печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0000720 від 16 серпня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 206-2 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361-2, ч. 2 ст. 362 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ; захисники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки вважає, що існують ризики такі як: -переховуватися від суду оскільки один із злочинів, який інкримінують останньому є тяжким, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкриміновані злочини для уникнення покарання може виїхати на тимчасово окуповану територію; - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, цей ризик виражається у тому, що ОСОБА_3 будучі на волі може надавати невстановленим співучасникам злочинів порад та вказівок стосовно знищення слідів злочинів, завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаних тяжких злочинів; - вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності. Застосування до ОСОБА_3 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, зазначаючи, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не ґрунтується на доказах, які в своїй сукупності можуть свідчити про вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, а наведені у клопотанні прокурора ризики не підтверджуються жодними доказами. Також зазначив, що у клопотанні не обґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а раніше визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого. За такого, захисник клопотав про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Вислухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних винсовків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , судом враховується наступне.

ОСОБА_3 обвинувачується у протиправному заволодінні майном підприємства за участю з іншими особами, із заподіянням великої шкоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206-2 КК України, що є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років із конфіскацією майна, а також у несанкціонованому розповсюдженні інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 361-2 КК України, за вчинення якого караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до двох років.

Тяжкість можливого покарання у виді тривалого строку позбавлення волі переконують суд в тому, що ОСОБА_3 може вживати заходів щодо переховування від суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

За таких обставин існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у співучасті, що за своєю природою передбачає зв`язки між її учасниками, розподіл ролей та узгодженість дій. Перебуваючи на волі, обвинувачений, маючи усталені контакти з іншими співучасниками, може використовувати їх для координації поведінки та узгодження показань, інших обвинувачених а також для впливу на свідків, які ще не допитані судом. Така процесуальна вразливість свідків у поєднанні з організованим характером злочинної діяльності створює реальний, а не гіпотетичний ризик незаконного впливу на них.

Отже, наявні підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може впливати на інших обвинувачених та свідків у цьому кримінальному провадженні, що відповідає ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не доведений, а тому враховувати його при прийняті рішення не доцільно.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

На думку суду ризики переховування ОСОБА_3 від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас саме те, що злочин віднесений до категорії особливо тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку - врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого - обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні суд, продовжуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно вважає визначити розмір застави, що на даний час відповідає вимогам закону та є альтернативним заходом, який може бути застосований у разі її внесення.

Суд виходить із того, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який за своєю природою не може перетворюватися на приховану форму покарання до ухвалення обвинувального вироку.

У цьому контексті тривале, перебування обвинуваченого під вартою змінює саму якість застосованого запобіжного заходу: із тимчасового процесуального засобу він фактично набуває рис остаточного втручання у право на свободу. Такий стан речей вимагає від суду переоцінки співмірності обмежень, що застосовуються, із цілями кримінального провадження.

Суд зазначає, що застава за своєю правовою природою є альтернативою триманню під вартою, інструментом балансу між інтересами правосуддя та правом особи на свободу. Водночас застава не може мати карального характеру або бути недосяжною за своєю суттю, оскільки у такому разі вона втрачає своє процесуальне призначення і перетворюється на формальну декларацію.

З огляду на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, принцип розумності строків та необхідність збереження справедливого балансу між публічним інтересом і правами людини, суд приходить до висновку, що зменшення розміру застави є виправданим та пропорційним заходом. Такий підхід відповідає ідеї правової держави, у якій свобода людини не може бути поставлена у залежність від надмірного та фактично непереборного фінансового тягаря.

Беручи до уваги усе вищезазначене, суд дійшов висновку, продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою, проте минулий визначений розмір застави суд вважає за доцільним зменшити.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 49, 54, 131, 170-172, 176-178, 183, 193-194, 196-197, 314-317, 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_3 , строк тримання під вартою до 18 лютого 2026 року.

Визначити ОСОБА_3 заставу у розмірі 5 285 (п`яти тисяч двохста вісімдесяти п`яти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 16 002 980 (шістнадцять мільйонів дві тисячі дев`ятсот вісімдесят) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві: отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві; ; МФО: 820172; банк: Державна казначейська служба України, м. Київ; р/р UA1012089.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 прибувати до суду за першою вимогою, а також строком до 18 лютого 2026 року виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися із Київської області без дозволу суду; утримуватися від спілкування з приводу обставин інкримінованих злочинів з обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та потерпілим ПрАТ «Київміськбуд», в особі віце-президента ОСОБА_20 у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

З моменту внесення застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У іншій частині вимог клопотання прокурора - відмовити.

Строк дії ухвали визначити до 18 лютого 2026 року.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів.

Суддя ОСОБА_21