Єдиний унікальний номер 725/8940/25
Номер провадження 1-кп/725/290/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до ЄРДС № 0000068 від 9 лютого 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000068 від 9 лютого 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке призначено до підготовчого судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме таких як: можливість переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження вчинення злочинів, в яких він обвинувачується, а також можливість незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, так на даний час свідки не допитані безпосередньо судом та знищення або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин даного кримінального правопорушення. Також не заперечував щодо визначення альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави. При цьому вказували про відсутність доказів існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України та не доведення їх існування. Крім того, захисник обвинуваченого надав докази на підтвердження того, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, за яким здійснює догляд за дідусем як особою, яка потребує стороннього догляду та навчається у фаховому коледжі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшов наступного висновку.

Так, ч. 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд виходить з ряду обставин, передбачених вимогами ст. 178 КПК України, а також наявності ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 як виконавець обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 , ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.06.2025 року до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 25.08.2025 року без визначення розміру застави, який у подальшому продовжено до 4 жовтня 2025 року.

При цьому, оцінюючи наявність такого ризику як можливість переховуватися від суду, суд виходить з того, що хоча ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, однак оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Таким чином, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів.

Зокрема, ОСОБА_9 хоча раніше не судимий, однак обвинувачується у вчиненні двох тяжких злочинів, вчинених у складі організованої групи та за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. При цьому, один з інкримінованих ОСОБА_9 злочинів є злочином проти основ національної безпеки України, вчинене у період дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, тому суд враховує тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_9 у сукупності з іншими обставинами не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу з огляду на це у сукупності з даними про його особу та іншими обставинами кримінального провадження, обвинувачений може переховуватись від суду та ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків. .

Окрім того, зважаючи на фактичні обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, останній обізнаний у можливих маршрутах незаконного перетину кордону , що на переконання суду може свідчити про можливість незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Також, зважаючи на фактичні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень та його безпосередньо відведеної ролі у їх вчиненні, існує ризик того, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як він є виконавцем та обвинувачується у вчиненні 5 епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України, вчинених протягом тривалого періоду часу, у складі організованої групи стосовно 12 (дванадцяти) громадян України призовного віку, які не мали інших підстав для відстрочки та виїзду за кордон.

Також прокурором доведено й існування такого ризику як можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, так на даний час свідки не допитані безпосередньо судом. При цьому, зважаючи на корисливий характер вчинених діянь, наявність стійких зв`язків організованої групи, значне коло осіб, які незаконно перетнули державний кордон України, наявні всі підстави вважати, що ОСОБА_9 , як виконавець в усіх епізодах, може незаконно вплинути на свідків у вказаному провадженні. А тому, враховуючи вказане, застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою дозволить ОСОБА_9 , який обізнаний про коло таких осіб, шляхом умовлянь, чиненням тиску та/або будь-яким іншим чином вплинути на них з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, як на стадії судового розгляду.

До того ж, на переконання суду у даному кримінальному провадженні, наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Зокрема, згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку та приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків та прийнятих рішень у справі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме будучи на волі та маючи доступ до засобів зв`язку, як виконавець організованої групи матиме реальну можливість будь-яким чином перешкоджати всебічному, повному і неупередженому дослідженню його обставин та в цілому належному виконанню завдань кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що ризики, якими прокурор обґрунтовує доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та які були встановлені раніше, продовжують існувати й на даний час й відповідно їх існування виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, зважаючи на те, що на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою на 60 днів.

При цьому будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано.

Крім того, при продовженні строку дії запобіжного заходу ОСОБА_9 суд враховує й те, що згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 114-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання вартою.

Разом з тим, відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, приписами ч.4 цієї статті Кодексу передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 8 ст. 183 КПК, під час дії воєнного стану під час дії правового режиму воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ст. 114-1 КК України.

З наведеного вбачається, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначення застави є обов`язком слідчого судді, суду.

Не застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу, стосовно підозрюваних, обвинувачених за окремими статтями Кримінального Кодексу України, до яких відноситься і ст. 114-1 КК України, є можливим, але не обов`язковим.

За таких обставин суд вважає, що застосування щодо підозрюваних, обвинувачених у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави є виключенням, а тому слідчі судді та суди повинні всебічно обґрунтовувати не застосування альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, реалізуючи право на визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , суд ураховуючи те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, навчається та є особою молодого віку, приходить до переконання, що такий альтернативний запобіжний захід, у разі внесення суми застави, здатний запобігти встановленим ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на встановлені обставини кримінального провадження, ролі кожного з обвинувачених у вчиненому, та даних про їх особи, які раніше не притягувались до кримінальної відповідальності, визнають свою вину та розкаюються за вчинені ними дії.

З урахуванням вимог ст. 178 КПК України вищенаведені обставини при наявності вагомих доказів про причетність ОСОБА_9 до вчинення вказаних злочинів, тяжкості покарання, віку та стану його здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, його репутацію та майнового стану, суд приходить до висновку, що обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу при продовженні строку дії діючого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти вище зазначеними ризикам, а тому запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_9 під вартою слід продовжити, з визначенням розміру застави, як того вимагають приписи ч.5 ст.182, 183 КПК України та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 цього Кодексу.

При цьому, визначаючи розмір застави, суд приймає до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачуються в скоєні тяжкого злочину, однак враховує його роль в даному кримінальному провадженні як виконавця, а також молодий вік та наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого та приходить до висновку, що застава в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особи обвинуваченого для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 314, 315,376, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И ЛА:

Клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 30 листопада 2025 року включно.

Визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заставу в розмірі 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181 680 ( сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят ) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: Одержувач ТУ ДСА України в Чернівецькій області, , МФО 820172, банк: Казначейство України, рахунок: UA0008745 призначення платежу застава (із зазначенням інформації про ухвалу суду, прізвище ім`я по-батькові підозрюваного).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 у разі внесення застави наступні обов`язки :

- з`являтися за викликом до прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстровані та постійно проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування) та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному провадженні та іншими обвинуваченими.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_9 чи заставодавцем, встановленої застави у розмірі 181 680 грн. 00 коп., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи в якій підозрюваний тримається під вартою.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобовязаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Визначити строк дії ухвали до 30 листопада 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_1