ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1990/25 Справа № 190/781/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

засудженого: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року задоволено подання Державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 ,

Звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від подальшого відбуття покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 року.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що засуджений відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, за час відбуття покарання в ДУ "П`ятихатська ВК №122" за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці і поставлених завдань має 7 (сім) заохочень, які застосовувались протягом всього періоду відбування покарання, стягнень не має, протягом усього строку відбування покарання характеризується добре, тому на думку суду, довів своє виправлення.

З вказаною ухвалою суду не погодився прокурор ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку. В обґрунтування вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки її висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не врахував усю повноту даних щодо особи засудженого, зокрема його кримінальне минуле та повторність правопорушень. Вважає, що хоча засуджений ОСОБА_7 не мав стягнень і мав заохочення під час відбування покарання, це є його обов`язком, а не доказом виправлення. Поведінка у місцях позбавлення волі повинна мати активний характер, спрямований на спокутування провини. Вказує, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений, у тому числі за особливо тяжкі та корисливі злочини. Двічі звільнявся умовно-достроково, однак це не дало бажаного результату він знову вчиняв тяжкі злочини. Вказує, що комісія установи виконання покарань оцінила рівень ризику повторного правопорушення як середній, що підтверджує відсутність чітких ознак стійкого виправлення засудженого. Вказує, що ОСОБА_7 має не погашені судимості, заборгованість за цивільними позовами та численні виконавчі провадження, що свідчить про його недобросовісну поведінку навіть поза межами кримінальної сфери. У сукупності зазначене свідчить, що застосування умовно-дострокового звільнення до ОСОБА_7 є передчасним та необґрунтованим. Він не довів свого виправлення, а зловживав наданим державою шансом. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні до засудженого ОСОБА_7 ст. 81 КК України.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку сторін по справі, прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, засуджений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2020 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинення злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів справи вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14.01.2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.187 КК України; остаточне покарання йому призначено на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.. Початок строку відбування покарання - 22.01.2019 року, кінець строку 22.07.2026 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому правовими орієнтирами Верховного суду України, викладеними у Постанові Пленуму від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом Закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що засуджений сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_7 , що призвело до неналежної оцінки всіх даних в сукупності.

Так, суд першої інстанції не надав належну оцінку, що ОСОБА_7 був неодноразово судимий за вчинення умисних майнових злочинів.

26.03.2003 Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, а саме за ст.ст. 309 ч.2, 187 ч.3, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У 2008 році був звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

20.08.2014 Нікопольським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. У 2016 році був умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

В подальшому ОСОБА_7 маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив тяжкі корисливі злочини проти власності громадян. У зв`язку з чим, після застосування до нього двічі інституту умовно-дострокового звільнення. ОСОБА_7 був засуджений 05.03.2019, 03.12.2019 та 14.01.2020 Орджонікідзевським міським судом за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.185,ч.2 ст.309, ч.1 ст.357, ч.2 ст.187 КК України.

Як вірно вказує прокурор у апеляційній скарзі, вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження скоєння нових злочинів. Дострокове звільнення завжди пов`язане з достроковим виправленням засудженого. Засуджений має усвідомлювати, що перед ним відкрита перспектива дострокового звільнення від відбування покарання і це залежить від нього та його бездоганної поведінки.

За час відбування покарання засуджений в установі не порушував вимоги встановленого порядку і умови відбування покарання та розпорядку дня установи. В установі працевлаштований робітником швацької дільниці. До праці ставиться сумлінно та добросовісно, виконує поставлення завдання, проявляє ініціативу у роботі. За весь час відбування покарань стягнень не має. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 7 (сім) разів заохочувався, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, з адміністрацією установи тактовний та ввічливий.

Однак факт дотримання засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в установі виконання покарань є його обов`язком, і не може достатньо переконливо свідчити про те, що засуджений саме довів своє виправлення.

В матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.

Адміністрацією установи проведено оцінку ризиків вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення та зазначено, що засуджений має лише середній ризик до вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середня схильність до насильства, а отже своєю поведінкою не довів своє виправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є невірними та необґрунтованими, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали, якою в задоволенні подання Державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково скасувати.

У задоволені подання Державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді