27 листопада 2025 року
справа № 755/940/25
провадження № 51 - 4453 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року про повернення апеляційної скарги,
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 Кримінального кодексу України (далі -КК) та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з не доведенням того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу у якій просив змінити вирок місцевого суду.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК повернуто апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копію судового рішення, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Разом із тим положення п. 2 ч. 1 ст. 393 КПК визначають вичерпний перелік осіб, які мають право подати апеляційну скаргу. До таких осіб, зокрема, належать обвинувачений, щодо якого постановлено виправдувальний вирок, а також його законний представник чи захисник - лише в частині мотивів і підстав виправдання.

Як убачається з копії оскаржуваного рішення, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок у частині мотивів і підстав виправдання, доповнивши їх, зокрема: задоволенням скарги сторони захисту (поданої в порядку ч.2 ст. 303 КПК на підготовчому судовому засіданні) та визнавши протиправними рішення, дії та бездіяльність слідчого та прокурора стосовно протиправного не долучення до цього кримінального провадження всіх процесуальних документів та всіх висновків судових експертів (щодо судових експертиз з безпеки життєдіяльності) та не надання їх суду при зверненні з обвинувальним актом; визнанням недопустимим доказом висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19-23/35763-БЖ; не допущення як доказу відомостей, що містяться в документах (запит прокурора і відповідь Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України), котрі прокурор не відкрила стороні захисту, але долучила до матеріалів справи під час судового засідання 22 липня 2025 року.

Суддя апеляційного суду, здійснивши перевірку апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року, дійшов висновку, що зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що оскаржуються саме мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, як того вимагає п. 2 ч. 1 ст. 393 КПК.

Так, у ході судового розгляду сторона обвинувачення не надала жодного доказу - як окремо, так і в їх сукупності - який би був достатнім для ствердження поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК. З огляду на відсутність належних та допустимих доказів обвинувачення, місцевий суд, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, визнав ОСОБА_5 невинуватим та виправдав його у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, мотивом виправдання стало саме не надання стороною обвинувачення доказів, які підтверджували б винуватість обвинуваченого, а підставою виправдання - недоведеність того, що в діянні ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК, а тому вимоги захисника стосуються не мотивів та підстав виправдання, а інших питань, які закон прямо забороняє оскаржувати захиснику у разі ухвалення виправдувального вироку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Оскільки Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає можливості апеляційного оскарження судового рішення захисником обвинуваченого, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, у частині, що не стосується мотивів і підстав виправдання, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого переконання про необхідність повернення апеляційної скарги.

За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3