ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2392/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/336/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 190, ч.4 ст.185 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року за ч.2 ст. 186, ч.ч.1,3 ст. 190 КК України до покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 3 (три) роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, призначено основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 постановлено виконувати самостійно.

Судом вирішено питання судових витрат.

Згідно з вироком суду, у ОСОБА_7 09.06.2024 року виник умисел заволодіти чужим майном шляхом обману. Реалізуючи його, 09.06.2024 року близько 13:00 год, перебуваючи поблизу залізничного вокзалу за адресою Привокзальний майдан, 1 у м.Тернополі, неподалік овочевого ринку, маючи на меті заволодіти чужим майном ОСОБА_7 з корисливого мотиву, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і настання суспільно - небезпечних наслідків, побачивши не знайомого ОСОБА_9 підійшов до нього і умисно попросив мобільний телефон, пояснивши що необхідно зателефонувати, вводячи в оману, не маючи наміру його повертати. ОСОБА_9 погодився і передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон марки «Samsung» Galaxy A35. Отримавши від ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung» Galaxy A35 5G, моделі «SM-A356B/DS», кольору визначеного виробником «Awesome Navy», об`ємом пам`яті 8/256 GB, вартістю 13 034, 08 грн. ОСОБА_7 пішов з ним та 09.06.2024 року в 16:43 год. здав його у ломбард ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс», що знаходиться за адресою м.Тернопіль вул.Мазепи, 5, спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 13 034 гривень 08 копійок.

Також, 19.08.2024 року у ОСОБА_7 , який перебував по вул.Соломії Крушельницької у м.Тернополі поблизу Тернопільської обласної ради повторно виник умисел заволодіти чужим майном шляхом обману. Реалізуючи його, 19.08.2024 року зранку, перебуваючи по вул.Соломії Крушельницької у м.Тернополі поблизу Тернопільської обласної ради, маючи на меті заволодіти чужим майном, діючи умисно з корисливого мотиву, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, побачивши знайомого ОСОБА_10 підійшов до нього і попросив мобільний телефон, пояснивши, що необхідно зателефонувати, з метою введення в оману, не маючи наміру повертати його. ОСОБА_10 погодився і передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон марки «Redmi 9C». У такий спосіб ОСОБА_7 умисно заволодів мобільним телефоном марки «Redmi 9C» NFC, моделі «M2006C3MNG», виробника «Xiaomi», об`ємом пам`яті 3 GB RAM 64GB ROM, кольору визначеного виробником «Midnight Gray», вартістю 3088 грн. 07 коп., який належить ОСОБА_10 ..

Надалі, ОСОБА_7 пішов з місця вчинення злочину та 21.08.2024 року в 14:54 год. здав мобільний телефон у ломбард ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс», що за адресою м.Тернопіль вул.Мазепи, 5, спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 3088 грн. 07 коп.

Верховною Радою України 24.02.2022 року прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. В подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та скасований не був.

В умовах воєнного стану 19.08.2024 року в ОСОБА_7 виник умисел таємно викрасти чуже майно. Так, 19.08.2024 року ОСОБА_7 вирішив оглянути отриманий від ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Redmi 9C» NFC, моделі «M2006C3MNG», виробника «Xiaomi», об`ємом пам`яті 3 GB RAM 64GB ROM, кольору визначеного заводом-виробником «Midnight Gray», який попередньо отримав шляхом обману, де виявив мобільний додаток «Приват24» і у нього виник умисел заволодіти чужими грошима. Реалізуючи свій умисел ОСОБА_7 19.08.2024 року в 12:35 год., перебуваючи по вул.Бенцаля у м.Тернополі, з метою особистого незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків умисно за допомогою раніше отриманого мобільного телефону марки «Redmi 9C» NFC, який обладнаний сім-карткою з номером мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , котрий вказаний як фінансовий номер клієнта АТ КБ «ПриватБанк», отримавши доступ до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 , який відкритий на ОСОБА_10 викрав гроші двома транзакціями на загальну суму 6900 гривень, шляхом зняття готівки з банкомату, який знаходиться по вул.Бенцаля, 3/19 у м.Тернополі. Внаслідок цього ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 6900 грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за скоєні ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185, ч. 2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що призначене покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду від 22.08.2025 року є суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не застосування положень ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

Апелянт зазначає, що враховуючи інформацію про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин покарання та відсутність обтяжуючих, що шкода завдана потерпілим відшкодована, а також те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, проживає з сім`єю та на його утриманні перебуває малолітня дитина, не вчинив нових злочинів, його виправлення можливе без відбування покарання.

Посилається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав себе винним, послідовно розповів про обставини вчиненого ним злочину.

Зазначає, що вона, як захисник ОСОБА_7 , не була присутньою під час проголошення вироку, а копію вироку отримала 03.09.2025 року, тому вважає, що є підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає вирок законним, обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи захисника про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є суворим, то такі доводи, є необґрунтованими.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання враховується ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форма вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 190 та ч.4 ст. 185 КК України, які законом віднесено до категорії тяжких та нетяжких, особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, його стан здоров`я- хворіє на розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, врахував, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся, відшкодував потерпілим шкоду, на утриманні в нього малолітня дитина, взяв до уваги досудову доповідь Тернопільського районного відділу Філії ДУ "Центр пробації" в Тернопільській області, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (в тому числі для окремих осіб) та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, правомірно призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі за ч.2 ст. 190 КК України та у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України основне покарання, нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст. 185 КК України, застосувавши правила сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 70 КК України.

Окрім того, суд взяв до уваги, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ОП ВС в від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 щодо застосування положень ч.4 ст. 70 КК України - якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Також, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням наведеного, суд правильно вказав, що покарання призначене за даним вироком та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року не підлягають поглиненню, частковому чи повному складенню, а кожен вирок слід виконувати самостійно.

Доводи апелянта про наявність підстав для застосування при призначенні обвинуваченому ст. 75 КК України, є необґрунтовані, оскільки нових пом`якшуючих обставин чи даних про особу обвинуваченого для застосування ст.75 КК України, окрім тих, які суд врахував при застосуванні ст.69 КК України, апелянт в апеляційній скарзі не навів та в суд апеляційної інстанції не представив.

За таких обставин, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання, буде сприяти запобіганню вчиненню ним нових злочинів, тому підстав для пом`якшення покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни вироку.

Щодо посилання апелянта на поновлення строку на апеляційне оскарження, вказуючи, що захисник не була присутньою під час проголошення вироку, а копію вироку отримала 03.09.2025 року, то такі, відповідно до ст. 395 КПК України не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки строк на апеляційне оскарження розпочинається з дня проголошення вироку і законодавець не пов`язує цей строк з моментом отримання захисником копії вироку. Однак, колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості про вручення вироку обвинуваченому в день його проголошення. За таких обставин, строк на апеляційне оскарження ОСОБА_7 слід поновити, визнавши причини його пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді