Справа № 481/1424/25
Провадж.№ 1-кп/481/107/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 року

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференії ),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , та клопотання про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч. 2 ст.307 КК України,

Встановив:

До Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 16.01.2025 за № 0000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч. 2 ст.307 КК України. Відповідно до вимог ст. 32 КПК України зазначений обвинувальний акт передано для розгляду судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 23.09.2025 по справі призначене підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 обґрунтовуючи його тим, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки усвідомлює, може незаконно впливати та здійснювати тиск на свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 чи продовжити вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Посилались на його безпідставність та необґрунтованість, просили обрати відносно ОСОБА_4 інший запобіжний захід домашній арешт.

Крім того захисник адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про скасування запобіжного заходу у виті арешту на автомобіль марки «Geely EMGRAND 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , разом з ключами. Вважає, що арешт накладено безпідставно та необґрунтовано, так як у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. З моменту арешту майна минув значний проміжок часу, однак орган досудового розслідування не вчинив жодних дій, які б підтверджували необхідність подальшого утримання вилученого майна. Автомобіль належить не обвинуваченому у кримінальному провадженні, а його дружині ОСОБА_8 , його було отримано у спадок після смерті батька ОСОБА_8 . Вона не є підозрюваною, обвинуваченою або фігурантом у даному кримінальному провадженні, не була обізнана про можливі неправомірні дії свого чоловіка, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, та не має стосунку до обставин вчинення злочину. Автомобіль використовується нею у повсякденному житті, зокрема, для перевезення неповнолітніх дітей до навчального закладу, що є життєво необхідною потребою.

Власниця майна ОСОБА_8 в підготовчому судовому засідання клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання захисника, вважає його передчасним.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 та клопотання про зняття арешту з майна, долучені до клопотань письмові докази, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно із ст.194 КПК України суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

Ухвалою слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.06.2025 року до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.09.2025 року до підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 27 вересня 2025 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

На стадії підготовчого судового засідання сторони процесу доказів про необгрунтованість підозри суду не надали.

Щодо ризиків, то з переліку визначених ст.177 КПК України, та зазначених прокурором в клопотанні, суд вважає доведеним.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалою суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу. Крім того застосування даного запобіжного заходу до ОСОБА_4 було предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на даному етапі не встановив.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд вважає, що обґрунтовано доведеним є наявність в діях обвинуваченого ризиків передбачених ч.1, 3, 5 ст.177 КПК України: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки йому загрожує реальне покарання у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Також, може незаконно впливати на свідків чи іншого обвинуваченого, оскільки перебуваючи на свободі, знаючи їх місце проживання, зможе впливати на них з метою зміни показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують його, тим самим він матиме можливість уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення. Може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

У відповідності до рекомендацій, наданих Верховним Судом у Листі від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. Зазначена позиція попередньо була висловлена і Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року. А тому надані рекомендації слідчий суддя також враховує при вирішенні даної справи.

Тому з урахуванням обставин справи та долучених до матеріалів клопотання письмових документів, суд вважає виправданим та обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 найжорсткішого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри та з метою уникнення ризиків.

Щодо клопотання сторони захисту, про обрання альтернативного запобіжного заходу, слід зазначити наступне.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки вчиняючи тяжке кримінальне правопорушення, не робить належних для себе висновків оскільки вже неодноразово був засуджений, суд вважає, що вказане свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання, сім`ї, дружини та неповнолітньої дитини, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Тому клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

Вирішуючи клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту із автомобіля, суд вважає, що воно підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ухвали слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.06.2025 року, шляхом позбавлення права володіння, користування та розпорядження, накладено арешт на автомобіль «Geely EMGRAND 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , разом з ключами.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 599 від транспортного засобу серії НОМЕР_3 вказаний автомобіль було успадковано ОСОБА_8 після смерті батька ОСОБА_9 .

При цьому, як вбачається з ухвали слідчого судді, арешт на автомобіль накладений з метою збереження речових доказів.

Вирішуючи подане потерпілим клопотання суд керується наступним.

У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Частиною 1 ст.174 КПК України регламентовано, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Скасування арешту майна спрямовано на поновлення прав власника майна, та цього вимагає обов`язок суду по дотриманню прав осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що з моменту накладення арешту на транспортний засіб пройшов достатній час, законним власником автомобіля є не обвинувачений а інша особа, арешт на автомобіль якої суттєво впливає на її право власності, доказів на проведення будь-яких процесуальних заходів з арештованим майном, як і необхідності подальшого утримання майна, прокурором не надано, суд, враховуючи принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України про необхідність застосування найменш обтяжливого способу арешту майна, вважає, що на теперішній час частково відпала потреба в арешті майна та вважає необхідним частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді шляхом передачі у користування та на відповідальне зберігання власнику арештованого майна, без права розпорядження таким, враховуючи подальше проведення судового розгляду в кримінальному провадженні.

Разом з цим, оскільки вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, долю речових доказів суд вирішує під час ухвалення судового рішення, то арешт на вищевказаний автомобіль у частині позбавлення права володіння та розпорядження ним скасуванню не підлягає.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_6 є частково обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення, а арешт, накладений на автомобіль - скасуванню у частині позбавлення права користування ним.

Керуючись ст. 177, 182-184, 314-316, 170, 174, 369-372 КПК України, суд

Постановив :

1. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити строк тримання під вартою до 24 листопада 2025 року, з можливістю внесення застави 242240 грн.

У разі внесення вказаного розміру застави покласти на обвинуваченого, відповідно до ч. 5ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатись без дозволу суду за межі м. Новий Буг, Баштанського району, Миколаївської області;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-не спілкуватись у будь-який спосіб із свідками та підозрюваним ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні;

-у разі наявності документів, що дають право виїзду за кордон, здати їх на зберігання до органу досудового розслідування.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали в частині продовження строку тримання під вартою до 24.11.2025 року включно.

2. Клопотання захисника про скасування арешту задовольнити частково.

Скасувати арешт з транспортного засобу, а саме автомобіля «Geely EMGRAND 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , разом з ключами, в частині заборони користування майном.

Передати ОСОБА_8 вищевказаний автомобіль, та попередити її про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, та про обов`язок надавати даний транспортний засіб на першу вимогу суду.

Копію ухвали направити для виконання до Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала у повному обсязі проголошена 29.12.2023 року о 15:00 год.

Суддя