ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/359/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1, ч.2 ст.182 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000004 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.182 КК України - повернуто прокурору.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення не містить відомостей про місце вчинення суспільно-небезпечних діянь. Із змісту обвинувального акту вбачається лише припущення про скоєння злочину за місцем праці. Не зазначення в обвинувальному акті місця вчинення злочинів унеможливлює виконання судом вимоги ст.348 КПК України щодо роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_9 в частині місця вчинення кримінальних правопорушень, чим порушується право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що позбавляє суд можливості вирішити питання про підсудність цього кримінального провадження Тернопільському міськрайонному суду, а ці обставини унеможливлюють прийняття судом законного і обґрунтованого рішення у підготовчому судовому засіданні.

Суд вказав, що виявлені обставини не дають підстав для призначення судового розгляду даного кримінального провадження на підставі обвинувального акту внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.182, ч.2 ст.182 КК України, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника та необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення зазначених недоліків.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та призначити новий судовий розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції.

Вказує на те, що захисником у підготовчому судовому засіданні подано клопотання про повернення обвинувального акта з причин невідповідності його вимогам ст.291 КПК України через приховування стороною обвинувачення місця вчинення кримінального правопорушення, що спотворює правильність визначення місця вчинення злочину з метою забезпечення умов для розгляду такого обвинувального акта, саме в Тернопільському міськрайонному суді. Проте, ні в судовому засіданні, ні в клопотанні сторони захисту не зазначено відомостей про інше місце вчинення кримінального правопорушення, яке б давало припущення про наявність підстав для розгляду обвинувального акта в іншому суді.

Прокурор вважає, що визначення обсягу та способу викладених фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від прокурора змінити їх виклад, оскільки вони належать до дискреційних повноважень прокурора.

Зазначає, що суд не навів обґрунтування щодо неприйнятності позиції прокурора про визначення місця вчинення злочину за ідентифікацією місця роботи правопорушника, яке є державним правоохоронним органом на території області з такою назвою і з місцезнаходженням у м.Тернополі, не навів мотивів, з яких це твердження не заслуговує на увагу.

Посилається на те, що позиція суду про неможливість роз`яснення суті обвинувачення не відповідає вимогам законодавства, оскільки потрібно чітко розмежовувати поняття обвинувачення та виклад фактичних обстави, а суд ототожнює ці поняття. У той час як роз`ясненню підлягає обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. А наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Наголошує, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду, до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи, перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення і повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт, оскільки судом у підготовчому судовому засіданні не надається оцінка обставинам, зазначеним в обвинувальному акті та не здійснюється аналіз законності процесуальних рішень, прийнятих органом досудового розслідування чи прокурором, а вирішується питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі наданого обвинувального акта.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які заперечили апеляційну скаргу, вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, просять її залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 314 КПК України визначено порядок проведення підготовчого судового засідання, під час якого суд з`ясовує наявність підстав для прийняття судом рішень, передбачених ч.3 цієї статті.

Зокрема, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перелік вимог, яким повинен відповідати обвинувальний акт міститься у ст. 291 КПК України.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, підставами повернення обвинувального акту були: істотні порушення вимог КПК України, зокрема в обвинувальному акті не зазначено місця скоєння злочину, що не дозволяє визначитися з належною підсудністю даного кримінального провадження, неконкретність пред`явленого обвинувачення, зокрема не вказано місце вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє обвинуваченого можливості здійснення його права на захист.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року №5-328кс16 проаналізовано зміст вказаної норми закону, яка вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення), формулювання обвинувачення.

В доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Викладаючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, орган досудового розслідування в обвинувальному акті не вказав місце вчинення інкримінованого ОСОБА_7 діяння, тобто одну із обставин, яка, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Викладаючи в обвинувальному акті на власний розсуд передбачені п.5 ч.2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, останній не може містити положень, що виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення, роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та в цілому не може порушувати право обвинуваченого на захист.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що органом досудового розслідування не дотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, зокрема сформульоване обвинувачення не містить відомостей про місце вчинення суспільно-небезпечних діянь, порушує право обвинуваченого на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (Девеер проти Бельгії від 27 лютого 1980 року).

Окрім того, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо відсутності в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення має суттєве значення для визначення територіальної підсудності даного кримінального провадження, оскільки відповідно до п.6 ч.2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є безумовною підставою скасування судового рішення, тому доводи апелянта, що суд під час постановлення рішення допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України є обґрунтованими і належно вмотивованими, тому підстав для скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року, як про це просить прокурор, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000004 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.182, ч.2 ст.182 КК України повернуто прокурору - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді