УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 27.01.2025 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 27.01.2025 року за ч. 1 ст. 111-2 КК України відносно засновників, посадових осіб сільськогосподарських підприємств, розташованих на ТОТ Херсонської області (ТОВ «СІНА» (, місто Херсон), ТОВ «БКСН - ІНВЕСТ» (, Херсонська область), ТОВ «Греінекс Холдинг» (, Херсонська область), ТОВ «Агрофірма Преображення» (, Херсонська область) та інших).

Старшим групи прокурорів у зазначеному кримінальному провадженні визначено прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_4 .

З метою створення приводів для ескалації розпочатого у 2014 році збройного конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року ОСОБА_5 спрямував до ради федерацій рф звернення про надання йому дозволу на використання збройних сил за межами території рф. Постановою ради федерацій № 35-СФ від 22 лютого 2022 року ОСОБА_6 надано відповідний дозвіл.

24 лютого 2022 року о 05 год. 00 хв. президент російської федерації в ефірі російських телевізійних каналів оголосив про прийняте ним рішення розпочати збройну агресію проти держави Україна, назвавши її «спеціальною військовою операцією» (надалі - «СВО»). У вказаному зверненні путін в.в. озвучив надумані цілі так званої «СВО» - захист населення «Донбасу» від «неонацистської влади» в Україні, «демілітаризація» та «денацифікація» країни. Дійсними ж цілями держави-агресора були насильницьке захоплення українських територій, утримання їх військових шляхом із подальшою анексією (насильницьке приєднання державою всієї або частини території іншої держави в односторонньому порядку).

На виконання озвученого президентом путіним в.в. рішення, збройними силами рф 24 лютого 2022 року о 05 год. 00 хв. розпочато вчинення заздалегідь спланованих агресивних дій проти України - пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗСУ. В цей же час збройними силами рф за участі підрозділів інших військових формувань та спецслужб рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з чим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжено і діє на даний час.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою російської федерації, а також установлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема Резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф та ін.)».

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 25.02.2022 збройними формуваннями російської федерації тимчасово окупована частина Херсонської області (в т.ч. територія Каховського району).

У подальшому державою-агресором здійснено незаконну анексію вказаних вище територій, що є формою триваючої підривної діяльності з боку рф проти України на шкоду її суверенітетові та територіальної цілісності. З метою становлення та зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю України над цією територією, рф утворила на ній власні окупаційні адміністрації та органи влади. Всупереч законодавству України на тимчасово окупованій території Херсонської області в повному обсязі почало діяти законодавство рф, в т.ч. у сфері провадження (реєстрації) господарської діяльності, ветеринарного контролю та енергетики (в т.ч. постанова уряду рф від 29.07.2023 № 1230 «Про особливості застосування законодавства російської федерації у сфері електроенергетики на територіях Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області» (разом з «Положенням про особливості застосування законодавства Російської Федерації у сфері електроенергетики на територіях Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області»).

Згідно з п.2 ст.13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ (далі - Закон) здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, та провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем доживання) яких є тимчасово окупована російською федерацією територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

До Головного слідчого управління Служби безпеки України надійшла заява від ОСОБА_7 про причетність до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується в межах кримінального провадження № 0000089, громадянина України ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Херсонська обл., смт ЧАПЛИНКА; перебуває у базі «МИРОТВОРЕЦЬ», як особа, яка добровільно співпрацює з окупантами).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_9 добровільно співпрацює з окупаційною адміністрацією Херсонської області. ОСОБА_7 зазначає, що в одному з пропагандистських телесюжетів зрадник ОСОБА_10 (губернатор анексованої рф Херсонської області) називає ОСОБА_11 «своїм хлопцем, який допомагає російським військовим та сумлінно сплачує податки». Крім того, у заяві зазначено, що ОСОБА_9 намагається продати власне майно, розташоване у місті Києві.

Оглядом російського веб-ресурсу checko.ru встановлено, що ОСОБА_9 у 2023 році за законодавством рф зареєстрував та очолив 2 сільськогосподарських підприємства на ТОТ Херсонської області («ООО «ТРИЕЛ-АГРО» та «ООО «РИН-АГРО»), а також зареєструвався в якості «ИП ОСОБА_12 ». Вказані СГ щорічно сплачують мільйони рублів податків до бюджетів держави-агресора.

Оглядом російського телеграмм каналу «Администрация Чаплинского муниципального округа» встановлено, що ОСОБА_9 систематично допомагає незаконно створеній «адміністрації чаплинського муніципального округу», зокрема допомагав у відновлені бюста російського комуніста валеріана куйбишева в одній зі шкіл смт ЧАПЛИНКА.

Встановлено, що ОСОБА_9 постійно проживає на ТОТ Херсонської області, де займається підприємницькою діяльністю у сфері сільського господарства.

Так, громадянину України ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_1 ) на праві власності належать:

- квартира загальною площею 153,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- машино-місце № НОМЕР_2 у підземному паркінгу, поверх: підвал 2, в літ. А, загальною площею 18,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- машино-місце № НОМЕР_3 у підземному паркінгу, поверх: підвал 2, в літ. А, загальною площею 18,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Постановою слідчого вказані вище об`єкти нерухомого майна визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, використання, перетворення, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

Необхідність арешту майна, в даному випадку, зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі, чи перешкоджатиме встановленню істини та всіх обставин кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 91 КПК України є обов`язком слідчого та прокурора, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, чи використане на шкоду інтересам України, а також зумовить втрату його економічного потенціалу у випадку його відчуження.

Прокурор в судовому засіданні просив слідчого суддю задовольнити клопотання.

Розгляд клопотання здійснюється без участі власника майна відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши позицію прокурора, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час арешт майна допускається, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається з клопотанням.

З матеріалів клопотання вбачається, що підставою для накладення арешту прокурор зазначає, що таке майно може бути приховане, відчужене, чи використане на шкоду інтересам України, а також зумовить втрату його економічного потенціалу у випадку його відчуження.

Разом з тим, прокурор у своєму клопотанні не зазначає, які з ознак визначених ст. 98 КПК України, наявні у вказаного у клопотанні майна.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В той же час з матеріалів клопотання не вбачається, що належне ОСОБА_9 нерухоме майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також не доведено, що таке майно було об`єктом кримінально протиправних дій, або набуте кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, слідчий суддя вражає неспіврозмірним запропоноване прокурором обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 27.01.2025 року - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1