УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 592/15491/24

Провадження № 51-132 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 квітня 2025 року під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002667 за обвинуваченням ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 190 КК України, частково задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 та вирішено направити кримінальне провадження № 0002667 до Сумського апеляційного суду для визначення підсудності вказаного кримінального провадження.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду.

Ухвалою колегії суддів ККС ВС від 23 червня 2025 року матеріали кримінального провадження (справа № 592/15491/24) за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Ковпаківського районного суду Сумської області від 22 квітня 2025 року, якою зазначене провадження направлено для визначення підсудності, були направлені до Полтавського апеляційного суду.

За результатом розгляду указаної вище апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 05 серпня 2025 року Полтавський апеляційний суд постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання його захисника і передати справу № 592/15491/24 за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми, вбачаючи, що Ковпаківський районний суд м. Суми на даний час безпідставно здійснює розгляд зазначеного провадження, чим істотно порушує його права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, також виступає КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18).

Також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, встановивши, що ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 квітня 2025 року частково задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_9 та вирішено направити кримінальне провадження № 0002667 до Сумського апеляційного суду для визначення підсудності вказаного кримінального провадження, дійшов правильного висновку, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Стосовно касаційних вимог до Верховного Суду про необхідність передачі провадження з Ковпаківського районного суду м. Суми до Зарічного районного суду м. Суми колегія суддів вбачає необхідним вказати, що повноваженнями на передачу кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного апеляційного суду наділений відповідний суд апеляційної інстанції, а не Верховний Суд.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від

05 серпня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3