Справа №583/35/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/701/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.01.2025, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця родженця с. Борова Зміївського району Харківської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 06.02.2020 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, 20.09.2022 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.01.2025 змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, та застосувати відносно нього ст. 69 КК України і за ч. 1 ст. 263 КК України призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати із дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення починаючи з 28.10.2024 по день набрання вироком законної сили з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 21091,35 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначала, що фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та правильність правової кваліфікації його дій вона не оскаржує, однак призначене обвинуваченому покарання вважала надто суворим і просила його пом`якшити.

Адвокат звертала увагу на те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, активно сприяв у розкритті злочину, надавав пояснення, не намагався уникнути відповідальності за вчинене. Крім цього, дії ОСОБА_8 не призвели до суспільно-небезпечних наслідків, у кримінальному провадженні немає матеріальної шкоди та обвинувачений позитивно характеризується.

За таких обставин захисник вважала, що існують підстави для призначення обвинуваченому менш суворого покарання, зокрема замість 4 років позбавлення волі 3 роки позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_8 , у точно невстановлений час та місці, але не пізніше 17.10.2024, перебуваючи у с. Іванівка Охтирського району Сумської області у приміщенні занедбаних будинків знайшов сховище з боєприпасами, зокрема: ручну осколкову оборонну гранату Ф-1 та уніфікований запал ручної гранати до неї, сто п`ятдесят патронів до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,56х45 мм, шість осколково-фугасних мінометних мін М768 промислового виготовлення, які у подальшому переніс до приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , де зберігав без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 17.10.2024 ОСОБА_8 , у період часу з 16.51 год по 17,01 год перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , збув ОСОБА_9 за грошові кошти в сумі 1000 грн. ручну осколкову оборонну гранату Ф-1, уніфікований запал ручної гранати до неї та дві осколково-фугасних мінометних міни М768, що відносяться до категорії бойові припаси, за грошові кошти за ціною 400 грн кожна.

Крім того у точно невстановлений час та місці, але не пізніше 28.10.2024, ОСОБА_8 переніс сто п`ятдесят патронів калібру 5,56х45 мм та чотири осколково-фугасних мінометних міни М768, що відносяться до категорії бойові припаси, на територію занедбаного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які цього ж дня у період часу з 10:12 год до 10:15 год збув ОСОБА_9 , а саме 150- патронів за грошові кошти 2400 грн, а чотири осколково-фугасних мінометних міни М768 промислового виготовлення за грошові кошти у сумі по 500 грн за одиницю.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, а саме застосувати відносно нього ст. 69 КК України та призначити менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, не оскаржує та просить вирок суду першої інстанції переглянути виключно в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважаючи його надто суворим та прохаючи застосувати до нього положення ст. 69 КК України та замість 4 років позбавлення волі призначити обвинуваченому теж покарання у виді позбавлення волі, однак на строк 3 роки.

А тому, за таких обставин, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах заявлених апелянтом вимог, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України, та зазначає наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання, для застосування вимог ст. 69 КК України в ході судового провадження не встановив, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах реальної ізоляції від суспільства із відбуванням покарання у виправній установі, призначивши покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з чим погоджується і колегія суддів, та підстав для зменшення, як того просила захисник, обраного судом покарання не вбачає.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення повторно та рецидив злочинів, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачено покарання до 7 років позбавлення волі, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного.

Також судом враховано і відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та маючи не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість знову вчинив тяжкий злочин, маючи за мету таким шляхом заробити кошти, тобто судом враховано те, що на шлях виправлення обвинувачений не став, офіційно не працює, що свідчить про відсутність у нього законних джерел до існування, ОСОБА_8 неодружений, отже не має міцних соціальних зв`язків, за місцем реєстрації не проживає, а тимчасово проживав у місцях його тимчасових підробітків, під медичним наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та негативні характеристики щодо нього в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, без застосування ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, оскільки саме таке покарання відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого та є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок суду змінити, застосувати ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненому визнав, активно сприяв у розкритті злочину, надавав пояснення, не намагався уникнути відповідальності за вчинене. Крім цього, дії ОСОБА_8 не призвели до суспільно-небезпечних наслідків, у кримінальному провадженні немає матеріальної шкоди та обвинувачений позитивно характеризується.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності з такими доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки перелічені апелянтом обставини вже враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та як наслідок з можливих 7 років позбавлення волі судом призначено ОСОБА_8 4 роки позбавлення волі, тобто ближче до мінімальної межі визначеної санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Захисник наголошувала на тому, що дії ОСОБА_8 не призвели до суспільно-небезпечних наслідків та у кримінальному провадженні немає матеріальної шкоди, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки вчинений ОСОБА_8 злочин безпосередньо пов`язаний з придбанням, зберіганням, носінням та збутом бойових припасів без передбаченого законом дозволу, що в цілому свідчить суспільну небезпечність, а відсутність матеріальної шкоди пояснюється самим характером злочину де відповідальність настає за перелічених вище обставин.

Щодо тверджень захисника про позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_8 , то вказане матеріалам справи не відповідає, оскільки з них слідує що характеристика ОСОБА_8 не позитивна, а посередня (а.с. 44) та видана на ОСОБА_8 як на засудженого, оскільки останній має ряд судимостей за які відбуває покарання, що свідчить не про його позитивні зміни, а про вперте небажання ставати на шлях виправлення.

Також, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на вимоги її скарги, де ставиться питання про застсоування ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, тоді як санкція ч. 1 ст. 263 КК України і так визначає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Тому, підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, а тому вимоги апеляційної скарги захисника залишає без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.01.2025, без зміни, як такий що повністю узгоджується з вимогами ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.01.2025, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4