УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 002 32 від 12.03.2024,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 002 32 від 12.03.2024, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2024 (справа № 761/42643/24), звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ГСУ СБ України за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 002 32 від 12.03.2024, у якому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 21.11.2024 накладений арешт на грошові кошти, вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою - АДРЕСА_1 (справа № 761/42643/24).

Вказаний захід забезпечення застосований у зв`язку з тим, що досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні здійснюється, зокрема, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, при цьому покарання за вказаний злочин передбачає у тому числі конфіскацію майна, тому, на думку сторони обвинувачення, такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у майбутньому.

Однак представник власника майна вважав, що арешт підлягає скасуванню з огляду на те, що арештоване майно належить родині ОСОБА_6 та родині його дружини, зберігалося у його помешканні з метою збереження, при цьому походження цих коштів є законним.

У судовому засіданні заявник клопотання підтримав з підстав, у ньому наведених, та просив його задовольнити.

Прокурор та слідчий заперечували проти скасування арешту майна. Стверджували, що критично ставляться до тверджень представника заявника щодо належності вилучених грошових коштів родичам ОСОБА_6 . Зазначили, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, необхідність в арешті не відпала.

Слідчий суддя, заслухавши представника заявника, прокурора, слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення. При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається, зокрема, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Факт того, що слідчий суддя, ухвалюючи 21.11.2024 рішення про задоволення клопотання прокурора, застосував ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження, свідчить про те, що судом було встановлено наявність передбачених законом підстав для накладення арешту. Зокрема, в ухвалі зазначено, що існують достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти, з урахуванням обставин кримінального провадження, можуть бути в подальшому конфісковані як вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК.

Слідчий суддя зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, підлягатиме можливій конфіскації у майбутньому.

Одним із завдань арешту майна є запобігання можливості приховування, зникнення, використання, передачі, відчуження майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Представник власника майна, звертаючись з клопотанням про скасування арешту, не спростував висновків слідчого судді, не довів відсутність обставин, з наявністю яких стаття 132 КПК пов`язує можливість накладення арешту.

Попри зазначене, наведені представником власника майна доводи про те, що вилучені грошові кошти не належать ОСОБА_6 , а є власністю членів його родини, не є переконливими та однозначно не підтверджують законність походження вилученого майна, тобто ініціатором клопотання не наведено достатніх даних на підтвердження поданого клопотання.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 220 240 000 000 002 32 від 12.03.2024 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2024 у справі № 761/42643/24, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1