Справа № 158/43/25 Провадження №11-кп/802/96/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерплих - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000481 від 15.11.2024 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрільськ, Сарненського району Рівненської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, студента 4-го курсу Луцького національного технічного університету, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено йому покарання:

за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 382 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Визначено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період його затримання з 17 год. 11 хв. 15.11.2024р. по 16.11.2024р.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 залишено домашній арешт в певну пору доби (нічний час).

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 листопада 2024 року, близько 12 години 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «MAN N28 TGM 18.290», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись дорогою Т-03-09 сполученням Дубечне - Стара Вижівка - Луків - Турійськ - Рожище - Ківерці - Піддубці зі сторони с. Піддубці Луцького району Волинської області в напрямку с. Борохів Луцького району Волинської області, на відстані 312,6 м від дороги Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в момент виникнення перешкоди для руху - велосипедиста ОСОБА_12 , яка рухалась попереду в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини дороги, і яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинномозкової травми грудного відділу хребта, розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку; множинних зламів ребер з обох сторін із розривами пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, поперечного зламу грудини, розривів коренів легень, гемотораксу (кров у грудній порожнині); травматичного черезкапсулярного розриву печінки та в ділянці воріт селезінки, гемоперитонеуму (кров у черевній порожнинні), крововиливів в середостіння, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_12 є закрита хребетно-спинномозкова травма у вигляді повного розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3 б), п.2.9 а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

-п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п.13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року у справі №161/10277/24, яка набрала законної сили 30 червня 2024 року, ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Разом з тим, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчиняв дії щодо її умисного невиконання.

Так, всупереч вищевказаного рішення суду, 15 листопада 2024 року близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «MAN N28 TGM 18.290» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухаючись дорогою Т-03-09 сполученням «Дубечне - Стара Вижівка - Луків - Турійськ - Рожище - Ківерці Піддубці», зі сторони с. Піддубці, Луцького району Волинської області в напрямку с. Борохів, Луцького району Волинської області на відстані 312,6 м від дороги Н-22 сполученням «Устилуг - Луцьк Рівне», здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає оскаржений вирок в частині призначеного йому покарання незаконним та необґрунтованим, просить вирок змінити та на підставі ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування покарання із випробуванням, встановивши максимальний строк іспитового строку. Апелянт вказує, що призначене йому покарання є надто суворим і просить надати можливість виправитися без реального відбування покарання, оскільки він визнав вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував шкоду потерпілим і намагався всіляко зменшити страждання потерпілих, які їм спричинив.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу; потерпілих та їх представника, які поклалися на розсуд суду щодо призначення покарання; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, ніким з учасників провадження не оспорюються, тому апеляційний суд переглядає судове рішення виключно в частині призначеного покарання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про необхідність застосування інституту звільнення від відбування покарання при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, існує пряма заборона Закону про застосування положень ст. 75 КК України до особи, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушила правила безпеки дорожнього руху, а, відтак, доводи обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 75 КК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Разом з тим, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано, ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, котрий визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за обставинами, викладеними в обвинувальних актах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з призначеним ОСОБА_7 за ст. 382 КК України покарання у виді позбавленні волі на строк 1 рік.

Водночас, районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а з такими висновками колегія суддів не може погодитися.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та встановлені під час апеляційного розгляду обставини у своїй сукупності вказують про можливість та доцільність застосування вимог ст. 69 КК України у частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Cанкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

За змістом ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Приймаючи рішення про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке є необережним злочином та його конкретні обставини.

Обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину особою вперше.

Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння судом встановлено лише за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Колегія суддів бере до уваги дані які характеризують обвинуваченого, його поведінку та відношення до скоєного, який вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиро покаявся, активно сприяв у розкритті вчиненого ним злочину, висловив глибокий жаль з приводу смерті потерпілої, вибачився перед потерпілими, добровільно повністю відшкодував заподіяну потерпілим шкоду. Обвинувачений є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки, неодружений, є студентом 4-го курсу Луцького національного технічного університету, за місцем проживання та навчання характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також береться до уваги позиція потерпілих, тобто осіб, які безпосередньо постраждали внаслідок неправомірних дій обвинуваченого та які просили ОСОБА_7 суворо не карати, не заперечувати проти призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Колегія суддів зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

В матеріалах кримінального провадження, на переконання колегії суддів, знайшов своє відображення факт щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, оскільки останній проявив готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, також добровільно відшкодував повністю завдану шкоду (витрати на поховання, встановлення надгробного пам`ятника, витрати на правничу допомогу) ще до постановлення обвинувального вироку стосовно нього.

Враховуючи наведене вище, наявність більше двох обставин, які пом`якшують покарання, виключно позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, засвідчує щире каяття та характеризує суб`єктивне ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, яке виявляється в тому, що він критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою і не буде допускати подібного в майбутньому.

Також слід зауважити, що стане належним уроком для ОСОБА_7 і слугуватиме меті попередження вчинення нових злочинів в майбутньому застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Зазначені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають можливість застосувати положення ст. 69 КК України і пом`якшити ОСОБА_7 призначене основне покарання шляхом визначення його у розмірі, нижчому від найнижчої межі, передбаченою санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З врахуванням наведеного вище, на думку колегії суддів, вданому конкретному випадку призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі, проте зменшивши його строк до 3 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років є обґрунтованим.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень вчинених ОСОБА_7 за ст. 382, ч. 3 ст. 286-1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, слід призначити до відбуття ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а каральна функція не є домінуючою, тому колегія суддів переконана, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у визначеному апеляційним судом розмірі, яке слід відбувати реально буде достатнім та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а оскаржений вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання зміні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2025 рокустосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України на підставі ст.69 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: