Справа № 308/413/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені в ЄРДР за № 0000156 від 15.10.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області підполковник юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000186 25.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 07.01.2026 о 23 год. 23 хв. у зв`язку з отриманням повідомлення відділу КІБ УСБУ в Закарпатській області та ГОРВ 27 прикордонного загону проведено огляд місця події, яке знаходиться на автодорозі у провулку біля вул. Головна у с. Нове Село Берегівського району, біля кафе "Зустріч", за географічними координатами 48.1190410, 22.8851857, що знаходиться у контрольованому прикордонному районі поблизу державного кордону України.

Так, на місці події виявлено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які знаходились біля автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", д.н.з. НОМЕР_1 . З приводу даних обставин ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_5 мав намір незаконно переправити його через державний кордон України за грошову винагороду у сумі 4000 дол. США, однак, після передачі ним ОСОБА_5 вказаних грошових коштів, вищевказане авто, на якому вони рухались у напрямку державного кордону поза пунктами пропуску, було зупинене працівниками правоохоронних органів.

З урахуванням невідкладного випадку, пов`язаного з врятуванням життя людей та майна, враховуючи, що у вказаному автомобілі можуть знаходитися інші особи, яких могли незаконно переправляти через державний кордон чи інші речі, що можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також на підставі добровільної згоди ОСОБА_5 , який є його фактичним власником, проведено огляд автомобіля марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , в ході якого вилучено, серед іншого: смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ;банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B; свідоцтво серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; ключ запалювання до автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Також в ході огляду вилучено і сам автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_7 , автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_7 , мешканкою АДРЕСА_1 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_5 . Тобто даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Слідчий зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , та ключ запалювання до нього є знаряддям вчинення злочину.

Крім того, у клопотанні вказано на те, що смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B, свідоцтво серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У клопотанні зазначено, що у зв`язку з цим, 08.01.2026 вищевказані предмети, документи та транспортний засіб приєднано до матеріалів кримінального провадження як речові докази.

При цьому слідчий зазначає, що метою накладення арешту на вищеперелічені речові докази є, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У клопотанні вказано що на даний час в органу досудового розслідування наявні відповідні підстави, про що свідчить винесена 08.01.2026 постанова про приєднання речових доказів.

Також, як зауважує слідчий, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що власником вилучених предметів є підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

При обґрунтуванні клопотання слідчий покликається на ст. 98, абз. 2 ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170 ч. 3 ст. 170 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131-132, 167-168, 170-171 КПК України, слідчий просить: накласти арешт на тимчасово вилучені 07.01.2026 в ході огляду автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , предмети та документи, а саме: смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ; банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B; свідоцтво серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; ключ запалювання до автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Клопотання підтримує та просить задоволити. Просив до клопотання приєднати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу OPEL ZAFIRA.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явився. Разом із тим від представника власника майна адвоката ОСОБА_8 , надійшли заперечення на клопотання про арешт майна. Так, адвокат зазначає, що підозрюваний ОСОБА_5 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На його утриманні також перебуває його дружина ОСОБА_7 , 2003 р. народження, яка згідно довідки лікарні перебуває під наглядом лікарів на 7-му тижні вагітності.

При цьому вказує, що згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 09.01.2026 р. до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді застави, яка його заставодавцем внесена.

Адвокат стверджує, що автомобіль марки "ОРЕL", моделі "ZAFIRA" є єдиним надійним джерелом для відвідування лікарів для обстеження, а також для доставки дитини для лікування у лікарні. Інших транспортних засобів у підозрюваного ОСОБА_5 і його дружини ОСОБА_7 немає і у разі його відсутності сім`я опиниться в безвихідному становищі, а тому на підставі вищенаведеного прошу у задоволенні клопотання про арешт майна, автомобіля марки "ОРЕL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтва серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "ОРЕL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_3 , ключа запалювання до автомобіля, які належать підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 відмовити.

При цьому просить подане клопотання розглянути без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим вiддiлом Управління СБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000156 від 15.10.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 1 ст. 114-1 КК України.

