КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №377/1123/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/8880/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 25 липня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000100 від 04 листопада 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня його фактичного затримання, тобто з 04 листопада 2025 року по 02 січня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначено заставу у розмірі 181 680 гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець).

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду у цьому кримінальному провадженні за кожною вимогою;

2) не відлучатися із міста Славутича Вишгородського району Київського області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вищевказані обов`язки покладено на підозрюваного на строк по 02 січня 2026 року.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Встановлено строк дії ухвали по 02 січня 2026 року.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та звільнити ОСОБА_7 з під варти негайно.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, через істотне порушення норм процесуального закону.

Апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, оскільки слідча суддя, яка розглядала клопотання про застосування запобіжного заходу, раніше 04.11.2025 року, розглядала інше клопотання цієї ж слідчої та надала дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного. На думку захисника, зазначена обставина була відома слідчому судді, однак нею умисно не було взято до уваги факт, що обшук здійснювався саме на підставі її ухвали, про що прямо зазначено у протоколі обшуку, долученому до клопотання. При цьому до матеріалів не було надано копії ухвали про дозвіл на обшук чи доказів вручення її стороні захисту, що створює обґрунтовані сумніви щодо наявності цієї ухвали у письмовій формі на час проведення обшуку. На переконання захисника, ці обставини свідчать про наявність підстав для самовідводу, а розгляд клопотання слідчою суддею ОСОБА_1 є незаконним.

Також апелянт зазначає, що під час судового розгляду було порушено право на захист підозрюваного, яке полягає у тому, що слідчим суддею було постановлено негайно вручити копію ухвали лише підозрюваному та прокурору, при цьому питання про негайне вручення ухвали захиснику судом не розглядалося. Ухвала не була надана захиснику одразу після проголошення рішення, не була направлена поштою чи електронною поштою, а миттєве відключення захисника від відеоконференцзв`язку після проголошення ухвали позбавило його можливості ініціювати отримання документа. Апелянт наголошує, що подальша технічна можливість звернення до суду із запитом чи перегляду ухвали в електронному суді не усуває порушення права на ефективний захист та можливості негайного оскарження ухвали.

Крім того апелянт зазначає, що слідча суддя проявила упередженість та обвинувальний ухил під час розгляду клопотання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000100 від 04.11.2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

04.11.2025 року на підставі статті 208 КПК України затримано ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні інкримінованого злочину.

06.11.2025 старший слідчий слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000100 від 04 листопада 2025 року, звернулась до слідчого судді Славутицького міського суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України.

Дане клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0000100 від 04.11.2025 року. Відповідні обставини підозри підтверджуються вагомими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Суть вказаного злочину, згідно з повідомленням про підозру, полягає у тому, що Відповідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Поряд з цим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, повторно, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 03 листопада 2025 року, о 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи поряд з будівлею торгівельного центру «Айнур», який розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Славутич, Бакинський квартал, будинок №8, побачив раніше знайомого йому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно, відкрито, в умовах воєнного стану, заволодів курткою та мобільним телефоном марки «Tecno Spark Go2», білого кольору, вартістю 3 699 гривень, зі встановленою в нього сім-карткою оператора мобільного зв`язку «lifecell» з абонентським номером НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріального збитку.

В подальшому ОСОБА_7 з місця злочину втік та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Також під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання; наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, підтверджується тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб зможе незаконно впливати на свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і потерпілого ОСОБА_10 з метою спотворення наданих ними органу досудового розслідування показань; ризик, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, які не були свідками злочину, до надання завідомо неправдивих показань чи впливу на свідків і потерпілого з метою спонукань до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі; ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , у разі переховування від органів досудового розслідування та суду, зможе вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки має не зняту та не погашену в установленому порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення майнового характеру. Проте, що він схильний вчиняти кримінальні правопорушення, свідчить наявність вироку Деснянського районного суду м. Чернігова, яким він засуджений за частиною 4 статті 185, стаття 69 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік, що сплив 26 серпня 2025 року. Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України під час досудового розслідування доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

06.11.2025 ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області задоволено вказане клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня його фактичного затримання, тобто з 04 листопада 2025 року по 02 січня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Одночасно визначено заставу у розмірі 181 680 гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) та у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, які визначенні даною ухвалою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, всупереч твердженням апелянта, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, а також дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності.

Так, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі зазначив, що як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 04.11.2025, проведеного за адресою Київська область, Вишгородський район, м. Славутич, Бакинський квартал, будинок №3 територія ТЦ «Айнур», під час якого вилучено кросівок та светр-світшот, який належить потерпілому;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від потерпілого ОСОБА_10 , в якій він повідомляє про вчинення злочину, а саме відкритого викрадення його речей та одягу ОСОБА_7 ;

- протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 від 04.11.2025, свідка ОСОБА_11 від 04.11.2025, свідка ОСОБА_12 від 04.11.2025;

- протоколом обшуку, проведеного 04.11.2025 за адресою проживання ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Tecno Spark Go2», білого кольору і паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 ;

- іншими доказами, зібраних під час досудового розслідування, вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, і за який передбачено покарання, у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

На об`єктивне переконання колегії суддів апеляційного суду, сукупність всіх фактичних обставин та даних, зазначених в ухвалі слідчого судді та в матеріалах клопотання, дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру повідомлену ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Також колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав, що доводи є обґрунтованими, виходячи з такого.

Слідчий суддя погодився із тим, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, існує. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що слідчий суддя зобов`язаний враховувати відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 178 КПК України. При оцінці даного ризику враховано дані про особу підозрюваного, конкретні обставини вчинення злочину, у якому він підозрюється, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи. При оцінці даного ризику також враховано існування реальної можливості переховування від органів досудового розслідування та суду з урахуванням суспільно-політичної обстановки в державі, введенням воєнного стану та існуванням непідконтрольних державі територій, тому ступінь вказаного ризику є надзвичайно високим.

Прокурором в судовому засіданні також доведено, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає в тому, що підозрюваний може незаконного впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у цьому кримінальному провадженні, в присутності яких було вчинено злочин, існує, оскільки потерпілий та вказані свідки на даний час не допитані судом, і їх показання мають істотне значення у даному кримінальному провадженні.

Крім того, визнано доведений прокурором ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 згідно з вироком Славутицького міського суду Київської області від 20 грудня 2023 року було визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та звільнено від покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків, до його виправлення на строк до його повноліття. Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік. З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 26.08.2025 він був знятий з обліку Александрійського РС № 2 філії ДУ «Центр пробації в Кіровоградській області» у зв`язку з відбуттям покарання. Проте, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, ОСОБА_7 повторно підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

Зазначені обставини свідчать про можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Однак, слідчим суддею при розгляді клопотання, встановлено, що прокурором не доведено ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в зв`язку з чим його не взято до уваги.

З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, відсутність стійких соціальних зв`язків, наявність достатніх підстав про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що будь-який інший запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, в тому числі і домашній арешт, на застосуванні якого наполягав його захисник, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, тому дане клопотання підлягає задоволенню і до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать як запобігання встановленим ризикам, так і виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, та можуть негативно вплинути на перебіг досудового розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження.

Відомостей, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчому судді не надано.

Застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив йому заставу у розмірі 181 680 гривень.

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя не в праві визначити розмір застави, який завідомо підозрюваним не може бути сплачений через його майновий стан.

Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави, як зазначено в ч. 4 ст. 182 КПК України визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Крім того, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням встановлених обставин, виходячи із змісту ст. 183 КПК України, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його майнового та сімейного стану, наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідно до положень ч.ч. 4-5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя вважав за необхідне відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначити заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя виходячи з вище викладеного, дійшов правильного висновку про необхідність визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі в 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень, оскільки саме така застава, на думку колегії суддів, достатня у разі її внесення, забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього законом обов`язків, й повинна утримувати підозрюваного в межах належної процесуальної поведінки.

Підстав вважати його завідомо непомірними, у колегії суддів немає.

Доводи сторони захисту, за змістом апеляційної скарги, про те, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, оскільки слідча суддя, яка розглядала дане клопотання про застосування запобіжного заходу, раніше 04.11.2025 року, розглядала інше клопотання цієї ж слідчої та надала дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного, не є підставою для самовідводу, відповідно положень параграфу 6 КПК України, як про це стверджує сторона захисту.

Також не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали твердження апелянта про те, що під час судового розгляду було порушено право на захист підозрюваного, яке полягає у тому, що слідчим суддею було постановлено негайно вручити копію ухвали лише підозрюваному та прокурору, при цьому питання про негайне вручення ухвали захиснику судом не розглядалося. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 196 КПК України копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному, обвинуваченому негайно після її оголошення, а також надсилається щодо осіб, які є державними виконавцями, Міністерству юстиції України, а щодо осіб, які є приватними виконавцями, - Міністерству юстиції України та Раді приватних виконавців України.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що захисник під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, брав участь у його розгляді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, що фактично позбавляло можливості вручити йому належним чином завірену копію оскаржуваного рішення, негайно. При цьому відповідно до довідки про доставку електронного документу /а.с. 101/, вбачається, що захиснику ОСОБА_6 в його електронний кабінет 08.11.2025 доставлено ухвалу слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року, а також, відповідно до супровідного листа від 11.11.2025 /а.с. 114/ направлено копію повного тексту вказаної ухвали захиснику ОСОБА_6 .

Таким чином, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, з урахуванням вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваній іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 06 листопада 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4