Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 21 листопада 2023 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 4 ст.185 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

За сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 03 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання слід відраховувати з 25 вересня 2023 року.

Вироком ухвалено речовий доказ: музичний підсилювач марки «ИКС AJ-121USB Stereo Prower Amplifer With USB Eg Radio», переданий для зберігання в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути потерпілій.

Речовий доказ: папілярні узори пальців рук, передані для зберігання в кімнату речових доказів Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у справі в сумі 943 (дев`ятсот сорок три) гривні 90 копійок.

Ухвалено скасувати арешт, накладений на речі, вилучені в ході особистого обшуку обвинуваченого та обшуку за місцем його проживання, на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 вересня 2023 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, - ухвалено залишити без зміни до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) діб.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , 07 вересня 2023 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, діючи умисно в умовах воєнного стану, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії є непоміченими, проник до будинку АДРЕСА_1 шляхом пошкодження віконної рами. Продовжуючи свої дії ОСОБА_6 , перебуваючи у спальній кімнаті вказаного вище будинку, здійснив крадіжку належних ОСОБА_9 2000 гривень та підсилювача марки «ИКС AJ-121USB Stereo Prower Amplifer With USB Eg Radio вартість якого становить 735 гривень. У результаті своїх злочинних дій, ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2735 гривень 00 копійок в умовах воєнного стану. Дії ОСОБА_6 суд кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, тобто крадіжка - таємне викрадення чужого майна, з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії 07 вересня 2023 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, діючи умисно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись тим, що його дії є непоміченими, після проникнення до будинку АДРЕСА_1 шляхом пошкодження віконної рами, перебуваючи у спальній кімнаті заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 30 червні 2011 року на ім`я ОСОБА_9 . Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України незаконне заволодіння, будь-яким способом, важливим особистим документом (паспортом).

Не погоджуючись з вироком адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на незаконність рішення, просить його скасувати. Вважає, що вирок суду в частині призначення покарання є необґрунтованим. Так, вважає, що судом залишено поза увагою наявність пом`якшуючих обставин, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 розмірів неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, однак, з огляду на приписи ст. 99 КК України, такі висновки є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 немає доходу, коштів та майна. При цьому, апелянт зазначає, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 скоєні ним до моменту ухвалення вироку від 13.09.2023, тому, за притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ці злочини, необхідно застосувати норми, передбачені ч. 1 ст. 70 та ч. 4 ст. 70 КК України. Адвокат вказує на те, що із врахуванням позиції, що висловлена у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 березня 2018 року, вирок Мукачівського міськрайонного суду від 13.09.2023 підлягає до самостійного виконання. Вважає, що місцевим судом не взято до уваги пояснення матері обвинуваченого ОСОБА_6 , - ОСОБА_10 , яка підтвердила, що обвинувачений є найстаршим серед її сімох дітей, допомагає їй по господарству, у вихованні та догляді за дітьми. З врахуванням цього, на переконання захисника, є наявні підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Також звертає увагу на те, що місцевим судом не досліджено висновок щодо стану сп`яніння обвинуваченого, і те, що потерпілий жодних претензій до ОСОБА_6 не має. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що потерпілій відповідно до вимог законодавства надіслано повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги і вона вважається належним чином повідомлена про час та місце судового засідання; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший день та відомостей про поважність причин неявки від ОСОБА_9 не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд виходить з того, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України кваліфіковані правильно.

Постановлене у справі судове рішення оскаржується захисником у частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Приписами частини 4 статті 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Самостійне виконання вироків порушує приписи частини 4 статті 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в частині 4 статті 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст статті 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин покарання.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України покарання, судом першої інстанції взято до уваги наступне: данні про особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну шкоду шляхом повернення викраденого, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те що одне з вчинених ним кримінальних правопорушень в силу статті 12 КК України є тяжким злочином.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_6 покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи ці обставини, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, в межах санкцій цих статей, які є мінімальним відповідно до їх санкції і відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 05 (п`ять) років.

Разом з цим місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги те, що до постановлення вироку Мукачівським міськрайонним судом 13 вересня 2023 року обвинувачений вчинив інше кримінальне правопорушення за яким його засуджено до п`яти років двох місяців позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 вересня 2023 року, ОСОБА_6 остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 03 (три) місяці.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й застосування положень ст. 69 КК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції при призначенні покарання, зокрема на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання.

Із цих самих підстав колегія суддів відхиляє і доводи про те, що ОСОБА_6 є старшим сином у сім`ї серед сімох дітей, допомагає матері по господарству, у вихованні та догляді за дітьми.

Колегія суддів також констатує, що посилання адвоката на висновок щодо стану сп`яніння обвинуваченого і відсутність претензій потерпілої до ОСОБА_6 не спростовують висновків щодо обгрунтованості призначеного покарання. Крім того, стан алкогольного сп`яніння не визнається пом`якшуючою обставиною та не може бути підставою для пом`якшення покарання.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в апеляційній скарзі не вказується і апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Вирок суду першої інстанції відповідає приписам ст. 370- 374 КПК України.

При оцінці доводів апеляційної скарги, та прийнятті судового рішення, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження учасникам процесу були створені необхідні умови для реалізації своїх процесуальних обов`язків та здійсненні ними наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні ними доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_7 , відхилити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: