Номер провадження 1-кс/205/3006/25
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

29 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного, адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0014882, внесеного 31 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Запорізького р-ну Запорізької обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, утриманців не маючого, місця реєстрації не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2025 року на адресу суду надійшло вищезазначене клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Копія клопотання та додані до нього матеріали вручені підозрюваному 27 грудня 2025 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, незаконно, припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, діючи всупереч інтересам та встановленого порядку несення військової служби, під час дії воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, та без поважних причин, 09 листопада 2024 року, не пізніше 09 години 15 хвилин, самовільно залишив місце розташування 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , розташоване поблизу АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), звідки прибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 27 грудня 2025 року, коли останній був затриманий співробітниками поліції, в порядку ст. 208 КПК України, поблизу адреси: АДРЕСА_3 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

27 грудня 2025 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 затримано та 27 грудня 2025 року вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Викладені обставини дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджуються: актами службового розслідування, проведеного за фактом нез`явлення до військової частини без поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень, рапортом про виявлення відсутності у військовій частині тощо.

Вказані докази, як самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, що підтверджують обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

1) Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у виді позбавлені волі від п`яти до десяти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а у випадку доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, підозрюваному, загрожує реальне позбавлення волі. Наразі підозрюваний тривалий час переховується від органів досудового розслідування та суду.

2) Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: орган досудового розслідування вважає, що підозрюваний має можливість, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що також підтверджується репутацію самого ОСОБА_4 , який, являючись військовослужбовцем, має «широкий» доступ до будь-якого виду зброї, яку може застосувати під час тиску на свідків. Крім того, під важелем понесення відповідальності, підозрюваний, будучи діючим військовослужбовцем, якщо відносно останнього буде застосовано інший запобіжний захід, може самовільно залишити місце служби та взагалі територію України, що у свою чергу утворить самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 КК України.

Беручи до уваги, що органом досудового розслідування встановлені докази скоєння підозрюваним ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, (згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином), а також те, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не дозволить запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні прокурор наполягала на задоволенні поданого клопотання, надавши обґрунтування необхідності його задоволення аналогічні тим, що викладені в клопотанні слідчого. При цьому прокурор вважає що більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що самовільно покинув місце розташування військової частини з вимушених обставин, а саме у зв`язку з необхідністю догляду за літніми батьками, зокрема за матір`ю, яка, за його твердженням, страждає на епілепсію. Також підозрюваний зазначив, що сам має ознаки епілепсії, однак офіційного медичного діагнозу не має, оскільки з цього приводу до лікарів не звертався. У зв`язку з наведеним просив суд застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, захисник зазначила, що сторона захисту категорично не погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_4 , оскільки, на її думку, підозрюваний залишив військову частину до складання військової присяги, а відтак не набув статусу військовослужбовця та не вступив на військову службу.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши сторони кримінального провадження дійшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0014882, внесеного 31 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

27 грудня 2025 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 затримано та 27 грудня 2025 року вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Таким чином, слід визнати підозру щодо ОСОБА_4 обґрунтованою та достатньою для того, щоб прийти до висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, а тому приходить до переконання про необхідність вирішувати питання про обрання певного виду запобіжного заходу для підозрюваного ОСОБА_4 .

Разом з тим, за положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з ч.1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, підозрюваної у вчинені злочину, за який Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки.

При вирішенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Суд також враховує конкретні обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який є не одруженим, утриманців не маючого, раніше не судимий, є військовослужбовцем, що тривалий час переховується від органів досудового розслідування.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_4 статусу військовослужбовця, слідчий суддя вважає їх неспроможними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дії підозрюваного органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому слідчий суддя зазначає, що відповідно до положень законодавства України статус військовослужбовця виникає з моменту видання відповідного наказу про зарахування особи до списків особового складу військової частини та початку виконання нею обов`язків військової служби, а не виключно з моменту складання військової присяги. Отже, відсутність факту складання присяги не звільняє особу від обов`язків військової служби та не виключає кримінальної відповідальності за самовільне залишення місця служби.

Навіть у випадку, якщо військовослужбовець не склав військову присягу, але був належним чином зарахований до списків особового складу військової частини та фактично приступив до виконання службових обов`язків, його самовільне залишення військової частини на строк понад три доби в умовах воєнного стану утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Посилання підозрюваного на наявність поважних причин залишення військової частини, зокрема необхідність догляду за хворими батьками та стан власного здоров`я, слідчий суддя оцінює критично, оскільки на підтвердження зазначених обставин стороною захисту не надано належних і допустимих доказів. Зокрема, відсутні медичні документи, які б підтверджували захворювання матері підозрюваного або наявність у нього самого захворювань, що унеможливлювали б проходження військової служби чи вимагали негайного залишення місця служби без дозволу командування.

Крім того, навіть за наявності сімейних або медичних обставин законодавством передбачено встановлений порядок звернення військовослужбовця до командування для отримання дозволу на тимчасове залишення військової частини або вирішення питання про звільнення чи відстрочку від служби, якого підозрюваний не дотримався.

З урахуванням наведеного слідчий суддя доходить висновку, що доводи підозрюваного та його захисника не спростовують обґрунтованості підозри, правової кваліфікації дій ОСОБА_4 та наявності передбачених законом ризиків, а тому не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти визначеним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді чи суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, слідчий суддя дійшов висновку про наявність під час досудового розслідування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи особу підозрюваного, відсутність у нього стійких соціально-стримуючих факторів, а також факт тривалого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0014882, внесеного 31 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4» строком на 60 діб, тобто до 24 лютого 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400,00 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, у разі внесення якої вважати ОСОБА_4 таким, щодо якого обрано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням на нього строком на два місяці з дня внесення застави, відповідно до вимог ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, обов`язків:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду, в залежності від стадії кримінального провадження, за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_7