У Х В А Л А

25 грудня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Макарів Київської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , розлучений,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

у кримінальному провадженні № 0000169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2025,

ВСТАНОВИЛА:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

1.1. В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що відповідно до статей 17, 65, 68 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

1.1.1. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

1.1.2. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан- це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

1.1.3. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.

1.1.4. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.03.2024 №79-РС солдата ОСОБА_5 , призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період, призначено на посаду солдата резерву 34 запасної роти цієї ж військової частини, дислокованої за адресою: АДРЕСА_2 .

1.1.5. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

1.1.6. Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, обіймаючи посаду солдата резерву 34 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вказаних вимог законодавства, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, та без поважних причин, в умовах воєнного стану, приблизно о 8 годині 06.11.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , дислоковану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 години 02.12.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби за наявності реальної можливості для цього.

1.1.7. У подальшому, о 17 годині 02.12.2024 солдат ОСОБА_5 з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 .

1.1.8. Він же, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, обіймаючи посаду солдата резерву 34 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вказаних вимог законодавства, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин, в умовах воєнного стану, приблизно о 18 годині 02.12.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , дислоковану за адресою: АДРЕСА_2 , та до 17 години 53 хвилин 23.12.2025 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби за наявності реальної можливості для цього.

1.2. Ґрунтуючись на цих обставинах, слідчий зазначає, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

1.3. В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_5 під вартою слідчий у клопотанні зазначає про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, ризику незаконного впливу на свідків, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

1.4. Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовує неможливістю запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

1.5. В підтвердження того, що підозрюваному надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, до матеріалів справи долучена розписка підозрюваного. Згідно з нею, ОСОБА_7 отримав ці документи 24.12.2025 о 13 год. 00 хв.

2. В судовому засіданні сторони кримінального провадження висловили такі позиції:

2.1. Прокурор підтримав доводи клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Деталізував обставини, викладені у клопотанні. Додатково зауважив, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам кримінального провадження.

2.2. Захисник проти задоволення клопотання заперечував з посиланням на позицію свого підзахисного. Зауважив, що підозрюваний має низку захворювань у зв`язку з якими був виведений поза штат, відтак самовільно військову службу не залишав.

2.3. Підозрюваний в судовому засіданні заперечував вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що неодноразово прибував до військової частини, однак його на територію не допускали, натомість пропонували знайти інше місце проходження служби, чим він наразі і зацмався. Просив у задоволенні клопотання відмовити.

3. Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.1. У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

3.1.1. З аналізу зазначених норм слідує, що запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.12.2025, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000169 розпочато 04.01.2025 за фактом самовільного залишення розташування військової частини ОСОБА_5

ОСОБА_5 24.12.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується його підписом на останній сторінці повідомлення. Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.1.2. Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Отже, виходячи із кваліфікації кримінального правопорушення ч. 5 ст. 407 КК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

3.1.3. Водночас, на підставі ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінальним провадження.

3.1.4. Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, стаття 178 КПК України закріплює перелік обставин, які на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, повинні бути оцінені в сукупності.

3.1.5. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам;

- індивідуальні обставини підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України.

За таких умов слідчому судді належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

3.2. Щодо обґрунтованості підозри:

3.2.1. Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

3.2.2. В цьому кримінальному провадженні йдеться про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

3.2.3. Як вбачається зі змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.12.2025, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000169 здійснюється за фактом самовільного залишення військовї частини ОСОБА_5 .

3.2.4. Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими матеріалами кримінального провадження формує у слідчого судді внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

3.2.5. Так, відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2024, 06.11.2024 близько 08 год 00 хв під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність військовослужбовця віцськової служби за мобілізацією, солдата резерву 34 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 .

3.2.6. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

3.2.7. Для визначення причетності ОСОБА_5 до події кримінального правопорушення слідчим суддею досліджено докази, надані сторонами, зокрема:

- повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2024 з доданими матеріалами, відповідно до якого 06.11.2024 виявлено відсутність ОСОБА_5 на території військової частини;

- повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 25.12.2024 з доданими матеріалами, відповідно до якого 02.12.2024 виявлено відсутність ОСОБА_5 на території військової частини;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 17.12.2025, який повідомив про обставини виявлення відсутності ОСОБА_5 02.12.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.12.2025, який повідомив про обставини виявлення відсутності ОСОБА_5 06.11.2024 та 02.12.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 17.10.2025, який повідомив про обставини виявлення відсутності ОСОБА_5 06.11.2024 та 02.12.2024.

