Справа № 129/2194/24
Провадження №11-кп/801/73/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції клопотання прокурора відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до ЄРДР за №0000096 від 11.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегове Старобешівського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, із середньою освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває кримінальне провадження

за апеляційною скаргою прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.07.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до ЄРДР за №0000096 від 11.04.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Прокурор відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 подав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 за ст. 336 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що вироком Гайсинського районного Вінницької області від 24.07.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробування з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Однак ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дати, час та місце судових засідань жодного разу на виклики до апеляційного суду не з`явився, поважність

нез`явлення в судові засідання обвинувачений не підтвердив та проявив неналежну процесуальну поведінку.

За таких обставин, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п.1,4 ч.1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати домашній арешт, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати домашній арешт, обговоривши доводи клопотання прокурора, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вироком Гайсинського районного Вінницької області від 24.07.2025 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.336 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо в період іспитового строку тривалістю два роки він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 змінено на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків у кримінальному провадженні №0000096: прибувати до суду за першою (кожною) вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, строк дії обов`язків не більше ніж 60 днів з дня ухвалення вироку суду.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти із залу суду у зв`язку із зміною запобіжного заходу.

Прокурором Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій прокурор просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 366 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

В провадженні апеляційного суду кримінальне провадження за обвинуваченням обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України з 27.08.2025 року.

В судові засідання ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся, а саме 18.09.2025 року, 23.10.2025 року, 06.11.2025 року, 13.11.2025 року, на підтвердження поважності неявки до суду будь-яких документів не надавав.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.11.2025 року оголошено в розшук ОСОБА_7 та надано дозвіл на затримання органами поліції з метою приводу до апеляційного суду для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

17.01.2026 року, на виконання ухвали суду ОСОБА_7 затримано Гайсинським РУП ГУНП у Вінницькій області.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду проявив неналежну процесуальну поведінку, без поважних причин не з`являвся до Вінницького апеляційного суду та фактично перешкоджав суду здійснити судовий розгляд.

З урахуванням доводів клопотання прокурора, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , звертає увагу на те, що неявка у судове засідання ОСОБА_7 свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховування від суду.

З метою забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням особи ОСОБА_7 , обставин вчинення кримінального правопорушення слід обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 грн, у разі внесення якої покласти обов`язки відповідно до ст. 194 КПК України прибувати за кожною вимогою до суду під час розгляду кримінального провадження, не відлучатися із місця свого проживання та не змінювати його без дозволу суду.

Посилання захисника на п.3 ч.2 ст. 183 КПК України суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 13.11.2025 року перебував у розшуку, що свідчить про те, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду,

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, суд апеляційної інстанції ,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора зодоволити.

Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Нараївка Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованому в АДРЕСА_2 , проживаючому в АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначити розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 грн, у разі внесення якої покласти обов`язки відповідно до ст. 194 КПК України прибувати за кожною вимогою до суду під час розгляду кримінального провадження, не відлучатися із місця свого проживання та не змінювати його без дозволу суду, про що оголосити йому під розписку.

Виконання ухвали доручити органам Національної поліції, Вінницькій установі виконання покарань №1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4