УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000535 від 20.08.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання з боку сторони обвинувачення.

Слідчим відділенням ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000535 від 20.08.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у серпні 2025 року, але не пізніше 20.08.2025, ОСОБА_4 керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи вирішив заволодіти чужим майном, а саме транспортним засобом. З цим наміром, незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_4 , заздалегідь приготував предмет зовні схожий на пістолет, який придбав у невстановлений час та спосіб, а також записку з номером свого мобільного телефону, з метою подальшого отримання грошових коштів за повернення транспортного засобу від потерпілого.

В подальшому реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 20.08.2025 приблизно о 07:10 год., точного часу досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим, перебуваючи за адресою м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан, поруч з житловим будинком № 8/1 побачив автомобіль марки «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , коричневого кольору, 2008 року випуску, вартістю 123 000 гривень, двигун якого працював та в якому перебував власник даного транспортного засобу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 дістав зі своєї сумки газобалонний пістолет калібру 4,5 мм (.177) «Umarex MAKAROV. 645 K», виконаний за зразком «Пістолета Макарова» (до вогнепальної зброї не належить) з відсутнім балончиком заповненим вуглекислим газом, підійшов до вказаного транспортного засобу зі сторони водійського сидіння та почав вимагати від потерпілого покинути транспортний засіб. В подальшому потерпілий ОСОБА_6 вийшов з автомобілю, а ОСОБА_4 продовжуючи втілювати свій умисел направлений на заволодіння вказаним транспортним засобом, спрямував ствол зазначеного пістолету в бік потерпілого, тим самим вчиняв погрозу застосування насильства, яке не є небезпечним для життя, сів за кермо автомобілю марки «Renault Megane Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 при цьому передавши потерпілому записку з номером телефону та сказав в подальшому зателефонувати йому. Надалі ОСОБА_4 не маючи ані дійсного, ані уявного права на користування вказаним транспортним засобом почав приводити автомобіль у рух не забравши ключі від автомобіля у власника, який з метою уникнення загрози своєму здоров`ю з місця вчинення злочину втік. Тим самим ОСОБА_4 незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом та спричинив потерпілому матеріальний збиток на суму 123 000 гривень.

Однак, ОСОБА_4 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, довести свій злочинний намір до кінця та розпорядитись майном яким незаконно заволодів не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки в автомобілі наявна система без ключового запуску двигуна «Start/Stop» та в разі відсутності ключа від автомобіля поруч, двигун зупиняється, а також через відсутність навичок керування транспортними засобами з механічною коробкою передач. В результаті чого, так як ключ від запалення автомобілю перебував у власника, який в той момент знаходився на значній відстані та через неправильне приведення ОСОБА_4 механізмів автомобілю для початку руху, двигун автомобіля зупинився. ОСОБА_4 розуміючи, що не зможе надалі розпоряджатися даним транспортним засобом місце скоєння злочину покинув.

21.08.2025 повідомлено ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України, кваліфікованого як закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Після цього, 13.11.2025 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 18.10.2025 року включно.

Ухвалою Одеського апеляційною суду від 24.09.2025 вказане рішення суду залишено без змін.

Постановою керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси від 13.10.2025, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 21.11.2025 включно.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2025 продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 до 20.11.2025, в межах строку досудового розслідування.

Зібрані під час досудового розслідування докази прокурором визнано достатніми для складання обвинувального акта.

У зв`язку з чим, 13.11.2025 слідчий за дорученням прокурора повідомив стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Сторона обвинувачення зазначає, що у межах кримінального провадження проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, водночас закінчити досудове розслідування до строку, визначеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2025, до якого відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме 20.11.2025 не видається можливим

Оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, на даний час існує необхідність виконати вимоги ст. ст. 290-292 КПК України, у зв`язку із чим закінчити досудове розслідування до завершення строку дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 не видається за можливе, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу.

2. Позиції учасників судового засідання.

