ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/7645/25 (1-кс/619/1195/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/147/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову у відкритті провадження)

23 січня 2026 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою,-

встановив:

Цією ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 11.12.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001220 від 05.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зобов`язання слідчого винести постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілою, вручення даній особі пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого відмовлено.

Не погодившись з цією ухвалою, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому належить враховувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України», де визначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Разом з тим цей Суд у рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати самої сутності цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»; п. 96 рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

У статтях 307, 309, 392 КПК України законодавцем визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді та суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування та судового розгляду.

З відомостей, наявних у матеріалах провадження вбачається, що апеляційна скарга подана саме на ухвалу слідчого судді щодо відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілою.

Відповідно до вимог ст. 307, 309, 392 КПК України у їх сукупному зв`язку, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, рішень слідчого судді, передбачених цим Кодексом, окремому оскарженню не підлягають. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на відповідне судове рішення, передбачене чинним процесуальним кодексом. Крім того, ОСОБА_3 не позбавлена процесуальної можливості повторно звернутися до органів досудового розслідування із обґрунтованим клопотанням про визнання її потерпілою або вона має право, як заявник у кримінальному провадженні №0001220, звернутися до суду загальної юрисдикції зі скаркою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Отже, зазначеними вище нормами КПК України не передбачено апеляційне оскарження судових рішень щодо відмови в задоволенні скарги про визнання особи потерпілою в конкретному провадження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі №376/3844/24 від 16.10.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 399 КПК України копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ч.1 ст.9, ст.309, ст.307, ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку згідно до положень ст. ст. 424, 426 КПК України.

Суддя ОСОБА_2