Єдиний унікальний № 371/844/25
Номер провадження № 1-кп/371/140/26
УХВАЛА

"06" січня 2026 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миронівка Київської області клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені 26 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110, за обвинуваченням

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Кіровокан Республіки Вірменія, адреса місця проживання : АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Харків, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Миронівка Київської області, адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки міста Попасна Луганської області, адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ,

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки міста Харків, адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця міста Джанкой, АРК, адреса місця проживання: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миронівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2023 року за №0000110, за обвинуваченням ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України.

У цьому кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, строк дії запобіжного заходу - до 10 січня 2026 року. Обвинуваченій ОСОБА_20 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці - до 10 січня 2026 року.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії обраних щодо обвинувачених запобіжних заходів.

Необхідність продовження строку дії запобіжних заходів прокурор мотивувала обґрунтованістю обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, а ОСОБА_21 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307 КК України, наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися та не зникли, неможливістю більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам.

Захисник ОСОБА_11 в судовому засіданні просив відмовити у задоволені клопотання про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 , просив застосувати більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений не переховувався, не перешкоджав досудовому розслідуванню, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. Вважає, що на даний час ризики, які прокурор зазначила в клопотанні відпали, а нових не навів. У разі неможливості зміни запобіжного заходу, просив зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_15 у судовому засіданні підтримав захисника ОСОБА_11 та просив зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити у задоволені клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_16 , просив застосувати більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого. Клопотання обґрунтовував тим, що обвинувачений не переховувався від слідства, перешкод не чинив, має постійне місце проживання, за місцем проживання має сталі, міцні соціальні зв`язки. Вважає, що на даний час ризики, які прокурор зазначив в клопотанні відпали, а доказів про наявність нових не надала. У разі неможливості зміни запобіжного заходу, просив зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_16 у судовому засіданні просив не продовжувати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, просив застосувати більш м`який запобіжний захід. У разі неможливості зміни запобіжного заходу, просив зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_17 , просив застосувати більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого, мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачений, не переховувався від досудового слідства, має родину, постійне місце проживання та роботи, має міцні сімейні та соціальні зв`язки. Вважає, що на даний час ризики, які прокурор зазначила в клопотанні, відпали, а доказів про наявність нових, не надала.

Обвинувачений ОСОБА_17 у судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора так як на даний час ризики, які прокурор зазначив в клопотанні відпали, а доказів про наявність нових не надала. Просив перерахувати заставу.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_19 , просив застосувати більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого. Клопотання обґрунтовував тим, що обвинувачений має постійне місце проживання та роботу, міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи добре характеризується. ОСОБА_19 не переховувався від досудового слідства, жодних перешкод досудовому розслідуванні не чинив. Вважає, що на даний час ризики, які прокурор зазначила в клопотанні відпали, а доказів про наявність нових не було надано в судовому засіданні. У разі неможливості зміни запобіжного заходу просив зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_19 у судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора так як ризики, які зазначенні не чим не підтверджуються, а нових прокурор не навів, просив перерахувати заставу.

Захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні не заперечував проти продовження запобіжного заходу ОСОБА_26 у виді тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_26 у судовому засіданні підтримала захисника в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_27 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_21 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У разі неможливості зміни запобіжного заходу просив зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_21 у судовому засіданні підтримав захисника в повному обсязі просив застосувати більш м`який запобіжний захід у разі неможливості зміни запобіжного заходу просив зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_11 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_20 дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обвинувачена ОСОБА_20 у судовому засіданні підтримала свого захисника, не заперечувала проти продовження їй запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Інші учасники судового провадження позицій щодо клопотання не висловлювали.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, як сторони обвинувачення так і сторони захисту, заслухавши учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_26 строку дії обраного їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне його задовольнити, зважаючи на наступне.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року відносно ОСОБА_26 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року відносно ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_6 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 10 січня 2026 року.

При вирішенні клопотання прокурора, суд враховує відомості про те, що ОСОБА_26 вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 31 січня 2025 року визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та піддана покаранню у виді 6 років позбавлення волі, вирок набрав законної сили.

Зважаючи на факт засудження обвинуваченої ОСОБА_26 до покарання у виді позбавлення волі, позицію обвинуваченої та її захисника стосовно можливості продовження строку дії запобіжного заходу, необхідність її участі в судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні, керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_26 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави (п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України), оскільки до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку її тримання під вартою неможливо провести розгляд кримінального провадження по суті.

