Справа № 747/395/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/758/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.306, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України. продовжено йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 01 листопада 2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав на доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, усвідомлюючи можливість призначення йому реального покарання, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, в тому числі шляхом переховування від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, оскільки йому місце їх проживання достовірно відоме, з метою надання таких показів, які спростують його вину, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 ніде не працює та не має постійного джерела прибутку, тому можуть вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані зі збутом психотропних речовин, те, що на даний час ризики продовжують існувати, а також з урахуванням особи обвинуваченого, тому визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що при розгляді клопотання судом було порушене передбачене Конституцією України право на вільний вибір захисника, оскільки він, як обраний ОСОБА_7 захисник, позбавлений можливості брати участь у засіданні внаслідок порушення суддями норм КПК України, оскільки не був своєчасно повідомлений про дату і час судового засідання. Вказує на безпідставне залучення суддями до участі адвоката ОСОБА_9 . На думку захисту, ухвали суду від 13.02.2025 та 22.07.2025 про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою були прийняті не повноважним складом суду. Зазначає, що матеріали кримінального провадження розглядаються в суді з 21.07.2024, тобто вже понад рік, однак, у справі допитано лише двох свідків та не досліджено доказів, що свідчить про безпідставність перебування підзахисного за гратами. Наголошує на недоведеності ризику переховування від суду, адже будь-яких доказів по справі про наміри чи підготовку ОСОБА_7 здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування стороною обвинувачення не надано, а навпаки, він не здійснював спроб переховуватися, виїхати за кордон чи змінити всім відоме постійне місце проживання, закордонного паспорту не має та є особою призивного віку, а сама тяжкість покарання не є достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Також вказує на недоведеності інших ризиків по справі та на відсутності цьому доказів. Вважає, що стороною обвинувачення не наданого жодного обґрунтування, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наведеним у клопотанні ризикам. Зазначає, що поза увагою суду залишився незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який протягом тримання під вартою значно погіршився, який потребує лікування, що не може забезпечити СІЗО, а також маж хвору матір, яка потребує постійного стороннього догляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційної скарги без задоволення, позицію обвинуваченого та захисника, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 13.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.3 ст.311 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.306, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої обвинуваченому підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винуватим, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисту про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у скоєнні інкримінованих злочинів та суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про осіб обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченому має бути продовжений з метою унеможливлення його переховування від суду, незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженню, вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

Вищезазначені обставини, на переконання колегії суддів, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, на переконання колегії суддів матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Очевидно, що апеляційний суд на даному етапі судового розгляду не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинуваченого складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи захисника відносно винуватості обвинуваченого за ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 306, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України не заслуговують на увагу.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та майновий стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні. Тому, апеляційні доводи захисника в інтересах обвинуваченого про необґрунтованість продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання у скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті переховуватися від суду і вчиняти інші правопорушення, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу, на чому наголошує апелянт.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, обвинувачений може змінити або залишити місце свого проживання та виїхати за кордон, він не місцевий, а є мешканцем іншої області, у нього відсутнє постійне місце роботи, тому колегія суддів доходить висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини кримінальних проваджень та інкримінованих ОСОБА_7 дій, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності ризику впливу на свідків і обвинувачених, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченого, місцевим судом прийняте законне та обґрунтоване рішення, а до обвинуваченого на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Твердження у скарзі про необгрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на цей час підстав для обрання щодо обвинуваченого. інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційний суд на теперішній час не установив.

Даних щодо неможливості утримувати обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах СІЗО за станом здоров`я, матеріали справи не містять.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи. Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки бере до уваги сукупність ризиків, встановлених судом.

Твердження у скарзі відносно порушення передбаченого Конституцією України права на вільний вибір захисника, оскільки він, як обраний ОСОБА_7 захисник, позбавлений можливості брати участь у засіданні внаслідок несвоєчасного повідомлення про дату і час судового засідання та про безпідставне залучення суддями до участі адвоката ОСОБА_9 слід визнати безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи захисник ОСОБА_8 завчасно повідомлявся про розгляд справи секретарем суду засобами телефонного зв`язку.

Статтею 135 КПК України визначено порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні. Частини 1,6,9 вказаної статті визначають, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно позиції Верховного Суду, повідомлення секретарем судового засідання захиснику в телефонному режимі змісту повістки про виклик в судове засідання за номером телефону, вважається належним сповіщенням учасника справи про дату, час і місце її розгляду. Тому у даному випадку апеляційний суд не вбачає порушень, на чому наголошує захист.

Питання відносно прийняття ухвал суду від 13.02.2025 та 22.07.2025 про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою неповноважним складом суду, то такі не є слушними та були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки з урахуванням продовження дії воєнного стану, який діє до теперішнього часу, враховуючи рекомендації Верховного Суду, де у листі за № 1/0/2-22 від 03.03.2022 Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, де зазначено, що у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як виняток, передавати його на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленою частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або головуючому, а за його відсутності іншому судді зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, колегія суддів місцевого суду дійшла обґрунтованого переконання про розгляд 13.02.2025 клопотання суддями зі складу колегії суддів в межах їх повноважень. Також, оскільки 22.07.2025 судді ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували у відпустках, враховуючи роз`яснення Верховного Суду, головуюча суддя по справі зі складу законно визначеної колегії, дійшла правильного висновку про необхідність розгляду клопотання одноособово, що, на думку апеляційного суду, свідчить про відсутність у її діях будь-якої упередженості та про відсутність порушення порядку визначення судді для розгляду справи.

З врахуванням наведеного та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкості інкримінованих йому діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну запобіжного заходу, на чому наголошує захист, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти можливості настання таких ризиків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 вересня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 листопада 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4