У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2026 Справа №607/6661/17 Провадження №1-кп/607/765/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, під час розгляду кримінального провадження №0000646, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.187 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_6 подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України. Метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: 1) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення,оскільки ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний насильницький корисливий злочин, що свідчить про його стійку протиправну поведінку; 2) переховуватись від суду, оскільки усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, він може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності; 3) незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні з метою їх залякування для зміни показань на його користь. Із врахуванням даних про особу обвинуваченого, який постійного місця проживання та роботи не має, його процесуальної поведінки у даному кримінальному провадженні, застосування до ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту є неможливим.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви. При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та просять обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш-м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу

Згідно з п.4, 5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім передбачених випадків і за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги те, що він обвинувачується у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Даний злочин, згідно ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином проти власності.

Також, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які зазначені у клопотанні та доведені прокурором в судовому засіданні.

Зокрема, ризиком того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду є те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливу міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк до семи років, може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Також суд вважає наявним та доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, який підтверджується тим, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, вивченням даних щодо особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 постійного джерела доходу не має та ніде не працює, тому враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому корисливого злочину, останній не маючи основного джерела доходу може вчинити інший корисливий злочин.

Крім того, перебуваючи на волі ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків чи потерпілого з метою схилення їх до надання неправдивих показань.

Також у відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжно заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує особу обвинуваченого, його майновий стан, вік, стан здоров`я, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про схильність обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення ним кримінальних правопорушень та про його суспільну небезпечність.

Також слід врахувати, що ОСОБА_4 тривалий час систематично не з`являвся до суду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 11 березня 2024 року його було оголошено у розшук. ОСОБА_4 затримано 23 січня 2026 року на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2025 року про дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим належним чином, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Посилання сторони захисту на наявність підстав, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту судом оцінюється критично, оскільки будь-яких доказів підтверджуючих доводи сторони захисту про відсутність ризиків зазначених у клопотанні прокурора, суду не надано. Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, беручи до уваги фактичні обставини кримінального провадження та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, запобігання ризикам зазначеним у клопотанні та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки саме такий запобіжний захід відповідатиме меті та підставам застосування запобіжного заходу, а також забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, на чому підкреслює у своїй практиці Європейський суд з прав людини.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відноситься до тяжких злочинів, із погрозою застосуванням насильства.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_4 застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.180, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання сторони обвинувачення задовільнити, до обвинуваченого ОСОБА_4 застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк два місяці до 25 березня 2026 року, без визначення застави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 25 березня 2026 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити сторонам.

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1