Дата документу 05.01.2026 Справа № 331/2741/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2741/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/219/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 05 січня 2026 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Олександрівського (Жовтневого) районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначено їй покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у вигляді пробаційного нагляду ухвалено обчислювати з дня постановки ОСОБА_6 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2024 року (ЄУН 331/2235/24, провадження 1-кс/331/763/2024).

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 19 липня 2016 року) на користь ОСОБА_10 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - 6300 (шість тисяч триста) гривень 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати. Постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження №331/2741/24 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставами для скасування вироку є:

- не встановлення умислу у обвинуваченої на вчинення шахрайства.

Суд першої інстанції неправильно оцінив докази та не врахував відсутність прямого чи непрямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману. Відповідно до ч.1 ст. 24 КК України, умисел є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину. ОСОБА_6 не мала наміру вводити когось в оману чи отримати неправомірну вигоду;

- неповне дослідження доказів.

Суд не допитав потерпілу, пояснення якої могли підтвердити відсутність умислу на скоєння кримінального правопорушення та те, що ОСОБА_6 діяла добросовісно, вважаючи свої дії законними. Також, не було належним чином досліджено документи, що підтверджують відсутність корисливої мети;

- порушення права на захист.

Суд першої інстанції не врахував позицію захисту та не надав належної оцінки аргументам про відсутність складу злочину. Це суперечить ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 20 КПК України;

- невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Судові висновки ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст.373 КПК України. Відсутність доказів прямого умислу виключає можливість кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 190 КК України;

- сторона захисту вважає, що спір носить цивільно - правовий характер та ОСОБА_10 мала всі підстави для звернення до суду з позовною заявою у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також, має враховуватись якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів його надійність та точність. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Зокрема, доказування має випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сторона захисту керується пунктом 2 статті 6 Конвенції з прав людини, що проголошує право на презумпцію невинуватості. Ця міжнародно - правова доктрина закріпилась у відповідному рішення ЄСПЛ.

Сторона захисту також керується принципом передбачуваності, в тому числі, які закріплені в міжнародних нормах універсального характеру.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду в частині вирішення долі речових доказів - змінити у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням обов`язків, визначених ст. 59-1 КК України. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 6300 грн, заявлених у першому цивільному позові.

Керуючись ст.96-1 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію знаряддя вчинення кримінального правопорушення - планшетного пристрою марки «НUAWEI Т1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільного телефону марки «REDМІ», ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що знаряддям кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, вчиненого ОСОБА_6 , були планшетний пристрій марки «HUAWEI Т1-Р21L» та мобільний телефон марки «REDМІ», які визнані речовими доказами, оскільки саме за їх допомогою вона розмістила на платформі онлайн-оголошень «OLX.UA» оголошення щодо продажу собаки, листувалась з потерпілою ОСОБА_10 , відправляла їй фото і відео собаки, яку насправді не мала наміру продавати та переправляти, а в подальшому шляхом обману заволоділа грошима потерпілої.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та доля речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, судом при прийнятті рішення досліджено низку письмових доказів, зокрема протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26 січня 2024 року, протокол огляду інформації на диску від 29 січня 2024 року, отриману від АТ «Ощадбанк», яким встановлено, що банківська карта НОМЕР_5 належить ОСОБА_6 , саме на цю карту відбулось зарахування грошових коштів від ОСОБА_10 . Також досліджені протокол обшуку від 17 квітня 2024 року, відповідно до якого за адресою АДРЕСА_3 , де знаходилась ОСОБА_6 та її цивільний чоловік ОСОБА_11 , вилучено банківську карту НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , планшетний пристрій марки «НUAWEI Т1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «REDМІ», ІМЕІ 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 НОМЕР_4 ; ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2024 року, якою накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку (вищевказані банківську карту, мобільний телефон та планшетний пристрій), та в якій зазначено, що володільцем цих речей є ОСОБА_6 ; протоколи огляду речей обвинуваченої від 17 квітня 2024 року, які були вилучені під час проведення обшуків за місцем її проживання, які підтверджують їх приналежність ОСОБА_6 .

За таких обставин, судом при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 не враховано вимоги ст.ст. 96-1, 96-2 КК України та безпідставно не застосовано і спеціальну конфіскацію до речових доказів - мобільного телефону планшетного пристрою, які використовувались обвинуваченою як засоби та знаряддя кримінального правопорушення.

Згідно з вироком суду, у вересні 2023 року ОСОБА_12 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, опублікувала на платформі онлайн-оголошень «OLX.UA» оголошення за № НОМЕР_6 про продаж собаки породи «Кане Корсо» вартістю 6000 гривень, не маючи наміру подальшої її продажі.

Так, 13 вересня 2023 року у невстановлений час, потерпіла ОСОБА_10 знайшла на платформі онлайн-оголошень «OLX.UA» вищевказане оголошення щодо продажу собаки та зв`язалась з продавцем по вказаному в ньому номеру телефону НОМЕР_7 .

У подальшому, спілкування потерпілої ОСОБА_10 з продавцем продовжилось у застосунку «Viber», профіль якого прив`язаний до належного ОСОБА_12 мобільного номеру телефону НОМЕР_8 . У ході такого спілкування потерпіла ОСОБА_10 та ОСОБА_6 дійшли домовленостей щодо продажу останньою собаки породи «Кане Корсо», шляхом її перевезення приватним водієм, за умови сплати ОСОБА_10 передплати в розмірі 3300 гривень за послуги перевізника, шляхом перерахування їх на банківську карту емітовану ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_5 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи введеною в оману та помилково впевненою в тому, що здійснює передплату за купівлю собаки, 14 вересня 2023 року о 21 годині 30 хвилин, використовуючи мобільний застосунок «Приват24», з власної банківської карти емітованої АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_9 здійснила переказ коштів в сумі 3300 гривень на банківську карту № НОМЕР_5 , емітовану ПАТ «Державний ощадний банк України», відкриту на ім`я ОСОБА_6 , якими остання розпорядилась на власний розсуд, обернувши їх на власну користь шляхом обготівкування та розрахунку за різні послуги та покупку товару. У подальшому ОСОБА_6 не виконала свої зобов`язання перед потерпілою ОСОБА_10 щодо продажу собаки.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій протиправний намір, переконала потерпілу ОСОБА_10 перерахувати на вищевказану карту частину вартості за продаж собаки, у зв`язку з чим ОСОБА_10 , будучи введеною в оману, 18 вересня 2023 о 18 годині 20 хвилин, використовуючи мобільний застосунок «Приват24», з власної банківської карти емітованої АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_9 здійснила переказ коштів в сумі 3000 гривень на банківську карту № НОМЕР_5 , емітовану ПАТ «Державний ощадний банк України» відкриту на ім`я ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_6 , не маючи дійсного наміру продавати потерпілій ОСОБА_10 собаку, розпорядилася грошовими коштами останньої на власний розсуд, витративши їх на власні потреби у різних торгових мережах Олександрівського району м. Запоріжжя, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 6300 гривень.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; та, водночас, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та, водночас, підтримав апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст.190 КК України.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 визнала себе винуватою, однак, надаючи показання, зазначила, що не мала наміру вчинити шахрайські дії, собаку хотіла продати потерпілій, але так склалися життєві обставини, що не змогла собаку передати.

Щодо обставин, викладених у обвинувальному акті, зазначила, що дійсно на сайті оголошень ОЛХ розмістила своє оголошення про продаж собаки. Собака у неї була, однак у зв`язку із зміною сімейних обставин, вона більше не мала можливості утримувати та виховувати такого великого собаку. Підтвердила, що дійсно обмінювалася повідомленнями із потерпілою, і долучені до матеріалів провадження скріншоти переписки відповідають дійсності. Вказала, що мала намір відправити потерпілій собаку, після отримання грошей на дорогу, однак перевізника не замовила, оскільки була зайнята іншими справами. Зрештою, собаку вона продала іншій особі, грошові кошти потерпілі не повернула, чекає відповідного рішення суду.

