Номер провадження: 11-сс/813/206/26
Справа № 496/7908/25 1-кс/496/2099/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника користувача майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000951 від 26 листопада 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 та накладено арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню на майно, яке 26.11.2025 року було вилучено в ході огляду місця події, а саме: вантажний автомобіль «MAN TGX 26.480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », VIN код НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 ; свідоцтво СТМ № НОМЕР_3 про реєстрацію T3 «MAN TGX 26.480», державний номерний знак « НОМЕР_4 », VIN код НОМЕР_2 ; причіп марки «KOEGEL SN 24», державний номерний знак « НОМЕР_5 », VIN код НОМЕР_6 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_9 ; свідоцтво СТТ № НОМЕР_7 про реєстрацію причепа марки «KOEGEL SN 24», державний номерний знак « НОМЕР_8 », VIN код НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «TECNO SPARK 7» IMEI №1: НОМЕР_10 , ЙМЕЙ №2: НОМЕР_11 , належний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль марки «MAN TGX 18.440», державний номерний знак « НОМЕР_12 », Vin НОМЕР_13 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_14 , напівпричіп марки «KRONE SD» державний номерний знак « НОМЕР_15 » Vin: НОМЕР_16 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_17 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що:

-слідчий суддя дійшов передчасних висновків щодо наявності правових підстав для арешту вилучених органом досудового розслідування транспортних засобів, не з`ясував у який спосіб ОСОБА_10 заволодів керованим ним транспортним засобом та чи погоджував він свої дії з логістами та керівництвом підприємства, на якому він працевлаштований - ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», а також чи охоплювались його злочинні дії умислом ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» та володільця транспортних засобів;

-в долучених до клопотання про арешт майна матеріалах відсутні протоколи допиту керівництва ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» - володільця вилучених транспортних засобів та їх власників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

-поза увагу слідчого судді залишився той факт, що вказані транспортні засоби використовуються ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» зокрема у волонтерській діяльності, з метою доставки гуманітарної допомоги на замовлення державних установ та організацій. Крім того, внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та накладення арешту на майно підприємство зазнало та продовжує зазнавати матеріальних збитків у формі упущеної вигоди, яка могла бути отримана за виконання умов укладених договорів з іншими суб`єктами господарської діяльності;

-звертає увагу на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 фактично здійснили незаконне заволодіння транспортними засобами та розпорядились ними на власний розсуд, направившись за маршрутом, який не погоджувався із персоналом підприємства та керівництвом, у зв`язку з чим керівництвом ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» було подано заяву про вчинення злочину;

--слідчим суддею не взято до уваги позицію керівництва ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» щодо готовності у сприянні слідству у проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в наданні добровільної згоди на проведення необхідних слідчих дій з транспортними засобами і напівпричепами. З огляду на що достатнім буде обмеження у відчуженні та розпорядженні вилученими транспортними засобами до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні;

-матеріали справи не містять відомостей щодо наявності на вилучених транспортних засобах слідів кримінального правопорушення або відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження;

-на момент розгляду клопотання слідчим суддею органом досудового розслідування не було призначено жодної експертизи відносно вилучених транспортних засобів, а ухвала слідчого судді не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на майно шляхом заборони користування ним.

На підставі викладеного представник користувача майна ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати в частині накладення арешту шляхом заборони користування до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні на спеціалізований сідловий тягач «MAN TGX 18.440», д.н.з. « НОМЕР_18 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до нього серії НОМЕР_19 ; спеціалізований напівпричеп «KRONE SD», д.н.з. « НОМЕР_20 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до нього серії НОМЕР_17 ; спеціалізований сідловий тягач «MAN TGX 26.480», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до нього серії НОМЕР_21 ; спеціалізований напівпричеп «KRONE SN 24», д.н.з. « НОМЕР_22 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу до нього серії НОМЕР_23 .

Крім того, адвокат ОСОБА_6 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що повний текст оскарженої ухвали було проголошено 02 грудня 2025 року, в той час як вперше апеляційна скарга ним була подана 01.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» через суд першої інстанції, у зв`язку із його постійним місцем проживання у м. Львові та неможливістю подати апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року була повернута особі, яка її подала. Копію ухвали апеляційного суду апелянтом було отримано засобами електронного зв`язку 20 грудня 2025 року.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засідання представник користувача майна підтримав клопотання і просив поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали та задовольнити апеляційну скаргу. Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що органом досудового розслідування під зберігальну розписку уповноваженому представнику ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018» було повернуто транспортні засоби, а обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні вже скеровано до суду для його розгляду по суті. Разом з тим, продовжує існувати потреба у скасуванні заборони користування майном.

Прокурор ОСОБА_12 звернувся до апеляційного суду з клопотанням в якому просив провести апеляційний розгляд без його участі. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні 09 січня 2025 року скеровано до суду першої інстанції та на теперішній час справа №495/177/26 перебуває на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

За таких обставин, з огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, представника користувача майна, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення - (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

Окрім того, ст. 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати апеляційну скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 28 листопада 2025 року за участі представника користувача майна ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», тобто для апелянта строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали). Натомість, апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 18 грудня 2025 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження, яку ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року було повернута особі, яка її подала ( а.с.107-108).

