ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/853/26 Справа № 235/1358/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року Кривий Ріг

26.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 10.12.2025р., якою щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , утримується в умовах гауптвахти

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 05.02.2025р. включно

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора (в режимів ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 05.02.2025р. включно

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , яка в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає вимогам ст. 370, 372 КПК України, та прийнята з порушеннями вимог ст. 411 КПК України;

- зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів та підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та прокурором не надано доказів, яким таке клопотання було б підтверджено, та строк тримання під вартою продовжено лише з посиланням на тяжкість кримінального правопорушення;

- вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, видалився до нарадчої кімнати, та практично моментально повернувшись проголосив повний текст ухвали, що свідчить про порушення ст.ст. 8, 9 КПК України;

- вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений тримається під вартою з 12.12.2023р., та судом не досліджено доказів та документів, наданих стороною захисту та не наведено мотивів відхилення таких доказів;

- вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не підтверджені доказами, а зазначення судом про їх наявність є припущенням, та має трактуватись на користь обвинуваченого;

- наголошує, що згідно п. 3 ст. 5 ЄКПЛ після спливу певного часу просто існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою, та такої практики дотримується ЄСПЛ, про що наголошено у рішеннях «Фокс, Кемпбел і харті проти Сполученого Королівства», «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Ердагоз проти Туреччини», «Яблонський проти Польщі», «Влох проти Польщі», «Харутюнян проти Вірменії», «Макаров проти України» та інших;

- вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 проходив військову службу, з 2015р. здійснював захист держави від російської федерації та на даний час міг би виконувати свій військовий обов`язок;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Про дату, час та місце судового розгляду учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, обвинувачений особистого клопотання про участь у судовому засіданні не заявив

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, позицію прокурора який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та будучи військовослужбовцем в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , близько 22:15год. 16.05.2023р., перебуваючи в одній з кімнат виробничого приміщення розташованого на території непрацюючого повітря-подаючого ствола № 3, ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» неподалік від смт. Новоекономічне Гродівського територіальної громади Покровського району Донецької області, тобто у тимчасовому місці дислокації вказаного військового підрозділу, в ході сварки яка виникла ну ґрунті політичних вподобань під час спільного вживання спиртних напоїв із знайомим йому військовослужбовцем в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 матросом ОСОБА_9 , будучи невдоволеним наявними протиріччями між їх поглядами та активним відстоюванням своєї політичної позиції матросом ОСОБА_9 , сприймаючи це як зневагу до його поглядів та вважаючи їх образливими для себе, маючи прямий умисел на вбивство, діючи з прямим умислом, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи в якості знаряддя скоєння злочину кухонний ніж, який він взяв на столі в зазначеному приміщенні, утримуючи його в правій руці, наблизився до потерпілого ОСОБА_9 , після чого без будь-яких вагань та попередження, в порушення вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, завдав потерпілому ножем один удар в область грудної клітини, чим спричинив тілесні ушкодження не сумісні з життям, від яких останній помер на місці.

Смерть матроса ОСОБА_9 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням дуги аорти.

17.05.2023р. обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

17.05.2023р. обвинуваченому ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

На теперішній час обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_7 направлений до суду першої інстанції для розгляду по суті, строк тримання під вартою щодо обвинуваченого продовжено під час судового провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого послався на те, заявлене прокурором клопотання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою обґрунтоване, ризики з боку обвинуваченого є підтвердженими та не зменшилися, та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строком від семи до п`ятнадцяти років.

Суд першої інстанції також врахував доводи сторони захисту щодо тривалого тримання обвинуваченого під вартою та зауважив, що вказана обставина не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, та вважав, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, обвинувальний акт складений, затверджений та направлений до суду на підставі оголошеної підозри.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність виходячи з наступного.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо істотно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив існування ризиків за боку обвинуваченого у сукупності із фактичними обставинами висунутого обвинувачення, даними про особу обвинуваченого відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ст.ст. 177, 178 КПК України із дотриманням вимог ст. 194 КПК України, та правильно встановив неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином доводи апеляційної скарги, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає вимогам ст. 370, 372 КПК України, та прийнята з порушеннями вимог ст. 411 КПК України, що в оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів та підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та прокурором не надано доказів, яким таке клопотання було б підтверджено, та строк тримання під вартою продовжено лише з посиланням на тяжкість кримінального правопорушення, є неспроможними оскільки оскаржуваною ухвалою обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено з урахуванням вимог КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, видалився до нарадчої кімнати, та практично моментально повернувшись проголосив повний текст ухвали, що свідчить про порушення ст.ст. 8, 9 КПК України є також необґрунтованими, оскільки відповідно до журналу судового засідання суд перебував в нарадчій кімнаті під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою з 15:03год. по 15:12год.

Доводи апеляційної скарги захисника, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не обґрунтовано доказами, строк тримання ОСОБА_7 під вартою є тривалим понад два з половиною роки, та судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений тримається під вартою з 12.12.2023р., не досліджено доказів та документів, наданих стороною захисту та не наведено мотивів відхилення таких доказів, а із закінченням досудового розслідування ризики мають зменшуватись, або їх наявність має бути доведена прокурором, також не мають підґрунтя, оскільки судом першої інстанції рішення про продовження строку тримання під вартою прийнято під час судового провадження при розгляді обвинувального акту по суті. Матеріали кримінального провадження, із сукупністю доказів, здобутих органом досудового розслідування, надані суду.

Суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання цього під вартою враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу, викликаного вчиненим особливо тяжким злочином проти життя особи, над повагою до особистої свободи обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що згідно п. 3 ст. 5 ЄКПЛ після спливу певного часу просто існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою, та такої практики дотримується ЄСПЛ, про що наголошено у рішеннях «Фокс, Кемпбел і харті проти Сполученого Королівства», «Мюрей проти Сполученого Королівства», «Ердагоз проти Туреччини», «Яблонський проти Польщі», «Влох проти Польщі», «Харутюнян проти Вірменії», «Макаров проти України» та інших, також не мають під собою підґрунтя за таких підстав.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011р. по справі «Харченко проти України» (Заява N 40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "Лабіта проти Італії").

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим, інкримінованого особливо тяжкого злочину, на підставі якої було складено обвинувальний акт, який спрямований до суду для розгляду по суті, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та вважає таким, що існує із достатньою обґрунтованістю істинний публічний інтерес, захищений ст. 3 Конституції України.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Південного районного суду в м. Кам`янске Дніпропетровської області від 10.12.2025р., якою щодо обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 05.02.2026р. включно залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду в м. Кам`янске Дніпропетровської області від 10.12.2025р., якою щодо обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 05.02.2026р. включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді