Справа № 729/2740/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/568/25
Категорія - ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000943 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року та ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кемерово, російської федерації, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, освіта професійно-технічна, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_7 100000 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 45000 грн, а всього - 145000 грн.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь потерпілої ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 121232 грн 44 коп та 2041 грн 62 коп моральної шкоди, а всього - 123274 грн 06 коп.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2023 на автомобіль марки «ВАЗ-21112», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 ».

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави 7648 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Оскаржуваною ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 травня 2025 року було виправлено арифметичну помилку в п`ятому абзаці резолютивної частини вироку Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року та постановлено вважати вірним: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 121232 (сто двадцять одна тисяча двісті тридцять дві) грн 44 коп та моральну шкоду в розмірі 2041 (дві тисячі сорок одна) грн 62 коп, разом у розмірі 123274 (сто двадцять три тисячі двісті сімдесят чотири) грн 06 коп».

Вироком місцевого суду встановлено, що 14.07.2023 близько 13:00 год, ОСОБА_12 керував автомобілем марки «ВАЗ 21112», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Незалежності у м. Бобровиця, Чернігівської області, поблизу будинку №33, у напрямку від центра міста до перехрестя з вул. Олега Бичка, зі швидкістю близько 20-40 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», ОСОБА_12 не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, які в сукупності, за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_12 порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті ДТП.

Не погодившись з рішенням суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_12 , кваліфікацію його дій та вид і розмір призначеного покарання, просила змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на її користь відшкодування в сумі 320000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; стягнути з ОСОБА_12 на її користь 526830,46 грн, в тому числі 40151,98 грн різниці між фактичним розміром шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, та страховою виплатою (відшкодуванням), і 486678,48 грн різниці між фактичним розміром моральної шкоди, що підлягає виплаті за заявленим розміром моральної шкоди. Просила скасувати ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.05.2025 року про виправлення арифметичної помилки в п`ятому абзаці резолютивної частини вироку Бобровицького районного суду від 24 квітня 2025 року. В обґрунтування скарги зазначила, що в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ОСЦПВВНТЗ), місцевий суд не звернув уваги на те, що надані потерпілою калькуляції послуг, складені клінікою «Добробут» в сумі 225598 грн, результати огляду ортопеда-травматолога та інші докази, підтверджують розмір шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, і такі витрати є необхідними для її відновлення. А тому, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення 225598 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з її лікуванням, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що виразилось у неправильному тлумаченні статей 22, 23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» та незастосуванні до спірних правовідносин статті 24 даного Закону. Відповідно, загальний розмір витрат у відшкодування шкоди, пов`язаної з її лікуванням, що підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта», становить 266430 грн 46 коп. Апелянт зазначає, що вказані порушення судом вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» потягло неправильне вирішення позовних вимог про стягнення на її користь з ПАТ «НАСК «Оранта» моральної шкоди в розмірі 5% від суми, пов`язаної з лікуванням потерпілої (замість 2041,62 грн необхідно стягнути 13321,52 грн; про стягнення з ОСОБА_12 40151,98 грн різниці між фактичним розміром шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, та страховою виплатою (відшкодуванням). Крім того, розмір стягнутого судом з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 морального відшкодування в сумі 100000 грн, не є виправданим, обґрунтованим та пропорційним завданим моральним і фізичним стражданням, оскільки в результаті ДТП для неї настало багато інших негативних наслідків, що завдають моральної шкоди, зокрема погіршення стану її здоров`я. Також наслідком зазначеного правопорушення стала й її інвалідність, що підтверджується довідкою МСЕК.

Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта» подало апеляційну скаргу, в якій просило змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ПАТ «НАСК «Оранта» та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує на порушення місцевим судом при вирішенні цивільного позову вимог Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», оскільки на час подання потерпілою цивільного позову був відсутній вирок суду або постанова про закриття кримінального провадження, які б набрали законної сили. До отримання документу про настання цивільно-правової відповідальності водія т/з «ВАЗ-21112», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ПАТ «НАСК «Оранта» позбавлена можливості здійснити страхове відшкодування. Тобто, на думку апелянта, цивільний позов заявлений ОСОБА_7 передчасно і в задоволенні такого позову має бути відмовлено в повному обсязі. Також зазначає, що потерпіла ОСОБА_7 не зверталася безпосередньо до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування, що свідчить про не реалізацією нею наданого їй законом права на отримання страхового відшкодування в разі настання страхового випадку.

Заслухавши доповідь судді; потерпілу ОСОБА_7 , її представника та представника ПАТ «НАСК «Оранта», які підтримали свої апеляційні скарги й просили їх задовольнити; думку прокурора та захисника обвинуваченого, котрі просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій, вид та розмір призначеного покарання в апеляційних скаргах учасниками процесу не оспорюються.

Як убачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_7 в межах кримінального провадження подала цивільний позов до ПАТ «НАСК «Оранта» та обвинуваченого ОСОБА_12 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просила стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на свою користь 320000 грн страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю та здоров`ю. Також, потерпіла просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 на свою користь 526830,46 грн, в тому числі 40151,98 грн різниця між фактичним розміром шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої та страховою виплатою (відшкодуванням), й 486678,48 грн різниці між фактичним розміром моральної шкоди, що підлягає виплаті та заявленим розміром моральної шкоди та сплачені судові витрати.