З роздруківки довідки, виготовленої секретарем судового засідання, з АСДС КП «Д-3», убачається, що вказана ухвала разом з апеляційною скаргою була надіслана адвокату ОСОБА_6 засобами електронного зв`язку на його електронну пошту 22 грудня 2025 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

21 грудня 2025 року адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», повторно було подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000951 від 26 листопада 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, безпосередньо до суду апеляційної інстанції (а.с. 110-120).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018», строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000951 від 26 листопада 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні слідчого відділу Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000951 від 26.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Як убачається з клопотання про арешт майна, 26.11.2025 о 10 год. 11 хв. до Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 26.11.2025 р.н. приблизно о 05.15 год. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись з боку м. Одеса у напрямку м. Рені на автомобілі МАН д.н.з. НОМЕР_1 на транзитній ділянці автодороги «Одеса-Рені» 56 км. висадив ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрований АДРЕСА_2 ), які знаходилися у спальному відділенні кабіни автомобіля та які в подальшому незаконно перетнули державний кордон та наразі перебувають в Молдова. З метою документування фактів та обставин вчинення злочину, 26.11.2025 проведено огляд місця події а саме ділянка автодороги Одеса-Рені по напрямку руху в бік міста Одеси на відстані 200 метрів від кільцевої розв`язки «Два Стовпи» Кільцева Дорога місто Одеса, в ході чого виявлено водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також виявлено та вилучено наступне: вантажний автомобіль «MAN TGX 26.480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », VIN код НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , який поміщений до спеціального штраф майданчику; свідоцтво СТM № НОМЕР_3 про реєстрацію ТЗ «MAN TGX 26.480», державний номерний знак « НОМЕР_1 », VIN код НОМЕР_2 , що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет; причіп марки «KOEGEL SN 24», державний номерний знак « НОМЕР_5 », VIN код НОМЕР_6 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_9 , який поміщений до спеціального штраф майданчику, що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет; свідоцтво СТТ №716898 про реєстрацію причіпа марки «KOEGEL SN 24», державний номерний знак « НОМЕР_5 », VIN код НОМЕР_6 що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет; мобільний телефон марки TECNO SPARK 7» IMEI №1: НОМЕР_10 , IMEI №2: НОМЕР_11 , належний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет. З метою документування фактів та обставин вчинення злочину, 26.11.2025 проведено огляд місця, а саме території парковки, що в селі Нерубайське Одеського району Одеської області, в ході чого виявлено та вилучено транспортний засіб, який також управляв ОСОБА_10 , а саме вилучено: автомобіль марки «MAN TGX 18.440», державний номерний знак « НОМЕР_18 », Vin НОМЕР_13 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , який поміщений до спеціального штраф майданчику; свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_14 , що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет; напівпричіп марки «KRONE SD» державний номерний знак « НОМЕР_20 » Vin: НОМЕР_16 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_8 , який поміщений до спеціального штраф майданчику; свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_17 , що поміщене та упаковано в спеціальний криміналістичний пакет. Постановою слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області вилучене майно в ході особистого обшуку визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження. 26.11.2025 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в ході допиту підозрюваного повідомив, що працював в ТОВ «Транс.Ком.2018» на посаді водія та використовував транспортні засоби, які фактично належать директору ОСОБА_9 . Крім того, підозрюваний ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_9 приймав участь у злочинній схемі з організації незаконного перетину державного кордону України.

У подальшому, вищевказане майно було визнано речовим доказом та винесено відповідну постанову від 27.11.2025 року (а.с. 49-51 т.1).

Враховуючи вказані обставини слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно, з огляду на необхідність проведення подальших досліджень та судових експертиз, що має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з метою схоронності виявлених та вилучених в ході огляду речей, виявлення, фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відносяться до обставин, що підлягають доказуванню по кримінальному провадженню, які можуть мати значення для об`єктивного, всебічного і повного розслідування кримінального провадження, а також з метою запобігання їх приховування, втрати, знищення.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, що вилучене майно має суттєве значення для досудового розслідування та є речовими доказами у кримінальному провадженні, адже, з огляду на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_10 підозри, виявлені та вилучені речі безпосередньо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, що розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, слідчим суддею відповідно до ст.132, 170, 173 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності особи завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб.

Натомість, зважаючи на те, що досудове розслідування, відповідно до приписів ч. 5 ст. 3 КПК України є стадією кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей до ЄРДР та закінчується в тому числі і направлення обвинувального акту до суду.

Слід звернути увагу, що до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, саме на стаді досудового розслідування.

А тому, враховуючи те, що на час апеляційного розгляду у кримінальному провадженні №0000951 була закінчена стадія досудового розслідування та скеровано обвинувальний акт до суду, у колегії суддів не має процесуальної можливості здійснити розгляд клопотання по суті, а тому подальша доцільність застосування заходу забезпечення у виді арешту може буде предметом розгляду в суді першої інстанції на стадії підготовчого розгляду в порядку вимог ст. 314 КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на положення ст.174 КПК України, якими регламентовано порядок скасування арешту майна, а також на приписи ст.350 КПК України, якими встановлено порядок розгляду судом клопотань учасників кримінального провадження.

З огляду на наведене, зважаючи на положення ст. 405, ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника користувача майна - адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «ТРАНС.КОМ.2018»,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000951 від 26.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4