3.2.8. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин цього клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, на цьому етапі досудового розслідування дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри. За результатом аналізу зазначених у п. 3.2.7 цієї ухвали відомостей у їх системному взаємозв`язку за стандартом «обґрунтованої підозри» можливо стверджувати про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення. Версія досудового розслідування про те, що підозрюваний самовільно залишив розташування військової частини, на цьому етапі узгоджується з дослідженими матеріалами клопотання. Отже, підозра є обґрунтованою, вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням, а під час розгляду клопотання не виникло будь-якого іншого розумного обґрунтування участі підозрюваного у подіях, про які йдеться, ніж та, щодо якої стверджує слідчий.

Слідчий суддя критично оцінюю пояснення підозрюваного щодо виведення його поза штат, оскільки як сам він пояснив, відповідного наказу він не має, жодних записів до його військового квитка з цього приводу не вносилось, а видані для проходження служби речі він продовжував зберігати за місцем свого проживання.

При цьому, на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей визначає лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для цілей застосування щодо неї запобіжного заходу. В цьому випадку має місце початкова стадія кримінального провадження, в якому застосовується стандарт визначення участі особи в інкримінованому кримінальному правопорушенні обґрунтована підозра, - а відповідні висновки щодо її наявності можуть кардинально змінитися протягом подальшого досудового розслідування у процесі отримання нової доказової інформації.

3.2.9. Також на цьому етапі провадження слідчий суддя не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей лише визначає, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для застосування щодо неї запобіжного заходу.

3.3. Щодо ризиків кримінального провадження

3.3.1. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

3.3.2. На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду,

- незаконного впливу на свідків та потерпілого;

- вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення у якому підозрюється.

Заявлені ризики заслуговують на увагу.

3.3.3 ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Санкція відповідної частини статті відносить інкримінований злочин до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , однак у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є неможливість застосування пільгових інститутів кримінального права до вказаної категорії злочинів, відсутність соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи та джерел до існування.

Отже, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

3.3.4. Також достатньо обґрунтованим є ризик незаконного впливу на свідків. Показання свідків, на які посилається сторона обвинувачення, у цьому кримінальному провадженні, мають значення для цього кримінального провадження.Зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, а відтак саме від них залежить благополуччя підозрюваного. Бажання уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків, зокрема умовлянням, підкупом, переконання, примушуванням з застосуванням фізичної сили або погроз, з метою викривлення фактичних обставин справи.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що ризик незаконного впливу на інших осіб об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

3.3.5. Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що він також є достатнім чином обґрунтований.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що він також є достатнім чином обґрунтованим та підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення матеріалів. Зокрема, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його стійку зневагу до вимог закону та відсутність належного правосвідомого ставлення до кримінально-правових заборон. Особливої уваги заслуговує факт, що після його доставлення 02.12.2024 до місця проходження військової служби, підозрюваний повторно самовільно залишив розташування військової частини, попри усвідомлення незаконності таких дій та вже наявного статусу особи, яка перебуває у полі зору правоохоронних органів. Крім того, упродовж 2025 року ОСОБА_5 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, що вказує на його ймовірну схильність до системного порушення закону. У сукупності ці факти свідчать про високий ризик того, що, залишаючись без належного процесуального контролю, підозрюваний може знову вдатися до вчинення нових кримінальних правопорушень, у тому числі аналогічних за характером до тих, у яких він підозрюється.

Слідчий суддя критично оцінює твердження підозрюваного про те, що до кримінальної відповідальності замість нього нібито притягувалась інша особа, яка використовувала його персональні дані. Такі доводи не підтверджені жодними об`єктивними доказами, не підкріплені жодними заявами до правоохоронних органів щодо викрадення чи незаконного використання його документів або встановлення факту підміни особи. Більше того, в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про наявність кримінальних справ щодо іншої особи, яка могла б видавати себе за підозрюваного. Враховуючи системний характер притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, послідовність часу таких подій, а також їх зв`язок із його фактичними діями, викладені ним твердження виглядають спробою уникнути відповідальності та дискредитувати матеріали досудового розслідування, а отже не можуть бути взяті до уваги як такі, що спростовують обґрунтованість ризику вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

3.3.6. З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим. Отже, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

3.4. Щодо індивідуальних обставин підозрюваного відповідно до ст. 178 КПК України

3.4.1. Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі перелічені в статті обставини.