ПАТ «НАСК «Оранта» у своїй апеляційній скарзі не погоджується з вироком місцевого суду в частині вирішення цивільного позову. Зокрема, вказує на передчасність звернення потерпілої з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», оскільки на час подання потерпілою цивільного позову був відсутній вирок суду щодо ОСОБА_12 або постанова про закриття кримінального провадження, які б набрали законної сили, й до отримання документу про настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу «ВАЗ 21112», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ПАТ «НАСК «Оранта» позбавлена можливості здійснити страхове відшкодування. Також вказував, що потерпіла не зверталась безпосередньо до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Проте, колегія суддів вважає, що такі доводи цивільного відповідача не ґрунтуються на Законі та не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2021 року, справа №610/2229/18, було сформовано правовий висновок, згідно з яким: при визначенні наявності підстав для здійснення страховою компанією відшкодування у разі настання страхового випадку, визначальним є настання події, яка є страховим випадком. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В контексті даного кримінального провадження було встановлено, що спричинення обвинуваченим ОСОБА_12 , унаслідок порушення ним правил дорожнього руху, тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_7 перебуває у причинному зв`язку із наслідками для потерпілої у вигляді тілесних ушкоджень та необхідного лікування. Також місцевим судом було встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія «ВАЗ 21112», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/3197223. Ліміт відшкодування страхової суми за шкоду життю та здоров`ю у розмірі 320000 грн., франшиза 0 грн.

Відповідно до ст.ст.22, 23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 19.06.2019 (справа №465/4621/16), обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, страховик (в даному випадку ПАТ «НАСК «Оранта») приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування, не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

У системному зв`язку зі ст.36 положення підпункту 37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

А тому, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до цього страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

Відтак, доводи апеляційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» не ґрунтуються на Законі та підлягають задоволенню, з огляду на вищевикладене.

Беручи до уваги, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ПАТ «НАСК «Оранта» не навело суду будь-яких доводів та заперечень на спростування визначеного потерпілою розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою потерпілою ОСОБА_7 працездатності, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що оскільки підтверджені документально витрати на лікування потерпілої ОСОБА_7 в сумі 40832,44 грн та 80400 грн страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, а разом - 121323,44 грн, повністю покриваються лімітом встановленим страховим полісом, тому вони підлягають стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта», яка застрахувала відповідальність користувача забезпеченого транспортного засобу.

Також, відповідно до положень ст.26-1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» ПАТ «НАСК «Оранта» має відшкодувати потерпілій моральну шкоду в розмірі 2041,62 грн (5% від суми витрат на лікування 40832,44 грн).

Доводи потерпілої стосовно неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову та необхідності стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 відшкодування в сумі 320000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 526830,46 грн, в тому числі 40151,98 грн різниці між фактичним розміром шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, та страховою виплатою (відшкодуванням), і 486678,48 грн різниці між фактичним розміром моральної шкоди, що підлягає виплаті за заявленим розміром моральної шкоди, є безпідставними, з огляду на таке.

Так, потерпіла сторона вказує, що місцевий суд не звернув уваги на те, що надані ОСОБА_7 калькуляції послуг, складені клінікою «Добробут», в сумі 225598 грн, результати огляду ортопеда-травматолога та інші докази, підтверджують розмір шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, і такі витрати є необхідними для її відновлення.

Разом з тим, складена клінікою «Добробут» калькуляція послуг свідчить про вартість подальшого лікування ОСОБА_7 , яке становить 225598,00 грн.

Проте, відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 03.12.1997 №12 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» вбачається, що якщо потерпілий на час розгляду справи продовжує стаціонарно лікуватися, витрачені на його лікування кошти стягуються з засудженого по день постановлення вироку. Витрати на подальше лікування потерпілого можуть бути стягнуті в порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів вважає, що потерпіла ОСОБА_7 , після закінчення подальшого лікування, має право звернутись з позовом до обвинуваченого ОСОБА_12 в порядку цивільного судочинства про стягнення коштів, понесених потерпілою на таке лікування.

Відтак, цивільний позов у кримінальному провадженні, в частині стягнення на користь потерпілої витрат на лікування та страхового відшкодування, розглянуто судом з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статей 15, 16, 1166 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг у цій частині.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо необ`єктивного, несправедливого та співрозмірного обсягу страждань морального відшкодування, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції врахував характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, які понесла потерпіла внаслідок отриманих тілесних ушкоджень; тривале лікування, порушення усталеного способу життя, душевні страждання через постійні згадки про ДТП, моральні страждання через втрату психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту та життєвих зв`язків, неможливість належним чином забезпечити своє фізичне існування, реалізувати власні звички і бажання, неможливості повноцінно працювати, неможливість відновлення свого попереднього стану, втрату почуття безпеки на дорозі в будь-яких умовах.

А тому, на переконання колегії суддів, розмір стягнутого з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_7 морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких остання зазнала внаслідок спричинених їй тілесних ушкоджень.

За таких підстав, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду представником потерпілої ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 було подано заяву про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 витрат на правничу допомогу в розмірі 25000 грн

Відповідно п.1 ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу враховано до складу процесуальних витрат.

У разі ухвалення обвинувального вироку, згідно з ч.1 ст.124 КПК України, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відтак, процесуальні витрати потерпілої на правову допомогу під час апеляційного розгляду кримінального провадження у розмірі 25000 грн підтверджуються документально, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України.

Крім того, слід зазначити, що оскільки ухвалою Бобровицького районного суду від 14 травня 2025 року було виправлено арифметичну помилку в п`ятому абзаці резолютивної частини вироку Бобровицького районного суду від 24.04.2025, зокрема, в частині остаточного розміру сум, які підлягають стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 , і вказана ухвала є невід`ємною частиною оскаржуваного вироку, то така ухвала підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги потерпілої у цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - залишити без задоволення.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_12 - змінити, в частині вирішення процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_7 витрати на правову допомогу, понесені нею під час апеляційного розгляду, в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4