07.01.2026 о 23 год. 23 хв. у зв`язку з отриманням повідомлення відділу КІБ УСБУ в Закарпатській області та ГОРВ НОМЕР_9 прикордонного загону проведено огляд місця події, яке знаходиться на автодорозі у провулку біля вул. Головна у с. Нове Село Берегівського району, біля кафе "Зустріч", за географічними координатами 48.1190410, 22.8851857, що знаходиться у контрольованому прикордонному районі поблизу державного кордону України.

Згідно матеріалів клопотання 07.01.2026 з урахуванням невідкладного випадку, пов`язаного з врятуванням життя людей та майна, враховуючи, що у вказаному автомобілі можуть знаходитися інші особи, яких могли незаконно переправляти через державний кордон чи інші речі, що можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також на підставі добровільної згоди ОСОБА_5 , який є його фактичним власником, проведено огляд автомобіля марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , в ході якого вилучено, серед іншого: смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ; банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B; свідоцтво серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; ключ запалювання до автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Також в ході огляду вилучено і сам автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_7 , автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_7 , мешканкою АДРЕСА_1 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідчим доведено що автомобіль "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 перебував у фактичному користуванні підозрюваного. Так, саме 07.01.2026 він був за кермом вказаного транспортного засобу.

При цьому слідчим доведено, що згідно інкримінуємого кримінального правопорушення підозрюваному за допомогою вказаного транспортного засобу, таким здійснювалося транспортування осіб у напрямку державного кордону з метою їх незаконного перетину ДКУ поза пунктами пропуску, тобто такий транспортний засіб підпадає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2026 у задоволенні клопотання слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, №0000156 від 15.10.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про проведення огляду відмовлено.

Разом із тим, згідно вказаної ухвали та протоколу огляду місця події фактичним володільцем транспортного засобу було надано добровільну згоду на проведення огляду автомобіля марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно постанови слідчого від 08.01.2025, вказані виявлені та вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами у вказаному краніальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучений, згідно протоколу огляду місця події від 07.01.2026 транспортний засіб, а також смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ; банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B; свідоцтво серії НОМЕР_7 про реєстрацію автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ; ключ запалювання до автомобілю марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 відповідають критеріям ст.98 КПК України.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , та ключ запалювання до нього є знаряддям вчинення злочину.

Окрім того, смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ; банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя вважає, що в даному випадку вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, що належить ОСОБА_9 та який перебував у фактичному користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , критеріям речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у даному випадку, а саме з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Окрім того, варто зазначити, що на даний час досудове розслідування триває, встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і щодо кола причетних до його вчинення осіб.

Згідно встановлених у ході досудового розслідування обставин, показів свідка ОСОБА_6 , останнього він підвозив з метою його незаконної переправи поза пунктами пропуску ДКУ.

З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню частково.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Як вбачаєтся з матеріалів клопотання - протоколу про затримання - ОСОБА_5 було затрмано 08 січня 2026 року (розпочато 02 год. 50 хв. закінчено 03 год. 15 хв.).

Згідно протоколу огляду місця події, в ході якого було вилучено майно (на яке слідчий просить накласти арешт), огляд було проведено 07.01.2026 (почато 22 год. 59 хв. закінчено о 23 год.23 хв.).

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 13.01.2026 року, поштовим зв`язком. Разом із тим, згідно поштової відмітки, датою відправлення листа є 08.01.2026.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені в ЄРДР за № 0000156 від 15.10.2025 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучені 07.01.2026 в ході огляду автомобіля марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , предмети та документи, а саме: смартфон марки "iPhone", моделі "14 Pro", IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 ; банкноти номіналом 100 доларів США, кількістю 40 штук, які є імітаційними засобами та мають один і той самий номер та серію KF11598465B.

Накласти арешт на тимчасово вилучений 07.01.2026 у ході огляду місця події: автомобіль марки "OPEL", моделі "ZAFIRA", кузов № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу: серії НОМЕР_7 та ключ запалювання до нього, із забороною їх відчуження та розпорядження, без позбавлення власника або законного володільця права користування такими.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1