Справа № 513/1370/25
Провадження № 1-кп/513/152/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який утримується в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні №0001139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

16 жовтня 2025 року до Саратського районного суду Одеської області, надійшло кримінальне провадження №0001139, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України.

Відповідно до вимог ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, 16 жовтня 2025 року вказані матеріали кримінального провадження визначені для проведення судового провадження судді Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_1 .

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2025 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному 19 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001139 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України, на 20 жовтня 2025 року о 15 годині 30 хвилин.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2025 року закінчено підготовче судове засіданні та призначено судовий розгляд кримінального провадження №0001139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року, відносно ОСОБА_5 , який утримується в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України, який утримується в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор»; продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 грудня 2025 року, включно.

15 грудня 2025 року до Саратського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 309 КК України, у кримінальному провадженні №0001139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року, яке обґрунтоване тим, що не зменшились і не відпали ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 частини першої ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки розуміє, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; може сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на те, що наразі досудовим розслідуванням достеменно не встановлено та не вилучено знаряддя вчинення злочину, а саме металевий предмет, який використовувався підозрюваним, як знаряддям вчинення злочину; може незаконно вплинути на свідків у кримінальному провадженні, так як отримав разом з обвинувальним актом додатки до нього у вигляді копій процесуальних документів в яких зазначені адреси реєстрацій, проживання, абонентські номери свідків та понятих; про наявність ризику схильності до вчинення насильницьких дій по відношенню до інших, на що вказують кваліфікуючі ознаки статті за якою йому повідомлено підозру. Окрім цього, при встановленні ризиків, враховано встановлену процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розслідування або отриманих у порядку передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування. З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_5 діянь та необхідності проведення безперервного судового розгляду, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належне виконання покладених на ОСОБА_5 обов`язків. Враховуючи вище зазначені ризики, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вищевказані дії та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладений на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обгрунтовує тим, що він здійснює нагляд над хворою матір`ю, яка потербує постійного стороннього нагляду, має співмешканку та виховує її малолітніх дітей.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив призначити обвинуваченому більш мякий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

За змістом ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 висловив позицію про те, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

У пункті 5 цього ж рішення зазначено, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 серпня 2025 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії до 24 жовтня 2025 року, включно.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2025 року закінчено підготовче судове засіданні та призначено судовий розгляд кримінального провадження №0001139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року, відносно ОСОБА_5 , який утримується в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 грудня 2025 року, включно.

Кримінальне провадження №0001139, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 309 КК України, перебуває на розгляді Саратського районного суду Одеської області, судове провадження не закінчено.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Також, на переконання суду у даному кримінальному провадженні, наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування), відсутність стійких соціальних зав`язків за місцем проживання підвищують ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

Відповідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Суд враховує, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи і розглядає всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів, можливість незаконного впливу на свідків, які ще судом не допитані, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Щодо обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24.11.2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Разом з тим, «обґрунтованість підозри» - поняття, яке не є незмінним протягом всього досудового розслідування. Зі спливом строку досудового розслідування відомості, на яких ґрунтується підозра, мають стати більш спроможними на користь причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України на переконання суду, підтверджується дослідженими фактичними даними, які містяться у матеріалах справи. На переконання суду, дії, які ставляться у провину обвинуваченому ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 та ч.1 ст. 309 КК України, тобто є кримінально караними. Тому немає підстав для висновків, що такі дії не можуть становити жодного злочину і такі висновки є достатніми щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності чи достовірності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є ймовірною та встановлених обставин достатньою для виправдання подальшого розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження з ціллю висунення обвинувачення або спростування підозри.

Перевіряючи наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду суд наголошує, що наявна реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування), оскільки ОСОБА_5 розуміє, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику. Вказане свідчить, що перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду.

Враховуючи специфіку кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_5 може знищити або спотворити будь які речі чи документи, які є предметом доказування кримінального правопорушення. Дана обставина є ризиком, що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на потерпілого та свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, а потерпіла та свідки не допитані, окрім того, якщо під час судового розгляду з`ясується, що свідки можуть надати показання стосовно обставин, щодо яких вони ще не допитувалися або якщо суд призначить одночасний допит двох чи більше вже допитаних свідків для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 на потерпілу та свідків можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

Суд зауважує також, що для здійснення тиску на свідків та потерпілу достатньо, наприклад того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до пятнадцяти років, вчинить дії, покликані на примушення свідка та потерпілого до зміни показань або до відмови від їх надання.

Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 призначений до розгляду, розгляд справи не закінчено вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для них аспекті є реальним. ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на свідків та потерпілу, з метою можливої зміни ними своїх попередніх показів у суді, оскільки йому були вручені копії матеріалів кримінального провадження та відомі не лише анкетні дані вказаних осіб, але й їх фактичне місце проживання, а також зміст наданих ними показів.

Крім цього, суд враховує, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:

1) за способом життя, зареєстрований в с.Староказачє Білгород-Дністровського району Одеської області, проживає в с.Ройлянка Білгород-Дністровського району Одеської області, без реєстрації та економічним становищем: обвинувачений до затримання працював трактористом ТОВ «Злагода Південь»

2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність;

3) за станом здоров`я: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03 березня 2022 р. № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченими не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

До того ж, що є більш важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Мета та підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені в ухвалі слідчого судді, яка на час проведення судового засідання не скасована, а нових підстав для застосування іншого запобіжного заходу немає.

Доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування ОСОБА_5 під вартою суду не надано.

Отже, наявність обґрунтованої підозри та ризиків кримінального провадження перевірялася під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 та при його продовженні, а також при продовженні дії покладених на підозрюваного обов`язків.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Твердження захисника про відсутність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходуу вигляді тримання під вартою необгрунтовані. Захисником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 13 лютого 2026 року, включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 утримувати під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», куди невідкладно надіслати копію цієї ухвали для виконання.

Обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис ознайомити (вручити) з ухвалою суду.

Вручити копію ухвали прокурору, захиснику.

Спрпаву розглядом відкласти на 27.01.2026 року об 11-10 год.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1