ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3653/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/346/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 307 ККУ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бучач, Бучацького району, Тернопільської області, неодруженого, освіта вища, депутатом не являється, на утриманні має батька похилого віку, інваліда 2 групи, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , несудимого, працюючого фінансовим консультантом в AT «ПУМБ»,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України та призначено йому за даною статтею покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання призначеного цим вироком з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 статті 76 КК України.

Вирішено питання арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за невстановлених слідством обставин, у невстановлений час та невстановленому місці, з метою подальшого збуту, незаконно придбав наркотичні засоби канабіс (марихуану) у невстановленій кількості, переніс його за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_2 та зберігав з метою подальшого збуту.

Так, близько 20 год. 30 хв. 11.09.2024 року ОСОБА_7 , маючи умисел на збут наркотичних засобів з метою отримання, в подальшому, матеріальної вигоди, неподалік місця свого фактичного проживання, що по АДРЕСА_3 , незаконно збув подрібнену речовину зеленого кольору рослинного походження, яка є наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,985 грама, жительці АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дані змінено), за грошові кошти в сумі 600 (шістсот) гривень.

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за невстановлених слідством обставин, у невстановлений час та невстановленому місці, з метою подальшого збуту, повторно, незаконно придбав наркотичні засоби канабіс (марихуану) у невстановленій кількості, переніс його за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_2 та зберігав з метою подальшого збуту.

В подальшому, біля 18 год. 50 хв. 07.10.2024 року ОСОБА_7 , маючи умисел на збут наркотичних засобів з метою отримання матеріальної вигоди, неподалік місця свого фактичного проживання, що по АДРЕСА_3 , повторно, незаконно збув подрібнену речовину зеленого кольору рослинного походження, яка є наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,785 грами, жительці АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дані змінено), за грошові кошти 600 (шістсот) гривень.

Крім, цього, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за невстановлених слідством обставин, у невстановлений час та невстановленому місці, з метою подальшого збуту, повторно незаконно придбав наркотичні засоби канабіс (марихуану) у невстановленій кількості, переніс його за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_2 та зберігав з метою подальшого збуту.

В подальшому, біля 21 год. 30 хв. 27.10.2024 року ОСОБА_7 , маючи умисел на збут наркотичних засобів з метою отримання матеріальної вигоди, неподалік місця свого фактичного проживання, що по АДРЕСА_3 , повторно, незаконно збув подрібнену речовину зеленого кольору рослинного походження, яка є наркотичним засобом канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,955 грами, жителю АДРЕСА_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дачі змінено), за грошові кошти в сумі 300 (триста) гривень.

Крім цього, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за невстановлених слідством обставин, у невстановлений час та невстановленому місці, з метою подальшого збуту, повторно незаконно придбав наркотичні засоби канабіс (марихуану) у невстановленій кількості, переніс його за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_2 та зберігав з метою подальшого збуту.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, біля 19 год. 50 хв. 30.10.2024 року ОСОБА_7 , маючи повторний умисел на збут наркотичних засобів, з метою отримання матеріальної вигоди, неподалік місця свого фактичного проживання в АДРЕСА_3 , біля вказаного будинку повторно незаконно збув подрібнену речовину зеленого кольору рослинного походження, яка є наркотичним засобом канабісом (марихуаною), приблизною масою якого в перерахунку на суху речовину становить 2,380 грами, жителю АДРЕСА_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (анкетні дачі змінено), за грошові кошти в сумі 600 (шістсот) гривень.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Кременецького районного суду від 15.09.2025 року про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України в частині застосування ст. 69 КК України із призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі і застосуванням ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, оскільки застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що потягнуло також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилається на те, що ОСОБА_7 на досудовому розслідування при допиті, як підозрюваний показань не давав, посилаючись на ст. 63 Конституції України, а суді при розгляді справи просив повне дослідження усіх доказів, здобутих на підтвердження його вини, а лише після цього вказав, що вину визнає.

Наголошує на тому, що врахування одних і тих же обставин, як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є безпідставним.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, визнаючи необґрунтованими доводи прокурора про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, безпідставно врахував відношення обвинуваченого до скоєного, незначний розмір збутих речовин, ненастання шкідливих наслідків від його діяльності.

Посилається на те, що поза увагою суду залишилися тяжкість, суспільна небезпечність кримінального правопорушення, вчинення його молодою придатною до суспільно корисної праці людиною.

Вказує, що суд належним чином не врахував, що зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Зазначає, що без належної оцінки суду залишився той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 вчинив не вперше, а повторно, і кількість злочинних епізодів становить 4.

Наголошує на тому, що відповідно до наданих суду документів він є волонтером благодійної організації «Братерство ветеранів захисників України» з 09.12.2024, однак, його волонтерська діяльність почалась після повідомлення його про підозру за ч. 2 ст.307 КК України, а зарахування коштів у сумі 50 000 грн. на рахунок ЗСУ, здійснено в день судових дебатів та виходу суду до нарадчої кімнати.

Вважає, що утримання батька, інваліда II групи не може вважатися обставиною, яка пом`якшує покарання за відсутності належного обґрунтування в контексті застосування положень ст. 75 КК України, автоматично не свідчить про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника ОСОБА_8 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, вважають вирок законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді позбавлення волі. При цьому, призначаючи обвинуваченому покарання, суд правомірно застосував ст.69 КК України з огляду на наступне.

За змістом ч.1,2 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин (не менше двох), що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частині статті) Особливої частини цього кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (частини) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, зокрема тяжкий злочин, конкретні обставини справи, а саме кількість епізодів збуту наркотичних засобів, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Суд також встановив обставини, що пом`якшують покарання, до яких відніс повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, добровільне перерахування коштів в сумі 50000 гривень на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_7 має на утриманні та здійснює догляд за батьком, який є інвалідом 2 групи, займається волонтерством.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини вказують на відповідне ставлення ОСОБА_7 до скоєного, зокрема, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації та за відсутності обтяжуючих обставин, в своїй сукупності і співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що покарання за ч. 2 ст. 307 КК навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаних частин статтей, в даному випадку, є недоцільним і несправедливим.

Відтак рішення місцевого суду про застосування ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 307 КК, а також без призначення додаткового покарання, є обґрунтованим, ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо безпідставності застосування ст. 75 КК із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Колегія суддів вважає, що наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК, у своєму рішенні зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких колегія не вбачає.

Суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкі злочини, пов`язані із незаконним обігом наркотичних засобів, предметом якого був особливо небезпечний засіб - канабіс, кількість епізодів збуту.

Отже, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів- тяжкий, підвищену суспільну небезпеку, кількість епізодів збуту наркотичних засобів, відсутність обтяжуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні та здійснює догляд за батьком, який є інвалідом 2 групи, на даний час займається волонтерством та добровільно перерахував кошти в сумі 50000 гривень на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України під час оголошеного в державі воєнного стану.

Суд враховує також ставлення ОСОБА_7 до скоєного, зокрема, осуд своєї протиправної поведінки, бажання виправити ситуацію, що склалася та нести кримінальну відповідальність за вчинене. Окрім цього, сплата коштів у воєнний стан на підтримку Збройних Сил України не є такою, яка виправдовує обвинуваченого у вчиненні злочину, але свідчить про бажання обвинуваченого виправити наслідки вчиненого.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що наявні пом`якшуючі обставини, які в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим злочинів та дають підстави застосувати ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 КК України без призначення додаткового покарання.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання період його затримання з 30.10.2024 по 01.11.2024 з розрахунку день за день та перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 01.11.2024 по 18.12.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді