Справа №766/6709/21
н/п 1-кп/766/2729/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання : ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

представника служби у справах дітей: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Херсона кримінальне провадження № 0002646, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2020 року за клопотанням про застосування заходів виховного характеру відносно малолітнього:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 28.03.2025 за ч.1 ст.162, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 360, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 до 6 років позбавлення волі,

- у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2021 до Херсонського міського суду Херсонської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

01.03.2022 м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено, рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023, а датою початку процесуальної діяльності суду визначено 12.06.2023.

Документами, які обґрунтовують клопотання прокурора є свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 08 травня 2007 року, яким підтверджується, що ОСОБА_4 народився 23 квітня 2007 року

Відповідно статті 31 Цивільного кодексу України малолітньою є фізична особа у віці до чотирнадцяти років.

Згідно клопотання прокурора, ОСОБА_4 , будучи малолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

05.11.2020 близько 11:30 малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до ст. 22 КК України не є суб?єктом вказаного кримінального правопорушення, перебуваючи на вул. 1-Польовій, біля домоволодіння № 100/2, переслідуючи прямий злочинний умисел та корисливий мотив, направлені на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом ривку з руки потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заволодів її сумкою чорного кольору марки «Coach», в котрій знаходився гаманець коричневого кольору марки «Glorius D» зі штучної шкіри, окуляри для зору марки «GOSH», футляр для окулярів із пластикового матеріалу розміром 16х7х2 см, що не представляють матеріальної цінності для потерпілої, а також мобільний телефон марки «Fly» моделі «FF2801», який був у використанні, вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2309-МТ від 28.12.2020 станом на 05.11.2020 406,67 та гроші в сумі 294 грн., після чого покинув місце вчинення суспільно-небезпечного діяння з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Судом на обговорення поставлено питання щодо доцільності продовження розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Прокурор вважала недоцільним здійснювати подальший розгляд у зв`язку з досягненням ОСОБА_4 на день розгляду клопотання вісімнадцяти років (повноліття).

Захисник у судовому зсіданні просила відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

ОСОБА_4 та представник служби у справах дітей підтримали думку захисника.

Інші учасники до судового засідання не прибули. Від потерпілої надійшла заява про розгляд клопотання без її участі.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частина 2 статті 105 КК України передбачає застосування примусових заходів виховного характеру саме до неповнолітнього.

Згідно зі ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

В даному кримінальному провадженні прокурор звернулася до суду з клопотанням про застосування до малолітнього примусових заходів виховного характеру.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм закону, слід вважати, що до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Необхідно враховувати спеціальні вимоги судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, встановлені ст. 501 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 12 квітня 2018 року у справі № 198/8/17, провадження № 51-609 км 17.

Щодо застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд, вважає наступне.

За змістом положень статті 105 КК України, примусовий захід виховного характеру є специфічним заходом, який застосовується лише до неповнолітнього та не тільки за умови вчинення злочину особою, яка не досягла повноліття, а і якщо на час застосування такого заходу особа перебувала у неповнолітньому віці.

Як встановлено, що станом на день розгляду даного клопотання ОСОБА_4 досяг повноліття, що виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру, тому у задоволенні клопотання прокурора, слід відмовити.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2021 року (справа № 461/2728/20) та постанови Верховного Суду України від 10 червня 2021 року (справа № 303/2121/19).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 100, 124, 369-372, 498, 501 КПК України, ст.ст. 97, 105 КК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів виховного характеру по матеріалах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2020 року за № 0002646 - відмовити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.11.2020 року за № 0002646 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України - закрити.

Судові витратина залучення експерта в розмірі 817 гривень 25 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази: сумку чорного кольору марки «Coach», в котрій знаходився гаманець коричневого кольору марки «Glorius D» зі штучної шкіри, окуляри для зору марки «GOSHI», футляр для окулярів із пластикового матеріалу розміром 16х7х2 см, а також мобільний телефон марки «Fly» моделі «FF2801», який був у використанні, та гроші в сумі 280 грн. вважати повернутими законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1