18.12.2025 Провадження №1-в/389/65/25

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Суддя Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення за ст. 81-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК України.

Дослідивши клопотання, вважаю, що останнє підлягає поверненню засудженому виходячи з наступного.

Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2022 року ОСОБА_2 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Крім того, в провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000572 від 19.08.2022 року стосовно ОСОБА_2 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Як наслідок, ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.12.2022 року, ОСОБА_2 , тимчасово, до розгляду кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000572 від 19.08.2022, стосовно останнього по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишено в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для можливості подальшого етапування до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року ОСОБА_2 засуджено за ч.4 ст.185 КК України та з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2022 року (ч.4 ст. 70 КК України) остаточно призначено покрання у виді позбавлення волі строкм 5 років 2 місяці.

Вирок набрав законної сили, однак ОСОБА_2 не вибув з ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" до установи виконання покарань для відбуття покарання, оскільки не в повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати в тому числі питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, в даному випадку про умовно-дострокове звільнення, за ст. 81-1 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 11 КВК України, установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (далі - виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі - виправні колонії).

Відповідно до ст. 18 КВК України, слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Відповідно до ст. 90 КВК України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria" та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, або клопотанням, поданням установи виконання покарань, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у 2017 р. в своєму «Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків», роз`яснював, що «результати аналізу надісланих для узагальнення матеріалів дають підстави для висновку про те, що у переважній кількості випадків суди правильно застосовували кримінальне процесуальне законодавство в частині правових наслідків порушення положень КПК про територіальну підсудність розгляду подань (клопотань) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. В деяких випадках суди, встановивши, що подане клопотання (подання) перебуває за межами його підсудності, постановляли ухвалу про повернення подання або клопотання.

З огляду на наведені положення та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, а з урахуванням положень ст. 539 КПК України, суд вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду».

Аналіз вище наведених норм, в їх структурному закріпленні та послідовному викладені в КПК і КВК України, та практики Європейського Суду з прав людини, вказує на те, що в першу чергу суд, отримавши заяву, клопотання, засудженого, подання адміністрації установи, де утримується особа, у разі встановлення порушень правил територіальної підсудності, повертає заяву, клопотання засудженого, подання установи, тобто суд виконує процесуальні дії виключно в межах зазначеного раніше.

Отже, на підставі викладеного та з урахуванням вимог чинного законодавства, вважаю, що подане клопотання підлягає поверненню особі, яка його подала для звернення з ним до належного суду, яким є місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення за ст. 81-1 КК України - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що з даним клопотанням, він має право звернутися до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.05.2025 року .

Ухвалу може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим з дня отримання її копії

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1