Стосовно клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_17 строку дії обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за необхідне його задовольнити, зважаючи на таке.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_17 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року до 16 листопада 2025, із визначенням можливості внесення застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_17 було відмовлено у зміні запобіжного заходу. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_17 було продовжено запобіжний захід запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 10 січня 2026 року, визначено ОСОБА_17 заставу в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн, у національній грошовій одиниці.

Судом не встановлено обставин, які вказують на зникнення чи зменшення ризиків, факт існування яких було встановлено слідчим суддею на стадії досудового розслідування під час обрання ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та судом при вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_17 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості переховування від суду, можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, та неможливість більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам.

Інших ризиків судом не встановлено та прокурором не доведено в судовому засіданні.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, може бути перевірено лише за результатами судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене, на складність цього кримінального провадження, керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, суд вважає, що наявні підстави для продовження ОСОБА_17 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із можливістю зменшення розміру застави в розмірі 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку його тримання під вартою неможливо провести розгляд кримінального провадження по суті.

Клопотання ОСОБА_17 та його захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання судом не встановлено обставин, які вказують на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтованим є клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 строку дії обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року відносно ОСОБА_15 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, востаннє ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року - до 16 листопада 2025 року, із визначенням можливості внесення застави в розмірі 140 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 10 січня 2026 року, визначено ОСОБА_15 заставу у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 ( триста дві тисячі вісімсот) гривень у національній грошовій одиниці.

При розгляді клопотання колегією судів не встановлено обставин, які вказують на зникнення чи зменшення ризиків, існування яких підтверджено рішеннями слідчих суддів на стадії досудового розслідування та суду на стадії судового провадження при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд вважає доведеним факт наявності обґрунтованої підозри вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та наявності ризиків передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості переховування від суду, можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, неможливість більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам.

Інших ризиків судом не встановлено та прокурором не доведено в судовому засіданні.

Також, на думку суду, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, може бути перевірено лише за результатами судового розгляду кримінального провадження.

На підставі наведеного, враховуючи складність цього кримінального провадження, керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовжити ОСОБА_15 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із можливістю зменшення розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку його тримання під вартою неможливо провести розгляд кримінального провадження по суті.

Клопотання ОСОБА_15 та його захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання судом не встановлено обставин, які вказують на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_19 строку дії обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, востаннє ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року до 16 листопада 2025 року, із визначенням можливості внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб зменшено розмір застави відмовлення в зміні запобіжного заходу.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області 28 жовтня 2025 року захиснику обвинуваченого ОСОБА_19 ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_19 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 10 січня 2026 року, визначено ОСОБА_19 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень у національній грошовій одиниці.

Судом не встановлено обставин, які вказують на зникнення чи зменшення ризиків, існування яких підтверджено рішеннями слідчих суддів на стадії досудового розслідування та суду на стадії судового провадження при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

За умов обґрунтованої підозри вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, та неможливості більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам, продовження строку дії обраного запобіжного заходу є доцільним.

Інших ризиків судом не встановлено та прокурором не доведено в судовому засіданні.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, може бути перевірено лише за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, враховуючи складність кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_19 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи рішення про продовження ОСОБА_19 строку дії обраного під час досудового слідства запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд погоджується із доводами захисника про можливість зменшення розміру застави, визначеного ОСОБА_19 як альтернативного запобіжного заходу та вважає за необхідне, із можливістю зменшення внесення застави в розмірі 220 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку його тримання під вартою неможливо провести розгляд кримінального провадження по суті.

Клопотання ОСОБА_19 та його захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання судом не встановлено обставин, які вказують на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_21 строку дії обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає таким, що наявні підстави для його задоволення з огляду на наступне.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_21 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, востаннє ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року - до 16 листопада 2025 року, із визначенням можливості внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_21 зменшено заставу та визначено її у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень у національній грошовій одиниці. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року обвинуваченому

ОСОБА_21 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 10 січня 2026 року ,визначено ОСОБА_21 заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень у національній грошовій одиниці.

У судовому засіданні судом не встановлено обставин, які вказують на зникнення ризиків, існування яких було встановлено слідчим суддею на стадії досудового розслідування та судом під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості переховування від суду, можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, та неможливість більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам.

Інших ризиків судом не встановлено та прокурором не доведено в судовому засіданні.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, може бути перевірено лише за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Зважаючи на викладене, а також на складність цього кримінального провадження, керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_21 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд погоджується із доводами захисника про можливість зменшення розміру застави, визначеного ОСОБА_21 як альтернативного запобіжного заходу та вважає за необхідне, із можливістю зменшення внесення застави в розмірі 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку його тримання під вартою неможливо провести розгляд кримінального провадження по суті.

Клопотання ОСОБА_21 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання судом не встановлено обставин, які вказують на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтованим, по даній справі є клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 строку дії обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наступне.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року відносно ОСОБА_16 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, востаннє ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року до 16 листопада 2025 року із визначенням можливості внесення застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року обвинуваченому

ОСОБА_16 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 10 січня 2026 року, визначити ОСОБА_16 заставу у розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень у національній грошовій одиниці.

У судовому засіданні судом не встановлено обставин, які вказують на зникнення ризиків, факт існування яких встановлено слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості переховування від суду, можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, та не можливість більш м`якими запобіжними заходами запобігти цим ризикам.

Інших ризиків судом не встановлено та прокурором не доведено в судовому засіданні.

З огляду на наявні ризики та складність цього кримінального провадження, керуючись нормами ст. ст. 176, 177, 199, 315 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_16 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом із тим, суд вважає за необхідне зменшити розмір визначений ОСОБА_16 у якості альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, заставу в розмірі 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, може бути перевірено лише за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Клопотання ОСОБА_16 та його захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання судом не встановлено обставин, які вказують на те, що такий запобіжний захід як домашній арешт зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

В ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції». Колегія суддів вважає що, таке обмеження права обвинувачених на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, на думку суду дане кримінальне провадження відноситься до особливої категорії складності, яка визначається з урахуванням 12 обвинувачених, щодо яких здійснюється провадження, велику кількість епізодів кримінального правопорушення, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для вивчення у суді, судові засідання призначаються 2 рази на тиждень, а тому порушення строків тримання під вартою заявлене захисниками є безпідставним.

Крім того, загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у п.79 правової позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, який і вбачає колегія суддів із розгляду даного кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, а тому порушення розумних строків тримання під вартою, наведене стороною захисту немає під собою жодного належного обґрунтування.

Відповідно до практики ВС, суду слід мати на увазі, що перелік обставин, які слід враховувати при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, не є вичерпним та підлягає розширеному тлумаченню з огляду на фактичні обставини, встановлені у кримінальному провадженні.

З практики ЄСПЛ вбачаються, принципи конвенційного прецедентного права, як підстави для відмови в звільненні особи з-під варти, а саме 1. ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСППЛ «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969 року; 2. ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя ( рішення ЄСППЛ «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968 року).

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013, пар.99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) законності її продовжуваного тримання під вартою.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

В рішеннях Європейського суду існує розширене трактування терміну обґрунтована підозра, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року). Що будь-яка стороння особа може бути переконаною в тому, що ця особа причетна до даного кримінального провадження.

Даних про те, що обвинувачені не можуть утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

На підставі ст. 182 КПК України застава - це запобіжний захід, який полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України, п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2012 року № 27), застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді застави, відповідно до ст. 203 КПК України, діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії.

Застосовуючи до обвинувачених альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути ними внесений у будь-який момент, суд вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому вони проживають (перебувають) без дозволу суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 183, 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року, заборонивши ОСОБА_20 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , в період часу з 24.00 години до 06.00 години без дозволу на те суду.

Продовжити строк дії таких обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_20 , на строк до 24 години 06 березня 2026 року:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-завчасно та особисто повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 06 березня 2026 року та утримувати її в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_17 заставу в розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 299 520 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0018661, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

В зміні запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_15 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0018661, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

В зміні запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_16 заставу у розмірі 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 432 640 (чотириста тридцять дві тисячі шістсот сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0018661, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

В зміні запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_19 заставу у розмірі 220 (двісті двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 732 160 (сімсот тридцять дві тисячі сто шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0018661, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

В зміні запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24 години 06 березня 2026 року та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_21 заставу у розмірі 180 (сто вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 559 040 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: UA0018661, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Київській області.

В зміні запобіжного заходу - відмовити.

Обвинувачені або заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом терміну її дії.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 у разі внесення застави наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому вони проживають (перебувають) без дозволу суду;

-утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Визначити термін дії обов`язків, покладених на обвинувачених у разі внесення застави, з дня внесення застави до 24 години 06 березня 2026 року.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , що у разі невиконання покладених на них згідно цієї ухвали обов`язків, а також, якщо вони, будучи належним чином повідомлені, не з`являться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлять про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 09 січня 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3