У судових дебатах вказала, що готова повернути кошти потерпілій, згодна на запропоновані прокурором вид та міру покарання.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи фактично на не визнання своєї вини ОСОБА_6 вина останньої у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Потерпіла з`являлася у судове засідання 17 лютого 2025 року для надання показань, однак у судове засідання не з`явилася обвинувачена. З огляду на неявку обвинуваченої, судове засідання було відкладене, а обвинувачена піддана примусовому приводу. У судовому засіданні потерпіла пояснила, що у наступні засідання з`явитися не зможе, у зв`язку із від`їздом за кордон. У матеріалах кримінального провадження є письмова заява потерпілої, згідно з якою вона підтримує поданий цивільний позов, кримінальне провадження просить розглянути за її відсутності.

З урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд ухвалив розгляд кримінального провадження проводити без участі потерпілої.

Суд першої інстанції послався також на письмові докази.

Під час розгляду провадження досліджений протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26 січня 2024 року проведений на підставі постанови прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_13 від 27 грудня 2023 року. Дізнавачем у АТ «Ощадбанк» вилучено інформацію, на CD-R. Протокол огляду інформації на диску від 29 січня 2024 року, отриману від АТ «Ощадбанк». При огляді диску було виявлено 9 файлів. З вмісту файлів встановлено, що банківська картка НОМЕР_5 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Запоріжжя, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 . При відкритті файлу «UA1390847.htm» виявлено інформацію, що стосується руху коштів по банківській картці НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_6 , а саме зарахування коштів від потерпілої 14 вересня 2023 року в сумі 3300 грн та 18 вересня 2023 року у сумі 3000 грн. Аналізуючи вміст файлу, а саме рух коштів по банківській картці НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_6 , було виявлено зарахування грошових коштів від інших осіб, розрахунки через мережу Інтернет (казино, букмекери), 15 вересня 2023 року виявлено розрахунок на суму 214,5 грн у кафетерії «бочка», що знаходиться у м. Запоріжжя, а також отримання готівки у сумі 1701 грн та 1146 грн в магазині АТБ №1286, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Глісерна, буд.6. У подальшому з банківської картки НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_6 , були розрахунки та зняття коштів в магазині АТБ №1286, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Глісерна, 6. Були виявлені розрахунки і в інших закладах м.Запоріжжя. У подальшому було встановлено зняття коштів загальною сумою 1000 грн за допомогою АТМ, що знаходиться в м.Запоріжжя, пр. Соборний, 177. Під час зняття коштів було виявлено фото з банкомату. До протоколу долучено скрін-шоти оглянутих файлів на диску.

Досліджений протокол обшуку від 17 квітня 2024 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2024 року (провадження №1-кс/331/736/2024). Старшим дізнавачем у присутності понятих, а також власника майна ОСОБА_11 , за участю оперуповноважених СКП та ОСОБА_6 проведено обшук приміщення квартири АДРЕСА_4 . Так ОСОБА_11 добровільно було видано банківську карту НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «REDMI» в корпусі темно-синього кольору, ІМЕІ 1 НОМЕР_10 , НОМЕР_11 з двома сім-картами НОМЕР_12 та НОМЕР_13 , пластиковий пристрій марки «HUAWEI TI-A21L», ІМЕ1 НОМЕР_2 з сім-карткою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_14 .

Крім того, досліджений протокол обшуку від 17 квітня 2024 року, проведений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2024 року (провадження №1-кс/331/734/2024). Старший дізнавач СВ відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 в присутності понятих, а також власника майна ОСОБА_15 , за участю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 речей, які б становили інтерес для кримінального провадження не виявив.

У судовому засідання дослідженні надані прокурором рапорти оперативних співробітників, якими встановлено належність мобільних телефонів, місця проведення з`єднань, анкетні дані обвинуваченої.

