ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/659/25 Справа № 697/1577/22 Категорія: ч.2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої

-захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2025 року, яким

ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, відноситься до категорії осіб які мають ІІІ групу інвалідності, раніше не судимого,

- за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

визнано ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_11 .

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення а саме: з 31.08.2022 по 02.09.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення на один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 9061, 44 грн. (дев`ять тисяч шістдесят одна грн. 44 коп.).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_12 від 07.09.2022 у справі №711/4281/22, пров. № 1-кс/711/1348/22 та арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_12 від 07.09.2022 у справі №711/4283/22, пров. № 1-кс/711/1349/22 скасований.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

встановила:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_11 визнаний винуватим і засуджений за те, що він, 31.08.2022 близько 05 год. 30 хв. керуючи вантажним автомобілем «МАК ТСЕ 8.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаюсь по автодорозі сполученням Канів-Черкаси зі сторони с. Гамарня в напрямку с. Яблунів Черкаського району Черкаської області, перебуваючи на 5 км + 150 м вказаної автодороги, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу руху зустрічних транспортних засобів та допустив зіткнення з автобусом «ПАЗ 4234- 04», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку руху.

У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник в інтересах обвинуваченого в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_11 покарання. Звільнити його від відбування покарання за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Захисник вважає, що для правильного застосування норм права, що регулюють призначення покарання й інституту умовного звільнення, необхідно враховувати не тільки тяжкість діяння, а й конкретні дані про особу винного, його поведінку до і після вчинення злочину, установлені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Районний суд не зважив на те, що ОСОБА_11 притягується до кримінальної відповідальності вперше, характеризується позитивно, є батьком трьох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, є учасником бойових дій, на час вчинення ДТП був працевлаштований, на спеціальних обліках не перебуває, тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, ОСОБА_11 визнав провину, щиро розкаявся в судовому засіданні перед потерпілою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, доводи потерпілої та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили рішення суду залишити без змін, обвинуваченого та його захисників, які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили змінити вирок в частині призначеного покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_14 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах наведених у вироку ґрунтуються на обґрунтованих доказах, який визнав вину в повному обсязі та повністю погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи, яка розглянута в порядку ст.349 КПК України.

Апеляційна скарга захисника зводиться до незгоди з призначеним ОСОБА_11 покарання, в зв`язку з чим просить застосувати положення ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання з випробуванням, з покладенням на нього відповідних обов`язків, тому колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до статті 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про пом`якшення останньому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України безпідставними, з огляду на наступне.

При призначенні покарання, місцевий суд не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України. Врахував при цьому дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, який відноситься до третьої категорії осіб з інвалідністю, вчинив тяжкий необережний злочин, на спеціальних обліках не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, вину визнав в повному обсязі, що свідчить про його відношення до скоєного, думку потерпілої, яка просила залишити апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого без задоволення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, тому дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України в мінімальному розмірі у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в розумінні положень ст.50 КК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника, що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , що вирок районного суду надто суворий, є всі підстави для пом`якшення останньому покарання із застосуванням ст.75 КК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (Постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Згідно із приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш як 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ОСОБА_14 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, який згідно з вимогами ст.12 КК є тяжким злочином.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого, щирого каяття, відсутність обтяжуючої покарання обставини, наявність пом`якшуючої покарання обставини, наявність дітей на утриманні, колегія суддів враховує позицію потерпілої, які наполягали на реальному позбавленні волі обвинуваченого, а також звертає увагу на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель батька потерпілої, які є непоправними, обвинувачений взагалі не відшкодував шкоду, в тому числі під час апеляційного розгляду, тому відсутні підстави для застосування вимог ст.75 КК України, а покарання саме в такому розмірі, яке є мінімальним буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин та виключно позитивні дані про особу обвинуваченого, у даному випадку дають можливість призначення лише мінімального основного покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Обираючи вид та мінімальний строк покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , місцевий суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте класифікується, як тяжкий злочин, основною причиною його вчинення стало грубе порушення ОСОБА_11 вимог ПДРУ, а саме: був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу руху зустрічних транспортних засобів та допустив зіткнення з автобусом «ПАЗ 4234- 04», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку руху. У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Місцевим судом було враховано низку обставин при визначенні розміру та виду покарання, що є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Доводи зазначені захисником в апеляційній скарзі, які на думку останнього є підставою для пом`якшення призначеного Гордієнку покарання були в достатній мірі враховані судом під час визначення виду та розміру покарання, однак дані обставини, характеризуючи дані обвинуваченого не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Місцевим судом при визначенні розміру і виду покарання Гордієнку в достатній мірі враховані конкретні обставини кримінального провадження, непоправні наслідки, думка потерпілої, які у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді ізоляції від суспільства з призначенням мінімального строку, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом вимог статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного Гордієнку остаточного покарання через його м`якість, в апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого слід залишити без задоволення.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2025 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя

Судді -