Справа № 152/1191/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 12 вересня 2024 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярове Тульчинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із неповною вищою освітою, непрацюючого, раніше не судимого

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 12 вересня 2024 року близько 07-30 год. він, керуючи технічно-справним автомобілем марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-21, сполученням «Бар-Шаргород-Нові Хоменки», у напрямку з м. Шаргород до с. Нові Хоменки Жмеринського району Вінницької області, в с. Дерев`янки Жмеринського району Вінницької області по вул. Центральна поблизу будинку № 4а, проїхавши підйом із заокругленою ділянкою дороги, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ЗАЗ 110387- 40», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ 110387-40», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7 від 10 лютого 2025 року отримав наступні тілесні ушкодження: політравма - закрита травма грудної клітки; закритий багатоуламковий перелом с/з лівої стегневої кістки зі зміщенням уламків; закритий багатоуламковий внутрішньосуглобовий перелом виростків правої стегнової кістки; закритий внутрішньосуглобовий перелом проксимального епіметафіза правої великогомілкової кістки, медіального виростка лівої великогомілкової кістки без зміщення, крайовий перелом медіальної кісточки лівої в/г кісточки лівого гомілковостопного суглобу без зміщення; закритий перелом латеральних відділів тіла лівої таранної кісточки без зміщення; закритий перелом 1-2 плюсневих кісток правої стопи, переломи 2,3,4 плюсневих кісток лівої стопи без зміщення; рвана рана м`яких тканин підборіддя; рвана рана м`яких тканин долонної поверхні лівої кисті; множинні садна лівого та правого колінних суглобів, яка ускладнилась тромбозом глибоких вен з оклюзією камбаловидного синуса, тромбозом поверхневих вен лівої нижньої кінцівки, травматичним шоком 2-го ступеня, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, так як спричиняють за собою тривалий розлад здоров`я терміном понад три тижні і не являються небезпечними для життя під час заподіяння.

Також, внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ 110387-40», державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 8 від 03 лютого 2025 року отримала тілесні ушкодження у виді: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; закрита тупа травма грудної клітки: розрив м`язів грудної стінки в 6-ому міжребір`ї зліва, розрив лівого купола діафрагми з високою дислокацією органів черевної порожнини в ліву плевральну порожнину, повним колабуванням лівої легені, зміщенням органів середостіння вправо, забій верхньої частки правої легені, розрив перикарду, забій серця, які ускладнились дихальною недостатністю 2-го ступеня, посттравматичним перикардитом та правостороннім гемопневмоториксом; відкритий уламковий перелом ліктьового відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням уламків; закритий перелом лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням уламків; закритий перелом правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків; забиті рани лобної ділянки голови, правого колінного суглобу, лівого ліктьового суглобу; множинні садна тулоба та кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час заподіяння.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ 19/102-25/15493-ІТ від 14 липня 2025 року «У досліджуваній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних в діях водія автомобіля марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

Порушення вимог п. п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у вказаний в обвинувальному акті час, місці та способом. Вину визнає, щиро кається, просив суворо не карати, призначивши покарання у виді штрафу.

14 жовтня 2025 року від потерпілої ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій вона вказує, що шкода ОСОБА_4 відшкодована повністю, претензій до нього не має, тому просить його суворо не карати, призначити міру покарання не пов`язану з позбавленням волі і не позбавляти права керування транспортним засобом (а.с.56).

Також, 18 листопада 2025 року від потерпілої ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій вона вказує, що не бажає в подальшому брати участь у судових засіданнях. Просить її не викликати, думку відносно покарання виклала в попередній заяві (а.с.97).

14 жовтня 2025 року від потерпілого ОСОБА_6 до суду надійшла заява, в якій він вказує, що шкода ОСОБА_4 відшкодована повністю, з обвинуваченим він примирився, а тому просить закрити кримінальне провадження по епізоду, де він є потерпілим (а.с.57).

Також, 18 листопада 2025 року від потерпілого ОСОБА_6 до суду надійшли заяви, в яких він просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та врахувати, що у ОСОБА_4 є під опікою недієздатна особа і для обслуговування її потрібен транспортний засіб, а тому просить не позбавляти його права керування транспортним засобом при винесені вироку. Крім цьому, вказує, що не бажає в подальшому брати участь у судових засіданнях. Думку відносно покарання виклав в попередніх заявах (а.с.95-96).

Ураховуючи те, що учасники судового засідання, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особу, речові докази та судові витрати.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, які заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілим, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий.

У відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

У відповідності до вимог ст. 67 КК України суд зазначає, що відсутні обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_4 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, відсутності обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думки прокурора та потерпілих, суд доходить висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, строком на два роки з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Також, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений має водійський стаж з 2017 року, документів, які б свідчили, що за цей проміжок часу він притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, з боку сторони обвинувачення, не надано.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який повідомив, що є опікуном над недієздатною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та над її майном, що також підтверджується ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької област від 13 березня 2020 року у справі №152/207/20, провадження 2-о/152/30/20 та довідкою про склад сім`ї №164 від 29 серпня 2025 року, виданої Шпиківською селищною радою Тульчинського району Вінницької області.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому, суд звертає увагу, що підопічна ОСОБА_8 є особою з інвалідністю, за якою необхідний особливий догляд.

Статтею 4 Конвенції про права осіб з інвалідністю визначено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати й заохочувати повну реалізацію всіх прав людини й основоположних свобод всіма особами з інвалідністю без будь-якої дискримінації за ознакою інвалідності. Із цією метою держави-учасниці зобов`язуються: a) вживати всіх належних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, що визнаються в цій Конвенції; b) вживати всіх належних заходів, зокрема законодавчих, для зміни чи скасування існуючих законів, постанов, звичаїв та практик, які є дискримінаційними стосовно осіб з інвалідністю; c) ураховувати осіб з інвалідністю в усіх стратегіях і програмах захисту і заохочення прав людини; d) утримуватися від будь-яких дій або методів, які не узгоджуються із цією Конвенцією, і забезпечувати, щоб державні органи та установи діяли відповідно до цієї Конвенції; e) уживати всіх належних заходів для усунення дискримінації за ознакою інвалідності з боку будь-якої особи, організації або приватного підприємства; f) проводити або заохочувати дослідну та конструкторську розробку товарів, послуг, устаткування та об`єктів універсального дизайну (який визначено в статті 2 цієї Конвенції), пристосування яких до конкретних потреб особи з інвалідністю вимагало б якомога меншої адаптації й мінімальних витрат, сприяти наявності й використанню їх, а також просувати ідею універсального дизайну під час вироблення стандартів і керівних орієнтирів; g) проводити або заохочувати дослідну та конструкторську розробку, а також сприяти наявності й використанню нових технологій, зокрема інформаційно-комунікаційних технологій, засобів, що полегшують мобільність, обладнання та допоміжних технологій, підхожих для осіб з інвалідністю, приділяючи першочергову увагу недорогим технологіям; h) надавати особам з інвалідністю доступну інформацію про засоби, що полегшують мобільність, обладнання та допоміжні технології, зокрема нові технології, а також інші форми допомоги, допоміжні послуги та об`єкти; i) заохочувати викладання спеціалістам і персоналу, що працюють з особами з інвалідністю, прав, які визнаються в цій Конвенції, щоб удосконалювати надання гарантованих цими правами допомоги та послуг.

Статтею 2 Конвенції про права осіб з інвалідністю визначено, що дискримінація за ознакою інвалідності означає будь-яке розрізнення, виключення чи обмеження з причини інвалідності, метою або результатом якого є применшення або заперечення визнання, реалізації або здійснення нарівні з іншими всіх прав людини й основоположних свобод у політичній, економічній, соціальній, культурній, цивільній чи будь-якій іншій сфері. Вона включає всі форми дискримінації, у тому числі відмову в розумному пристосуванні.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раальте проти Нідерландів") (пункти 48, 49 рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України", заява № 10441/06).

Таким чином, ОСОБА_4 являючись опікуном над ОСОБА_8 повинен забезпечити повну реалізацію всіх її прав й основоположних свобод без будь-якої дискримінації, що потребує в тому числі транспортування особи з інвалідністю ОСОБА_8 . Додатково обвинувачений вказав, що ОСОБА_8 необхідний постійний догляд, транспортування до лікаря в лікарню, а також інший догляд, який потребує її перевезення чи доставку ліків.

В зв`язку з чим, на думку суду, застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу гідне людське існування ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений є опікуном і змушений здійснювати за останньою належний догляд.

Позбавлення права керування ще більше ускладнить ситуацію в родині та обмежить права його підопічної ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю, яка вже і так перебуває у надзвичайно вразливому становищі через війну, а тому його не слід застосовувати до вказаного обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати в справі на проведення судових інженерно-транспортних експертиз становлять 18262,13 грн.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічний час слід залишити до набрання цим вироком законної сили.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в два роки не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку в два роки обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Скасувати арешт накладений на транспортний засіб «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортний засіб «ЗАЗ 110387- 40», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Речові докази: автомобіль марки «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_9 ; автомобіль марки «ЗАЗ 110387-40» реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 повернути власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів в сумі 18262 гривні 13 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічний час до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1