3.4.2. Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу враховує такі обставини:

- надані відомості свідчать про вагомість на даному етапі наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- інкримінований злочин КК України відноситься до тяжких і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років;

- станом на сьогоднішній день ОСОБА_5 виповнилося 41 рік;

- відомостей про те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки на території України, які б могли в повній мірі нівелювати встановлені ризики, не надані;

- відомостей про майновий стан підозрюваного слідчому судді не надано;

- на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має хронічні захворювання;

- постійне місце роботи відсутнє;

- має постійне місце проживання;

- за місцем проходження служби характеризується негативно;

- підозрюваний ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

3.5. Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу.

Разом з тим, коли йдеться про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід також зважати на те, чи наявні у справі специфічні ознаки того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Частиною 1 ст. 176 КПК України закріплена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки (з урахуванням відсутності потенційних поручителів), адже ці заходи пов`язані з потенційним доступом останнього до свідків, щодо яких можливий ризик впливу, без належних стримуючих заходів. Домашній арешт, зокрема цілодобовий, хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Зважаючи на визначені ст. 178 КПК України та досліджені в судовому засіданні обставини, які зазначені вище, враховуючи визначені стороною обвинувачення обставини вчинення злочину та аналізуючи наведене у сукупності, слідчий суддя доходить висновку, що тримання під вартою є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження. Тому клопотання в цій частині слід задовольнити. Зважаючи на особливості досудового розслідування відповідної категорії кримінальних правопорушень, слідчий суддя вбачає обґрунтованим тримання під вартою на строк 60 днів, як того просить прокурор.

3.6. Щодо альтернативного запобіжного заходу

3.6.1. Приймаючи до уваги, визначені ст. 178 КПК України та досліджені в судовому засіданні обставини, які зазначені вище, зважаючи на визначену стороною обвинувачення роль підозрюваного у вчиненні злочину та аналізуючи наведене у сукупності, слідчий суддя доходить висновку, що тримання під вартою є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження. Тому клопотання в цій частині слід задовольнити.

Зважаючи на те, що кримінальне провадження вийшло в активну фазу збору доказів (після затримання підозрюваного), та в ньому ще не проведені всі необхідні слідчі дії, зважаючи на особливість розслідування такої категорії кримінальних правопорушень, слідчий суддя вбачає за необхідне застосування тримання під вартою на строк 60 днів, як того просить прокурор.

3.6.2. Згідно із абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

3.6.3. Слідчий суддя не вбачає за можливе визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, з огляду на характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, а також на його особу, поведінку та дані про наявні ризики. Підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується вчинення тяжкого злочину у сфері військової служби в умовах воєнного стану, що є посяганням на основи функціонування Збройних Сил України. Як убачається з матеріалів провадження, він вже неодноразово самовільно залишав військову частину, у тому числі після повернення до місця служби 02.12.2024, а також має два факти притягнення до кримінальної відповідальності протягом 2025 року. Така поведінка свідчить про стійке ігнорування вимог закону, нездатність дотримуватися навіть базових процесуальних обов`язків, що унеможливлює ефективний процесуальний контроль за ним у разі обрання менш суворого заходу.

3.6.4. Водночас, застосування застави як альтернативи триманню під вартою не здатне нейтралізувати виявлені ризики зокрема, ризик ухилення від слідства та суду та продовження протиправної діяльності. З огляду на ці обставини, слідчий суддя вважає обрання виключно тримання під вартою єдиним належним і співмірним заходом забезпечення цілей кримінального провадження у цій справі..

4. Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193-196, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

1.Клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника слідчого відділення відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу задовольнити.

2. Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Макарів Київської області, громадянина України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 лютого 2026 року включно із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави.

3.Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

4.На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

5.Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

6.Повний текст ухвали оголошений 29.12.2025.

Слідчий суддяОСОБА_11