Також, досліджений протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 квітня 2024 року, проведений на підставі постанови старшого дізнавача СД відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 про проведення процесуальних дій на іншій території відповідно до ч.6 ст. 218 КПК України. Дізнавач ВД ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_16 в присутності понятих провела пред`явлення для впізнання скріплених фотознімків ОСОБА_10 . Так ОСОБА_10 повідомила, що може впізнати особу, оскільки спілкувалась з нею по відеозв`язку: вік приблизно 30-35 років, овальне обличчя, ніс великий «картоплею», тонкі губи. ОСОБА_10 під номером «3» впізнала особу, з якою спілкувалась з приводу купівлі собаки породи «Кане Корсо» за ознаками - великий ніс «картоплею», тонкі губи. Овальне обличчя, дугоподібні тонкі брови. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 квітня 2024 року, під номером «3» зображена ОСОБА_6 .

Оглянута у судовому засідання інформація, надана начальником сектору інформаційної безпеки користувачів відділу підтримки користувачів ТОВ «ЄМАРКЕТ Україна» надана на запит слідчого, щодо розміщення оголошень користувачів з номерами телефону НОМЕР_8 , НОМЕР_7 . Встановлено, що за номером телефону НОМЕР_12 (і деякими іншими) зареєстрований користувач « ОСОБА_17 ». Користувач розміщувала два оголошення щодо продажу собаки ОСОБА_18 , оголошення щодо продажу собаки Доберман, оголошення щодо продажу собаки Пітбуль.

Також, досліджені протоколи огляду речей обвинуваченої, як були вилучені під час проведення обшуків за місцем її проживання. Протокол огляду від 17 квітня 2024 року мобільного телефону марки «REDMI», ІМЕ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , у телефоні дві сім картки оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номерами НОМЕР_12 та НОМЕР_13 . Додаток «телеграм» з номером телефону НОМЕР_15 . Під час огляду листувань виявлено контакт, який підписаний як « ОСОБА_19 » з номером телефону НОМЕР_14 . В ході огляду контактів виявлено контакт, який підписаний як « ОСОБА_20 » з номером телефону НОМЕР_7 ; протокол огляду від 17 квітня 2024 року планшетного пристрою марки «HUAWEI T1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 з сім-картою ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_14 . Під час огляду додатку «CHROME», виявлено сайт «m.olx.ua» з профілем на ім`я « ОСОБА_21 ». На час огляду активних оголошень на сайті немає, одне неактивне оголошення з «Продам щенка черно подпалого добермана 4,5 месяца. Чистокровный» вартістю 5000 гривень, контактний номер телефону НОМЕР_12 , а також місцезнаходження - Запоріжжя, Хортицький район. Листування з трьома користувачами з приводу вищевказаного оголошення; протокол огляду від 17 квітня 2024 року банківської карти НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , емітована ПАТ «Державний ощадний банк України» з номером НОМЕР_5 , строк дії 06/28, « ОСОБА_22 ».

Судом оглянуті надані потерпілою підтвердження сплати грошових котів: дублікат чека TS209823 від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_10 , 18 вересня 2023 року зробила переказ на карту « НОМЕР_16 » з карти « НОМЕР_17 » у сумі 3000 грн; та дублікат чека TS209823 від 02 жовтня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_10 , 14 вересня 2024 року зробила переказ на карту « НОМЕР_16 » з карти « НОМЕР_17 » у сумі 3300 грн.

У судовому засіданні оглянуті надані потерпілою ОСОБА_10 скрін-шоти листування її з абонентом під назвою «Аля» про придбання цуценя породи Кане Корсо. Аля запевняє, що цуценя здорове, розповідає особливості годування та догляду, та запевняє, що організує доставку до м. Чергнігів автомобілем, надсилає фото собаки. Абонент « ОСОБА_23 » зазначає про необхідність оплати завдатку, абонент «Аля» надсилає свої документи, після чого ОСОБА_10 надсилає докази грошових переказів та адресу доставки цуценя. Абонент « ОСОБА_23 » запевняє ОСОБА_10 , що направить їй тварину. 28 вересня 2023 року абонент «Аля» вказує, що собака виїхала із Запоріжжя і скоро прибуде до м. Чернігів. З 28 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року абонент «Аля» на повідомлення потерпілої не відповідала. Аналогічного змісту електронні документи виявлені протоколом огляду предмету від 23 квітня 2024 року диску CD-R диску, який було надано потерпілою ОСОБА_10 .

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення.

Так, відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_10 , поданої на ім`я начальника ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_24 , остання просить провести перевірку за фактом шахрайських дій по відношенню до неї та повідомляє про те, що нею було здійснено грошовий переказ на банківську карту (із зазначенням її номеру) двома платежами 3000 грн та 3000 грн за придбання цуценя породи «Кане-Корсо», але цуценя отримано потерпілою не було, продавець на зв`язок не виходить.

Згідно з відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 квітня 2024 року, потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_6 як особу, з якою спілкувалась з приводу купівлі собаки породи «Кане Корсо».

Показання потерпілої узгоджуються з наданими нею скріншотами її листування з абонентом під назвою «Аля» з приводу купівлі-продажу собаки.

Також, потерпілою надані відповідні чеки на підтвердження здійснення нею грошових переказів на банківську карту обвинуваченої ОСОБА_6 .

Ставити під сумнів правдивість відомостей, які надані потерпілою, жодних підстав немає, оскільки вони підтверджуються дослідженими доказами.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо існування цивільно-правових відносин між обвинуваченою та потерпілою, та, відповідно, відсутності в діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, колегія суддів доходить таких висновків.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2025 року, справа № 461/15229/13, провадження № 51-1251 км 24, зазначив про таке.

Відповідно до ст.190 КК України, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, необхідно виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально караного злочину від цивільно-правової угоди необхідно здійснювати не за тим, як оформлені укладені між сторонами договори, а за тим, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, йдеться про шахрайство (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 755/10138/16-к).

Тобто, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин,за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки вчиненого як злочину, передбаченого ст. 190 КК (постанова Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250 кс 16).

Існування між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі, виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Під обманом необхідно розуміти повідомлення неправдивих відомостей або свідоме приховування замовчування певних обставин, повідомлення про які було обов`язковим і які мали суттєве значення для поведінки потерпілого.

У свою чергу суб`єктивна сторона складу злочину характеризується такими юридичними ознаками, як прямий умисел, корисливі мотив і мета.

Зміст прямого умислу утворюють два моменти - інтелектуальний і вольовий. Інтелектуальний мотив визначається усвідомленням суспільно небезпечного характеру вчиненого діяння і передбачення суспільно небезпечних наслідків, в той час як вольовий - бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, які передбачаються винною особою.

Вчиняючи шахрайство, винна особа цілком усвідомлює суспільну небезпечність самого діяння, тобто фактичну сторону діяння та його суспільне значення, усвідомлює об`єкт та предмет злочину, цінність матеріальних благ та інших предметів спеціального призначення, усвідомлює спосіб вчинення злочину, той факт, що свідомо вводить потерпілого в оману шляхом обману чи зловживання довірою, що останній лише зовнішньо добровільно передає їй предмет злочину, тоді як фактично ця воля потерпілого є фіктивною, усвідомлює факт заволодіння майном, правом на майно чи предметами спеціального призначення.

Отже, об`єктивна та суб`єктивна сторони шахрайства як конкретного акту вольової поведінки суб`єкта злочину перебувають у тісному взаємозв`язку та взаємообумовленості. Вчинюване шляхом обману чи зловживання довірою заволодіння майном, правом на майно, предметами спеціального призначення є свідомим та вольовим діянням, яке обумовлено потребами, інтересами винної особи, прагненням досягнення конкретного результату свідомо обраним шляхом.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, показання потерпілої, а також письмові докази, слушно зазначив, що про наявність мотиву у ОСОБА_6 саме на заволодіння грошовими коштами потерпілої, свідчить, зокрема, листування між ними, у якому обвинувачена запевняє, що собаку відправила, тоді як точно знала, що цього не робила. Крім того, обвинувачена просто перестала відповідати на повідомлення потерпілої.

Зазначене підтверджує те, що в діях обвинуваченої був прямий умисел, корисливий мотив і мета, якими характеризується шахрайство, на відміну від цивільно-правових відносин.

