Дата документу 03.11.2025 Справа № 317/595/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/595/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/879/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 03 листопада 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоукраїнка Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, вдівець, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 10 липня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Запорізького району Запорізької області від 23 грудня 2024 року на автомобіль «ВАЗ-2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пошкодженням кузова, власником якого відповідно до технічного паспорта серії НОМЕР_2 є ОСОБА_10 , та який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Запорізького району Запорізької області від 23 грудня 2024 року на спортивний велосипед, який перебував у користуванні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у розмірі 19897 грн 50 коп. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім грн 50 коп.).

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 240000 грн 00 коп. (двісті сорок тисяч грн 00 коп.).

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через його невідповідність особі обвинуваченого, неврахування судом усіх обставин, які пом`якшують покарання, відшкодування ним завданої шкоди внаслідок його суворості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України не пов`язане з реальним позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, без позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час ухвалення вироку ОСОБА_6 останній повністю визнав свою вину, як на стадіях досудового так і судового процесу, активно сприяв слідству і суду під час досудового слідства і судового розгляду справи, частково відшкодував завдану ним шкоду, що свідчить про його щире каяття, вибачився перед потерпілими та продовжив відшкодовувати завдану моральну шкоду, відшкодовуючи потерпілій залишок суми позову, задоволеного вироком суду.

Крім цього, 29 липня 2025 року ОСОБА_6 було поставлено певний діагноз з приводу захворювання, симптоми якого його турбують уже протягом останніх 14 років. Згідно з Наказом МВС України № 256 від 13 травня 1992 року «Про порядок представлення в суди матеріалів про звільнення від подальшого відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», та Переліку захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбуття покарання, вказано хворобу, на яку страждає обвинувачений, та зазначено, що хворих на цю хворобу бажано не утримувати у місцях позбавлення волі, або доцільно звільняти з місць позбавлення волі, заміняючи їм покарання на не пов`язане з позбавленням волі.

Захисник вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в повній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 є пенсіонером, прожив 74 роки життя, за які не притягався раніше до кримінальної відповідальності, вчинив ненавмисне правопорушення, керуючи транспортним засобом на слизькому покритті дороги, повністю визнав свою провину, частково відшкодував завдану шкоду, вибачився перед потерпілими, позитивно характеризується за місцем свого мешкання, мав діючий поліс цивільно-правової відповідальності Страхової компанії «Перша», продовжує активно відшкодовувати завдану шкоду потерпілим (22 липня 2025 року відшкодував ще 80 000 грн), та планує найближчим часом за допомогою банківських позичок та кредитів повністю відшкодувати завдану шкоду. За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_6 не заслуговує на реальний вид покарання у виді позбавлення волі.

З приводу додаткового покарання захисник зазначає, що суд позбавив обвинуваченого права керувати транспортними засобами строком на один рік. Проте, захисник вважає, що ОСОБА_6 не є систематичним та злісним порушником Правил дорожнього руху України, має тяжке захворювання, та боргові зобов`язання через відшкодування шкоди потерпілій, які змушують його, незважаючи на вік та захворювання працювати, щоб віддати кошти, якими він відшкодував завдану шкоду, та іноді екстрено відвідувати медичні заклади, щоб запобігти госпіталізації та летального наслідку. Таким чином, застосування додаткового покарання у вказаному випадку є недоцільним та шкідливим.

Отже, на думку захисника, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та додаткового покарання підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання особі засудженого, та пом`якшуючими обставинами внаслідок суворості, що відповідно до ст.ст. 409, 421 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку апеляційною інстанцією.

Згідно з вироком суду, 18 грудня 2024 року, приблизно о 07 год. 50 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2102», н.з. НОМЕР_1 , у світлий час доби, здійснював рух по проїзній частині автодороги Запоріжжя-Біленьке зі сторони м. Запоріжжя в напрямку с. Біленьке, на території Запорізького району Запорізької області, зі швидкістю 80 км/год. У цей же час у зустрічному йому напрямку, у межах своєї смуги руху, здійснював рух велосипедист ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху в районі ЛЕП №168 водій ОСОБА_6 , діючи зі злочинною недбалістю, маючи технічну можливість уникнути ДТП, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в складних дорожніх умовах (на слизькому дорожньому покритті), при застосуванні заходів керування автомобілем, не врахувавши дорожню обстановку, не вибравши безпечну швидкість руху, допустив зміну напрямку руху, занос автомобіля та втратив керування автомобілем, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , після чого виїхав у правий по ходу його руху кювет, де допустив перекидання транспортного засобу.

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2011 року, відповідно до яких:

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/108-25/915-ІТ від 17 січня 2025 року, у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2102», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з висновком експерта № СЕ-19/108-25/915-ІТ від 17 січня 2025 року з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

У результаті наїзду велосипедист ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком експерта № 7200 від 21 січня 2025 року, смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба, верхніх і нижніх кінцівок з переламами кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до шоку. З огляду на масивність травми тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворились в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Всі ушкодження, які виявлені при експертизі трупа ОСОБА_11 , утворилися незадовго до настання смерті, у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які викликали загрозливе для життя ускладнення (шок), знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити; представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи захисника в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, є тяжким злочином, наслідки злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є вдівцем, пенсіонером, особою похилого віку.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування шкоди.

Суд у вироку звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході судового розгляду правдиво розповів про відомі йому обставини, висловив жаль з приводу вчиненого та посильне бажання виправити ситуацію, що склалася. Також він висловив наміри здійснювати подальше відшкодування шкоди за необхідності. Суд зазначив, що всі ці обставини у сукупності вказують на наявність щирого каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На думку колегії суддів, з урахуванням всіх вищевказаних обставин та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 у сукупності, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк.

Також, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зокрема, суд врахував, що внаслідок необережних дій обвинуваченого з джерелом підвищеної небезпеки настали негативні наслідки у вигляді смерті потерпілого, в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що керування транспортним засобом для обвинуваченого є джерелом прибутку. Окрім того, суд зазначив, що застосування вказаного виду покарання буде сприяти запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, його виправленню. Суд дійшов висновку, що незастосування додаткового покарання не забезпечить у достатній мірі досягнення мети покарання.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо можливості виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, колегія суддів звертає увагу на таке.

Мотивуючи свої висновки про неможливість застосування положень ст.75 КК України, суд вказав на те, що ні наявність обставин, які пом`якшують покарання, ні відсутність обставин, які його обтяжують, ні похилий вік обвинуваченого, ні інші установлені судом обставини, які підлягають урахуванню при призначенні покарання, не є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, адже таке покарання буде занадто м`яким.

З вироку суду убачається, що суд при цьому зважив на те, що допущені ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху є грубими та призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини, шкода потерпілим на час ухвалення оскаржуваного вироку відшкодована обвинуваченим частково.

Проте, на час апеляційного розгляду обвинувачений повністю відшкодував моральну шкоду потерпілим, що підтверджується письмовими заявами потерпілих, у яких останні просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту.

Викладені обставини підтверджені у судовому засіданні апеляційного суду представником потерпілих.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, відомості про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, зокрема і за правопорушення на транспорті, в матеріалах провадження відсутні, обвинувачений вчинив необережний злочин, беззастережно визнав свою вину, сприяв як органу досудового розслідування так і суду у встановленні обставин провадження, щиро розкаюється у скоєному, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є пенсіонером, особою похилого віку, стан здоров`я обвинуваченого є незадовільним через наявність в нього певної хвороби, що підтверджується медичними документами, які містяться в матеріалах провадження.

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні, водночас, наявні обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої моральної шкоди потерпілим.

Звертає увагу колегія суддів і на позицію потерпілих під час апеляційного провадження, викладену вище.

Наведені обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, є достатніми підставами для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обставини, які б відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України унеможливлювали застосування в цьому випадку інституту звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, відсутні.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про це просить сторона захисту, враховуючи тяжкі наслідки, які настали внаслідок вчиненого обвинуваченим порушення правил дорожнього руху.

Отже, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі положень ст.ст.407-409 КПК України зі звільненням останнього від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст.404-405,407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 10 липня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного за вищевказаним вироком суду покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених, п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4