В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному порядку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутністю учасників судового провадження обвинувальний акт по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000231 від 02 жовтня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Ковалиха Смілянського району Черкаської області, вдова, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працюючої молодшою медичною сестрою Смілянського дитячого будинку-інтернату, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 168 КК України,-

встановив:

ОСОБА_2 , у порушення вимог ст. 228 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним, здійснила заходи щодо розголошення факту усиновлення значному колу осіб при наступних обставинах.

Зокрема, 20.09.2025 близько 19 год. 13 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел направлений на розголошення таємниці усиновлення, діючи умисно, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, достовірно знаючи про те, що малолітній ОСОБА_3 не є біологічним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та був ними усиновлений, в порушення вимог діючого законодавства про нерозголошення таємниці усиновлення, в усній формі, не маючи дозволу на розголошення таємниці усиновлення від усиновлювачів, всупереч інтересам малолітньої дитини та сім`ї, використовуючи свою раніше створену персональну сторінку з назвою « ОСОБА_6 » в соціальній мережі «Facebook» всесвітньої мережі Інтернет, яка у відповідності до вимог абзаців 16, 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» і ст. 22 Закону України «Про інформацію», є засобом масової інформації, опублікувала загальнодоступну публікацію, що містить відеозапис, в якому повідомила: «Через деякий час ОСОБА_4 з ОСОБА_8 прийняли рішення усиновити дитину…» Вказаний відеозапис після його публікації став доступним для перегляду користувачам, які відвідували зазначену інтернет-сторінку, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та автоматично з`являлися в стрічці постів, доступній для перегляду випадковим користувачам застосунку, яким публікація демонструється за допомогою алгоритму рекомендацій, таким чином своїми діями ОСОБА_2 розголосила таємницю усиновлення дитини, усупереч волі усиновителів, необмеженому колу користувачів соціальної мережі «Facebook».

Продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані своїм злочинним умислом, ОСОБА_2 , 26.10.2025, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи свою раніше створену персональну сторінку з назвою « ОСОБА_2 » в соціальній мережі «YouTube» всесвітньої мережі Інтернет, яка у відповідності до вимог абзаців 16, 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» і ст. 22 Закону України «Про інформацію», є засобом масової інформації, опублікувала в загальний доступ публікацію, що містить відеозапис, в якому повідомила: «Тоді я сказала, що ні вона, ні дитина, яку вона всиновила до хати ніякого відношення не має», тим самим умисно розголосила таємницю усиновлення дитини, усупереч волі усиновителів, необмеженому колу користувачів соціальної мережі «YouTube».

Таким чином, ОСОБА_2 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 168 КК України, як розголошення таємниці усиновлення всупереч волі усиновителя.

Згідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вищевказане є встановленими органом досудового розслідування обставинами, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор зазначив в обвинувальному акті клопотання про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також, до матеріалів обвинувального акту долучена заява ОСОБА_2 за її підписом із якої вбачається, що вона, в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_10 беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності та ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також в своїх заявах зазначили, що не заперечують щодо розгляду у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні вказаного кримінального провадження. Із встановленими досудовим розслідуванням обставинами згодні. Щодо обмеження права на апеляційне оскарження ознайомлені.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 168 КК України, повністю згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами скоєного нею кримінального проступку, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України, та за участі захисника - адвоката ОСОБА_10 подала до суду письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за її відсутністю.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували проти такого розгляду, про що також надали відповідні заяви.

Таким чином, за результатами спрощеного провадження встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 168 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акту їх письмові заяви.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали обвинувального акту та матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 168 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 168 КК України, як розголошення таємниці усиновлення всупереч волі усиновителя.

При призначенні виду та розміру покарання, необхідного та достатнього для виправлення обвинуваченої ОСОБА_2 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває.

До обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 66 КК України слід віднести щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 67 КК України - не встановлено.

Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_2 слід призначити покарання у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.168 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_2 не обирався.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 168 КК України та призначити їй покарання у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Речові докази у справі: лазерний диск, на якому міститься відеозапис із соціальної мережі «Facebook», наданий потерпілою ОСОБА_4 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000231 - залишити там же; лазерний диск, на якому міститься відеозапис із соціальної мережі «YouTube», наданий потерпілою ОСОБА_4 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000231 - залишити там же.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1