиниської селищної ради, згідно з яким ОСОБА_8 не з`явився для відбування призначеного покарання.

07 липня 2025 року ОСОБА_8 надав фахівцю Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області письмове пояснення, що відпрацьовувати присуджені йому години громадських робіт він не має часу, оскільки працює на сезонних роботах, та йому винесено повторне письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Таким чином ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи за місцем мешкання по АДРЕСА_1 , будучи в належній формі ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт, присуджених йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2025 року, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, відмовився від відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт, та до Губиниської селищної ради не з`явився, тим самим ухилився від відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ст. 382 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року засуджений до реального покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, ОСОБА_8 вчинив до повного відбуття покарання за вироком від 03.04.2025 року, а тому в цьому разі покарання має бути призначено обвинуваченому із застосуванням ч. 1, 4 ст. 71 КК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , хоча і послався на застосування ч. 1 ст. 71 КК України, однак, звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення - одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно перевів не відбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року у виді 240 годин громадських робіт в 1 місяць обмеження волі, оскільки 240 годинам громадських робіт відповідає 30 днів обмеження волі (240:8), а тому зазначене свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 413 та п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено, та дійшла висновку, що покарання ОСОБА_8 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі з реальним його відбуттям, з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року задовольнити.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року, та остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 30 днів.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4