Перевіряючи доводи захисника щодо проведення судового розгляду за відсутності потерпілої, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначив суд у вироку, потерпіла з`являлася у судове засідання 17 лютого 2025 року для надання показань, однак у судове засідання не з`явилася обвинувачена. З огляду на неявку обвинуваченої, судове засідання було відкладене, а обвинувачена піддана примусовому приводу. У судовому засіданні потерпіла пояснила, що у наступні засідання з`явитися не зможе, у зв`язку із від`їздом за кордон. У матеріалах кримінального провадження є письмова заява потерпілої, згідно з якою вона підтримує поданий цивільний позов, кримінальне провадження просить розглянути за її відсутності.

З урахуванням думки учасників кримінального провадження, суд ухвалив розгляд кримінального провадження проводити без участі потерпілої.

Беручи до уваги те, що потерпіла була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду провадження, проте звернулась до суду із заявою про проведення судового розгляду за її відсутністю, оскільки вона не має можливості брати участь у судових засіданнях з об`єктивних причин, а саме - виїзд за кордон, колегія суддів не убачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства у тому, що судовий розгляд був проведений за відсутності потерпілої.

Окрім того, сама потерпіла ОСОБА_10 не зверталася до суду апеляційної інстанції зі скаргою щодо перегляду вироку у цьому провадженні у зв`язку з порушенням її права на доступ до правосуддя.

Суд дослідив сукупність доказів, представлених в ході змагальної процедури, в т.ч. ті докази, які містять відомості, повідомлені потерпілою (заява про вчинення кримінального правопорушення, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками), а також були долучені останньою до матеріалів провадження (скриншоти листування, дублікати чеків), які з урахуванням обставин цього провадження, дозволили суду з`ясувати усі обставини, які підлягають доказуванню, і встановити винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, без допиту потерпілої в суді.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що проведення судового розгляду за відсутності потерпілої, в цьому випадку, не порушило і права сторони захисту та не позначилось на принципі змагальності.

Такий, висновок кореспондується з висновком Верховного Суду у постанові від 01 листопада 2023 року, справа № 347/222/21, провадження № 51-5145км23, де також, серед іншого, зазначено про те, що участь потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконання покладених на нього обов`язків. Ціль участі потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з необхідністю відновити порушені права або компенсувати завдану злочином шкоду.

Отже, проаналізувавши досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, у повному обсязі.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винної.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, а також заявлені при апеляційному розгляді, правильності висновків суду не спростовують та спростовуються наявними в справі доказами, вказаними вище.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів, є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.190 КК України, у повному обсязі, з чим погодилась і колегія суддів.

Так, органом досудового розслідування в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем постійного мешкання ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено, серед іншого, планшетний пристрій марки «HUAWEI T1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , та мобільний телефон марки «REDMI», ІМЕ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 .

Постановою старшого дізнавача СД ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_25 від 17 квітня 2024 року вказане майно було визнано речовими доказами.

В подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18 квітня 2024 року на вищевказане майно було накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів.

Окрім цього, було встановлено, що володільцем цього майна, є ОСОБА_6 .

В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що саме за допомогою вищевказаного планшетного пристрою та мобільного телефону ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктом 12 частини 1 статті 368 КПК України передбачено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен зокрема вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами та документами.

Проте, як убачається з оскаржуваного вироку, суд, вирішуючи долю речових доказів, залишив поза увагою те, що планшетний пристрій марки «HUAWEI T1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , та мобільний телефон марки «REDMI», ІМЕ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , використовувались обвинуваченою як засоби та знаряддя кримінального правопорушення, а тому на підставі положень ст.96-1 КК України, підлягали спеціальній конфіскації.

Враховуючи викладене, на підставі положень ст.ст.407-409 КПК України оскаржуваний вирок суду підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів, а саме на підставі положень ст.96-1 КК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію до речових доказів - планшетного пристрою марки «HUAWEI T1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , та мобільного телефону марки «REDMI», ІМЕ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 .

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Олександрівського (Жовтневого) районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, змінити в частині вирішення долі речових доказів.

На підставі положень ст.96-1 КК України застосувати спеціальну конфіскацію у власність держави до речових доказів - планшетного пристрою марки «HUAWEI T1-F21L» ІМЕІ НОМЕР_2 , та мобільного телефону марки «REDMI», ІМЕ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4