Провадження №1-кс/523/6955/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід

24 жовтня 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Пересипської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (у тому числі в режимі відеоконференції) заяву ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від судового розгляду кримінального провадження (справа №523/13151/25, пров.№1-кп/523/1528/25) за обвинуваченням заявника у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

22.10.2025 року до Пересипського районного суду м.Одеси надійшла заява ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням заявника у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка цього ж дня за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді ОСОБА_1 .

До початку судового засідання від заявника ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд заяви про відвід судді за його відсутності, а від представника потерпілого у кримінальному провадженні адвоката ОСОБА_7 до суду подані заперечення на заяву про відвід судді, в якому викладено клопотання про розгляд заяви без участі потерпілої сторони. Крім того, про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення відповідного листа був повідомлений головуючий у справі суддя ОСОБА_6 , у зв`язку з неявкою в судове засідання якого та зазначених вище осіб, судом за відсутності заперечень інших присутніх учасників провадження вирішено питання щодо розгляду означеної заяви без участі наведених осіб.

Заслухавши в судовому засіданні захисника ОСОБА_4 на підтримку поданої ОСОБА_5 заяви, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти відводу судді ОСОБА_6 , вивчивши матеріали заяви й додані до неї документи, а також дослідивши заперечення потерпілої сторони, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України, відвід має бути вмотивованим, а за ч.1 ст. 81 цього Кодексу, у разі заявлення відводу, зокрема, слідчому судді, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.75 означеного Кодексу регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні якщо: він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Згідно зі ст.76 вказаного Кодексу, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, а суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

В силу ч.1 ст.9 наведеного Кодексу, суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

В обґрунтування заяви про відвід судді Пересипського районного суду м.Одеси ОСОБА_6 , заявник ОСОБА_5 посилається на притягнення вказаного судді до кримінальної відповідальності, що за думкою заявника, є свідченням упередженості та необ`єктивності судді, підриває легітимність судді, унеможливлює об`єктивну оцінку доказів та процесуальних прав сторін у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді означеного судді.

У ст.106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення правил відводу (самовідводу).

До того ж, статтею 49 наведеного Закону врегульовано, що питання тимчасового відсторонення судді від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності належить до компетенції Вищої ради правосуддя, передумовою і підставою якого може бути вмотивоване клопотання Генерального прокурора.

Натомість, слідуючи логіки заявника, у разі притягнення судді до кримінальної відповідальності та за відсутності рішення Вищої ради правосуддя про відсторонення судді від здійснення правосуддя, суддя підлягає/ може бути відведений від розгляду будь-якої справи.

Наведені міркування заявника ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону, судової практики та суперечать принципу презумпції невинуватості.

Так, за ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч.ч.1, 5).

Згідно ж зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, при розгляді справ суди мають застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права, а як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення від 24 травня 1989 року у Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

При вирішенні ж питання щодо оцінки «безсторонності» суду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції, Європейський суд з прав людини зауважував на необхідності з`ясування того, чи забезпечував суддя чи суд достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу дотримання «безсторонності» за об`єктивним критерієм (п.49-55 рішення «Білуха проти України» від 09.11.2006 року, п.97 рішення «Фельдман проти України» від 08.04.2010 року), а також за суб`єктивним критерієм, тобто оцінюванням особистого переконання конкретного судді у відповідній справі (п.46 рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188).

Таким чином, згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть поставити під сумнів безсторонність судді, а вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні ж від 15 липня 2005 року у справі «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (п.31 Meznaric v. Croatia, заява № 71615/01).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду конкретної справи.

З огляду на викладене слід визнати, що зазначені в заяві ОСОБА_5 й встановлені в судовому засіданні обставини для відводу головуючому у справі судді ОСОБА_6 , - не можуть обґрунтовувати відвід останнього й не віднесені законодавцем до таких підстав, передбачених ст.75 КПК України, адже доказів за об`єктивним критерієм оцінки безсторонності означеного судді у конкретному кримінальному провадженні, заявником до суду не надано, у зв`язку з чим, заява про відвід судді ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення..

Аналогічний підхід з оцінки безсторонності і неупередженості судді застосувала Велика Палата Верховного Суду (ухвала від 04.02.2020 року у справі №908/137/18).

Керуючись ст.ст.17, 22, 26, 75, 80-81, 309, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням заявника у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (справа №523/13151/25, пров.№1-кп/523/1528/25), - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити для відома судді ОСОБА_6 , а про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1