Прокурор клопотання підтримав в повному обсязі зазначив, що викладені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати. Повідомив, що на даний час дії підозрюваного кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просила долучити до матеріалів клопотання письмові заперечення, в яких просить застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту посилаючись на те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, зокрема в клопотанні не зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики , які виправдовують тримання особи під вартою. Також при розгляді клопотання просила врахувати наступні обставини: відбулася зміна правової кваліфікації вчиненого ОСОБА_4 , а саме з ч. 2 ст. 15,ч 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України; проведено допити підозрюваного та потерпілого. Підозрюваний надав свідчення, співпрацює зі слідством, повністю розкаявся у вчиненому. Потерпілий не має претензій до підозрюваного, не наполягає на його ув`язненні. Просила врахувати міцність соціальних зв`язку підозрюваного. Вважає, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження існування будь-яких ризиків, які б обґрунтовували необхідність тримання під вартою та унеможливили застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу з урахуванням перекваліфікації дій ОСОБА_4 . Також просила врахувати стан здоров`я підзахисного, який потребує лікування та медичного догляду.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку захисника, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту .

Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні вказаного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновки слідчого судді.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 13.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, та наразі його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.289 КК України за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя потерпілого.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_6 ; протоколом огляду місця події від 20.08.2025 за адресою м. Одеса, вул. Сім`ї Глодан, поруч з буд. 8/1; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_6 , який впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила стосовно нього кримінальне правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_7 ; протоколом огляду місця події від 20.08.2025 за адресою м. Одеса, вул. Варненська, поруч з буд. 5; протоколом огляду місця події від 20.08.2025 за адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, поруч з буд. 54; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ; протоколами огляду відеозаписів від 20.08.2025 на яких зафіксовано пересування підозрюваного ОСОБА_4 неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 від 12.11.2025; висновком судової експертизи зброї від 23.10.2025; висновком автотоварознавчої експертизи від 03.09.2025; протоколом слідчого експерименту проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 від 12.11.2025, під час якого останній повідомив обставини вчинення стосовно нього кримінального правопорушення та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Долучені матеріали кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 , при цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Крім того, питання обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_4 перевірялося слідчим суддею при обранні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при його продовженні, а також було предметом перевірки Одеським апеляційним судом.

Обставини, які свідчать про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Востаннє, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.10.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_4 продовжено строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20.11.2025, без визначення застави, в межах строку досудового розслідування.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного переконання

Слідчий суддя зауважує, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками можливого вчинення підозрюваним відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, специфіка інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, яке є тяжким, та суворість покарання за його вчинення може свідчити про продовження існування ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до восьми років з конфіскацією майна.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у ймовірному вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи зухвалий характер вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування.

Поряд з цим, слідчий суддя також не виключає можливості нелегального перетину кордону ОСОБА_4 , з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у підозрюваного збільшуються можливості для ухилення від органу досудового розслідування та суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати його поведінку та місцезнаходження, а також Державний кордон у місцях активних бойових дій.

З огляду на вказане слідчий суддя приходить до переконання, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи актуальність зазначеного ризику, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від таких осіб, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Як зазначає прокурор під час досудового розслідування ОСОБА_6 опитувався захисником та між ОСОБА_4 і потерпілим укладено мирову угоди за якою останній отримав від матері підозрюваного грошові кошти в 30 тис. гривень в рахунок компенсації моральної шкоди.

Після чого, потерпілий був додатково допитаний слідчим і надав покази, які відрізнялись від тих, які він надавав відразу після вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Така зміна показів потерпілого стала підставою для зміни правової кваліфікації вчиненого відносно нього кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що наявні дані свідчать не про нівелювання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а навпаки підтверджують актуальність і реальність небезпеки незаконного впливу на потерпілого з метою зміни ним своїх показань або відмови від раніше наданих.

Водночас, слід зазначити, що завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні може підвищувати ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, адже, у відповідності до ч. 1 ст. 290 КПК, відкриття матеріалів досудового розслідування може свідчити про наявність у сторони обвинувачення достатніх доказів для складання обвинувального акту та його подальшого направлення до суду з метою притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. Окрім того, надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування може також підвищувати ризик впливу на свідків, оскільки саме на цій стадії підозрюваний має можливість дізнатися про всіх свідків, допитаних стороною обвинувачення, їхні анкетні дані, місця проживання та номери телефонів, зміст наданих показань.

Поряд з цим, стійкі соціальні зв`язки, про що зазначає сторона захисту, слідчий суддя вважає фактором, що знижує ймовірність переховування, проте не виключає відповідний ризик.

Викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч. 6 ст. 199 КПК України, та наявність правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з клопотання у межах кримінального провадження проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, водночас закінчити досудове розслідування до 20.11.2025, не видається можливим, у зв`язку з необхідністю виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України.

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Твердження захисника підозрюваного щодо можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з урахуванням обставин злочину та встановлених ризиків.

Той факт, що наразі пом`якшено юридично-правову кваліфікацію дій підозрюваного, на думку слідчого суді не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`яку, з урахуванням актуальності ризиків, про які зазначено вище.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, а саме зухвалість вчиненого злочину, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Вирішення питання щодо розміру застави.

У судовому засіданні прокурор, посилаючись лише на зміну кваліфікації дій підозрюваного, вважав за необхідне визначити заставу у максимальному розмірі встановленому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя на підставі оцінки сукупності досліджених доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини вчинення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами отриманими у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування

Слідчий суддя безумовно враховує факт перекваліфікації дій підозрюваного шляхом пом`якшення юридично-правової кваліфікації, водночас ця обставина не спростовує висновку про актуальність ризиків які були встановлені під час розгляду цього клопотання.

У цьому контексті, слідчий суддя відзначає суперечливість позицій сторони обвинувачення, оскільки прокурор, й надалі зазначає про актуальність ризиків, які в свою чергу були підставою для застосування та продовження дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Слідчий суддя вважає, що прокурор враховуючи пом`якшення юридично-правової кваліфікації дій підозрюваного повинен був звернутися з клопотанням про зміну підозрюваному запобіжного заходу, а не з клопотанням про продовження запобіжного заходу. Що також у порядку ст. 201 КПК України наділена й сторона захисту.

Більш того прокурор взагалі не обґрунтовує з чого він виходив, при визначенні розміру застави у сумі 242 240 гривень, тому клопотання в цій частині слідчий суддя розцінює як формальне та необґрунтоване належним чином.

Більш того, слідчий суддя звертає увагу сторони обвинувачення, що визначення розміру застави це прерогатива суду. Прокурор має право подати клопотання про зміну умов запобіжного заходу, зокрема застосування застави, при цьому при продовжені запобіжного заходу суд має право як застосувати заставу так і відмовити в її застосуванні.

При обранні запобіжного заходу, та попередньому продовженні дії запобіжного заходу слідчим суддею, виходячи із конкретних обставини інкримінованих підозрюваному діянь, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначався розмір застави.

Зазначене було також предметом перевірки колегії суддів Одеського апеляційного суду, яка також враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення констатувала про наявність суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості, вважала, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Тому наразі слідчий суддя, дослідивши клопотання сторони обвинувачення та беручи до уваги доводи сторін кримінального провадження, приходить до переконання про відсутність підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваного, оскільки ризики передбачені ч.ч. 1 та 3 ст. 177 КПК України на цій стадії кримінального провадження є вкрай високими.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Частиною 3 ст. 219 КПК України передбачено, що строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Як вбачається з матеріалів клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим за дорученням прокурора, на виконання вимог ст. 290 КПК України 13.11.2025 підозрюваному та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та відповідно до вимог статей 283, 290 КПК України надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

На теперішній час триває стадія ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підозрюваним та захисником, а закінчити виконання вимог ст. 290 КПК України не видається за можливе до закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_4 , а саме до 20.11.2025.

Таким чином, в силу норм п. 5 ч. 1 ст. 3 та ст. 219 КПК України, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено, однак, воно не вважається закінченим, оскільки у даному випадку обвинувальний акт до суду не направлено, у зв`язку з тим, що здійснюється виконання вимог ст. 290 КПК України - ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, на виконання яких строки досудового розслідування не поширюються. Враховуючи, що досудове розслідування на теперішній час не закінчено, з огляду на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 18.12.2025, в межах строку досудового розслідування, який не перевищує 8 (вісім) днів, моменту закінчення ознайомлення стороною захисту з матеріалами кримінального провадження, вважаючи, що вказаний строк в повній мірі є достатнім для виконання стороною обвинувачення вимог ст. ст. 290, 291 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи те, що ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про продовження підозрюваному ОСОБА_4 строку тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 197, 199 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 18.12.2025, в межах строку досудового розслідування, який не перевищує 8 ( вісім ) днів, з моменту закінчення ознайомлення підозрюваним та його захисником з матеріалами кримінального провадження, з утриманням в Державній установі "Одеській слідчий ізолятор".

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1