Номер провадження: 11-кп/813/2555/25
Справа № 522/2921/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001279, внесеному до ЄРДР 04 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 05 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинувачених та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду незаконною та необґрунтована, з огляду на наступне:

- ризики, заявлені прокурором, передбачені п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки стороною обвинувачення жодного разу не надавались докази, які б підтверджували наявність в ОСОБА_11 намірів переховуватись від слідчого та суду, також відсутні докази щодо будь-яких спроб ОСОБА_8 незаконно впливати на учасників кримінального провадження особисто чи через третіх осіб;

- захисник звертає увагу на наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, а саме: постійного місця проживання та реєстрації у м. Одесі, сім`ї;

На підставі наведеного захисник ОСОБА_6 , просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтована, з огляду на наступне:

- прокурор не довів суду, що заявлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, наявні;

- звертає увагу, що прокурором не доведено неможливість застосування відносно ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою;

- судом не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі наведеного захисник ОСОБА_7 , просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, розгляд справи вважали за можливе проводити у відсутності обвинувачених та прокурора.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК, колегія суддів вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності обвинувачених та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001279, внесене до ЄРДР 04 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Колегія суддів вважає, що, розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи можуть виявитися нездатними для забезпечення належної поведінки обвинувачених та виконання покладених на них обов`язків.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що в рамках даного кримінального провадження відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч.4 ст.189 КК України, санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому, не можна виключати, що обвинувачені, розуміючи тяжкість можливого покарання, можуть вдатися до спроб переховування від суду, з огляду на що, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України ризик не можна визнавати недоведеним.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика осіб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які не одружені та не мають неповнолітніх дітей на утриманні, офіційно не працевлаштовані, що свідчить про відсутність в останніх міцних соціальних зв`язків, які могли б з високою ймовірністю стримати їх від спроб переховування від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками в кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілого та свідків, оскільки покази цих осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи суть інкримінованого обвинуваченим злочину, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про існування реальних ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який, з великою вірогідністю може виявитися нездатною запобігти існуючим ризикам, та може завадити завершенню судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не слугуватиме виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Враховуючи вище зазначене, доводи захисників про можливість застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає безпідставними.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 застави, оскільки таке рішення відповідає приписам п.1 ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до яких суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаних обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченених під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001279, внесеному до ЄРДР 04 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4