Справа № 932/9335/25
Провадження № 1-кп/932/1160/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Дніпра клопотання про продовження строку покладених на ОСОБА_7 обов`язків, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Прокурором було подано клопотання про продовження строку покладених на ОСОБА_7 обов`язків, мотивуючи його тим, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сторона захисту просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора. У своїх запереченнях захисник зазначає, що обвинувачення є неконкретним та суперечливим. ОСОБА_7 інкримінуються дії інших осіб, про які остання не знала та не могла знати. Ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні. Жодних доказів, які б вказували, що ОСОБА_7 переховувалась від органів досудового розслідування чи суду, намагалася знищити, або приховувати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в матеріалах кримінального провадження немає, на всі виклики обвинувачена прибувала на узгоджені час і дату. Спираючись на практику ЄСПЛ сторона захисту зазначає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України може існувати на початкових стадіях процесу та за нормального перебігу подій з часом зменшується.

Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора, просив задовольнити.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов такого висновку.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

При цьому, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачена обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачена наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Вирішуючи питання продовження строку покладених на обвинувачену обов`язків, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом відмови у продовженні такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Статтею 176 КПК України визначено, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, який може бути застосований до обвинуваченого.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_7 згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти власності, що загрожує обвинуваченій, за умови доведеності її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачена з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможна переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, наведеної стороною захисту, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Рішення про необхідність застосування запобіжного заходу для запобігання вказаному ризику ґрунтується, крім іншого, на тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, яке їй інкримінується.

Також, враховуючи, що свідки не допитані безпосередньо у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився та продовжує існувати.

Матеріали кримінального провадження ще не передані до суду та не були дослідженні в судовому засідання, їх зміст суду невідомий, тому ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час є актуальним.

У суду відсутні підстави вважати, що з урахуванням тяжкості ймовірного покарання в межах інкримінованого злочину ОСОБА_7 , без застосованого запобіжного заходу, остання не буде вчиняти спроби переховування від суду та ухилення від явки на судові виклики. Окрім цього, з урахуванням стадії судового засідання, беручи до уваги, що до обвинуваченої застосований найбільш м`який запобіжний захід, стороною захисту не було доведено, що такий запобіжний захід є невиправданим обмеженням прав та свобод ОСОБА_7 , надмірним втручанням у її життя та унеможливлює здійснення останньою її нагальних потреб для нормальної життєдіяльності.

Керуючись ст. 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії покладених на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язків задовольнити.

Обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 29 січня 2026 року включно продовжити строк покладення обов`язків, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду у кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками із числа співробітників ПАТ «УКРТАТНАФТА», банківської установи АТ «АКБ «КОНКОРД», а також з наступними особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

У разі невиконання обов`язків до обвинуваченої може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладається на прокурора.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3