ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8404/24

Провадження № 11-кп/820/640/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника

потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001968 від 25 серпня 2022 року, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницького, з вищою освітою, не працює, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 КК України та ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання за цим вироком ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст.75 КК України від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_10 звільнено з випробуванням, призначено іспитовий строк 3 роки.

На підставі п.п.1 та 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 9 000 (дев`ять тисяч) грн заподіяної злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 72 781 (сімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят одна) грн 67 коп та грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно 73 140,00 грн (вартість 1 долара США станом на 24 серпня 2022 року становила 36,57 грн) відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн відшкодування витрат на правову допомогу.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 24 серпня 2022 року ОСОБА_10 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_3 , всупереч ч.1 ст.30 Конституції України, згідно з якою не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, вирішив незаконно проникнути на територію вказаного домогосподарства, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , з метою пошкодження транспортного засобу марки «Peugeot» моделі «308», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску.

Реалізовуючи свій протиправний умисел на незаконне проникнення до володіння особи, ОСОБА_10 24 серпня 2022 року близько 14 год 40 хв, діючи умисно, таємно, без дозволу власника на користування та проникнення до домогосподарства, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи навпроти буд. АДРЕСА_3 , підійшов до воріт вказаного домогосподарства, перестрибнув через паркан та в такий спосіб незаконно проник на територію домогосподарства, що належить потерпілій ОСОБА_7 з метою пошкодження транспортного засобу марки «Peugeot» моделі «308», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, що належить останній.

ОСОБА_10 , перебуваючи на території цього домогосподарства, на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля марки «Peugeot» модель «308», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який попередньо пошкодив сокирою, помітив гаманець чорного кольору та прийняв рішення вчинити його крадіжку з метою власного збагачення.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, ОСОБА_10 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на всій території України Указом Президента України за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», та продовжений Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», він через розбите переднє праве пасажирське вікно просунув руку і незаконно проник до салону автомобіля марки «Peugeot» моделі «308», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 . Звідти, діючи умисно, він таємно викрав із переднього пасажирського сидіння вказаного автомобіля гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому були грошові кошти в сумі 2 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна на загальну суму 73 140,00 грн (вартість 1 долара США станом на 24 серпня 2022 року становить 36,57 грн)

Після цього, утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_10 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 73 140,00 грн.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просила скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, без застосування іспитового строку, передбаченого ст.75 КК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду у розмірі 130 000 грн.

Зазначала, що не погодилася з рішенням суду першої інстанції в частині призначеної моральної шкоди, оскільки вважала, що вона занижена судом.

Окрім цього, потерпіла також не погодилася з призначеним обвинуваченому покаранням та вважала його занадто м`яким через застосування положень ст.75 КК України.

Звертала увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 на шлях виправлення не став і його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Посилалася на те, що судом першої інстанції безпідставно визнано такі пом`якшуючі обставини, як активне сприяння розкриттю злочину та часткове визнання вини.

Часткове відшкодування обвинуваченим моральної шкоди у розмірі 500 доларів США, що становить лише частку від загальної суми спричинених ним збитків, є спробою ввести суд в оману та уникнути заслуженого покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги; прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених чинним законодавством.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів зазначає, що серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дав належну правову оцінку його діям і відповідно кваліфікував його дії за ч.1 ст.162 КК України (незаконне проникнення до іншого володіння особи) та ч.4 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану).

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою допустимих, достатніх та достовірних доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.162 КК України та ч.4 ст.185 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, доведеність винуватості й кваліфікація його дій в апеляційному порядку не перевіряються.

Водночас, приписами ч.2 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що тривалість строків давності за кримінальним законодавством є диференційованою та залежить від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ст.49 КК України допускається лише щодо окремого кримінального правопорушення.

Установлено, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_10 , вчинено ним 24 серпня 2022 року, тобто, з того часу минуло вже понад 3 роки.

Відтак, з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за ч.1 ст.162 КК України сплинув 25 серпня 2025 року.

Відповідно до усталеної судової практики застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст.11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування строку давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження. Тобто, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі встановлення обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності на те згоди обвинуваченого.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності в цій частині, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України із закриттям кримінального провадження в цій частині на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що слід виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на остаточне визначення покарання відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 5 років.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо безпідставно призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України та стягнення на її користь моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з усталеною судовою практикою, при призначенні судами кримінального покарання, досліджуючи дані про особу винного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Водночас, з огляду на положення ст.75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

При призначенні покарання, необхідного й достатнього для виправлення ОСОБА_10 , місцевий суд належним чином урахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, позитивну характеристику, те, що він уперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, враховано часткове визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 частково відшкодував спричинену потерпілій ОСОБА_7 шкоду.

Зокрема, часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 500 доларів США хоча і становить незначну частку від загальної суми спричинених збитків, проте, така поведінка обвинуваченого демонструє його бажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Тому колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, може бути досягнута при призначенні ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням приписів ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів визнає передчасними доводи потерпілої сторони про відсутність можливості застосування положень ст.75 КК України, тобто, про звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого ОСОБА_10 .

На думку колегії суддів, в даному конкретному випадку наведено підстави для висновку про можливість застосування ст.75 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Заразом, колегією суддів ураховано й думку потерпілої сторони про реальне призначення покарання у виді позбавлення волі, яка, хоча і не є вирішальною при призначенні покарання, але є впливовою при обранні такого.

З урахуванням цього, апеляційний суд не вбачає підстав уважати призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства. При цьому колегія суддів ураховує й зменшення обсягу обвинувачення ОСОБА_10 , пов`язаного зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України, та те, що він є особою молодого віку та має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Саме покарання у виді позбавлення волі із звільненням з випробуванням колегія суддів визнає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на зазначені вище відомості та обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі без реального його відбування.

З огляду на наявність декількох обставин, які пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вбачалися підстави для застосування щодо ОСОБА_10 приписів ст.75 КК України.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме меті покарання.

Водночас не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги потерпілої щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні колегія суддів зазначає таке.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в якому вона просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн та понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 19 500 грн та майнову шкоду в сумі 72 781 грн та 2 000 доларів США.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в розмірі 130 000 грн.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 цивільний позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди визнав частково.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При цьому ст.23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Водночас розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, не можна визнати переконливими доводи потерпілої ОСОБА_7 про завдану їй моральну шкоду в розмірі саме 150 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що моральна шкода, заподіяна злочином потерпілій ОСОБА_7 , у вказаному нею розмірі, не відповідає вимогам розумності та справедливості і за конкретних обставин кримінального правопорушення є явно завищеною та надмірною.

При цьому належним чином ураховано правову позицію та правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

У змісті пункту 90 зазначеної постанови судом касаційної інстанції зазначене про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом першої інстанції належним чином ураховано характер вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_7 , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Тому заявлені потерпілою позовні вимоги в частині відшкодування завданої їй моральної шкоди обґрунтовано задоволено частково.

Колегією суддів ураховано й те, що під час судового розгляду потерпілій ОСОБА_7 було відшкодовано обвинуваченим ОСОБА_10 500 доларів США, що становило суму в розмірі 21 000 грн, що підтверджено наявною в матеріалах справи розпискою від 23 грудня 2024 року,.

Суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, визначив суму заподіяної моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Отже, з врахуванням сплачених обвинуваченим ОСОБА_10 коштів, підлягає стягненню з нього на користь потерпілої ще 9 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, правомірно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 такі витрати в розмірі 19 500 грн, що документально підтверджені.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до експертного висновку від 07 жовтня 2022 року №042/22 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot 308», державний номер: НОМЕР_1 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження правопорушенням, враховуючи пошкодження зазначені в АКТІ огляду транспортного засобу від 05 жовтня 2022 року, станом на час завершення виконання даного дослідження, складала 72 781 грн 67 коп.

Відтак, у цій частині з обвинуваченого ОСОБА_10 підлягала стягненню матеріальна шкода в розмірі 72 781 грн 67 коп та грошові кошти в сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно 73 140 грн 00 коп.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , місцевий суд урахував моральні страждання потерпілої, обґрунтування позовних вимог в цій частині, наслідків, що настали, інші обставини справи в їх сукупності.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань відповідає вимогам Закону, є належно підтвердженою, а тому рішення суду з цього приводу слід залишити без змін.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо розв`язання цивільного позову в цій його частині.

Апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілої, оскільки визначений місцевим судом розмір цієї шкоди відповідає її моральним та душевним стражданням і засадам виваженості, розумності та справедливості.

Окрім того, також належним чином документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 5 735 грн 52 коп, що відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягали стягненню з обвинуваченого на користь держави.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року щодо засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст.162 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на остаточне визначення покарання відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 5 років.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначити іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3