ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/28/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1203/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 259 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Київської окружної прокуратури м. Харкова на вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 259 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000034 від 29.07.2024, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, що офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше був судимим:

- 30.11.2023 Московським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 190, частиною 1 статті 70 ККУ, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі статті 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

- 25.10.2024 Київським районним судом м. Харкова за частиною 4 статті 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі частини 1 статті 71, частини 1 статті 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк один місяць;

- 12.12.2024 Київським районним судом м. Харкова за частиною 4 статті 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі частини 4 статті 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на строк 5 років 6 місяців;

- 18.02.2025 Ленінським районним судом м. Харкова за частиною 2 статті 190 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі частини 4 статті 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 259 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого за цим вироком, більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 28.07.2024 року об 21:20 годині, проходячи по пішохідному тротуару поряд із приміщенням кафе «Пузата Хата», за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 2, маючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей, підійшов до раніше не знайомої йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сказавши що йому необхідно здійснити телефонний дзвінок на лінію «102», попрохав у неї мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_9 її мобільний телефонз сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 , після чого, діючи умисно, здійснив дзвінок на номер «102», в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору «102» про підготовку вибуху, а саме замінування станції метро «Історичний музей» КП «Харківський метрополітен».

В ході виїзду слідчо-оперативної групи, працівників МНС, спеціалістів-вибухотехників, була обстежена станція метро «Історичний музей» КП «Харківський метрополітен» за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 17-м, однак повідомлення ОСОБА_7 про підготовку вибуху, а саме замінування зазначеної станції метро не підтвердилося, оскільки вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин виявлено не було.

Не погодившись з оскаржуваним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій у інкримінованому кримінальному правопорушенні, просить вирок Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2025 скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за частиною 2 статті 259 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі частини 4 статті 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025, у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що санкція частини 2 статті 259 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. Одночасно суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 259 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт звертає увагу, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого та характер вчинених ним дій, а саме те, що кримінальне правопорушення за яке засуджено ОСОБА_7 , відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, обвинувачений будучи працездатною людиною не працевлаштований, не одружений, жодним чином не пов`язаний з соціальними інститутами, які могли б сприяти його перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства. Також ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що характеризує його, як особу схильну до вчинення злочинів, та вказує на відсутність у останнього бажання становитися на шлях виправлення і перевиховання.

Прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу, просили вирок в частині призначення остаточного покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи оскаржуваний вирок в межах доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Тобто суд, призначаючи покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 259 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки санкцією частини 2 статті 259 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 409 КК України є підставою для скасування вироку.

Пунктом 3 частини 1 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

При призначенні ОСОБА_7 за частиною 2 статті 259 КК України покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності зі статтями 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимим, не одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 КК України - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 259 КК України в межах передбачених санкцією статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 259 КК України до постановлення вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025, яким його засуджено за частиною 2 статті 190 КК України та призначено покарання відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, відповідно до положень частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02. 2025, у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Саме такий вид та міра покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статей 50,65 КК України, та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, суд апеляційної інстанції вважає суто суб`єктивними, які носять формальний характер та не підтверджуються жодними об`єктивними доказами

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції відповідно до положень статей 409, 413, 420 КПК України скасуванню, та ухвалення нового вироку у відповідній частині.

Керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за частиною 2 статті 259 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: