Справа № 497/205/26
Провадження № 1-кп/497/107/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Болграда, обвинувальний акт та угоду від 19.01.2026 року про визнання винуватості, укладену між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) у кримінальному провадженні № 0000500 від 20.08.2025 року за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працює, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимий вироком Болградського районного суду Одеської області від 16.02.2024 року за ч.1 ст. 310, ч.1 ст. 309 КК України (штраф 17000 грн), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 04.11.1991 № 1777-ХІІ «Про державний кордон України» (далі - Закон № 1777-XII) зазначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно ст. 3 Закону №1777-ХІІ державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється: на суші - по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1777-ХІІ, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Також, у відповідності до ст. 11 вказаного Закону № 1777-ХІІ, зазначено, що особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. У відповідних випадках здійснюється також санітарно-карантинний, ветеринарний і фітосанітарний контроль, контроль за вивезенням з території України культурних цінностей та інший контроль. Контроль організується і здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України від 05.11.2009 №1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі Закон № 1710-VI), прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №1710-VI, прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються: 1) у пунктах пропуску через державний кордон; 2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

Перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються у пунктах пропуску через державний кордон протягом часу роботи такого пункту. Час роботи пункту пропуску через державний кордон, який не працює цілодобово, зазначається на інформаційному стенді перед в`їздом до нього.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про Правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Термін дії воєнного стану в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України, які затверджено Верховною Радою України відповідними Законами України «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Так, відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п.3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваютьсяпридатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Згідно із п.7 ч.1 ст. 22 даного Закону передбачено, що граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві), встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду до 60 років.

Пунктом п.6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Виключний перелік громадян України, які наділені правом перетинання державного кордону, у період воєнного стану, передбачений Правилами перетинання державного кордону громадянами України», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами нормативно-правових актів, регулюючих порядок перетину державного кордон України під час дії правового режиму воєнного стану, на початку серпня 2025 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив здійснювати незаконну діяльність щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, поза встановлених пунктів пропуску.

За вказаних обставин ОСОБА_4 , реалізуючи свій неправомірний намір, за допомогою меседжера «Telegram» підшукав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ та продовженого у подальшому згідно Указу Президента України № 478/2025 від 14.07.025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.04.2025 № 4524-ІХ з 15.07.2025 року строком на 90 діб, не мав законної можливості перетнути державний кордон у відповідному прикордонному пункті пропуску, у зв`язку з забороною виїзду за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років та мав намір незаконно перетнути державний кордон України.

У подальшому ОСОБА_4 за допомогою меседжера «Telegram» зі свого мобільного телефону з номером НОМЕР_1 , під час телефонної розмови з ОСОБА_6 , розробив план та досяг домовленості, відповідно до яких ОСОБА_6 за надання послуг з незаконного перетину державного кордону України мав надати ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 8000 доларів США.

Окрім цього, ОСОБА_4 з метою реалізації свого неправомірного наміру, надав вказівку ОСОБА_6 придбати ножиці для різки металу, у кількості двох штук, з метою подолання перешкод у вигляді прикордонних загороджень при подальшому незаконному перетині Державного кордону України.

Після чого, у відповідності до розробленого плану та досягнутих домовленостей ОСОБА_6 мав очікувати подальших вказівок ОСОБА_4 .

Надалі, 27.11.2025 приблизно о 08:40 годині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , діючи у відповідності до раніше досягнутої спільної домовленості щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, заздалегідь за допомогою мобільного телефону надав ОСОБА_6 вказівку очікувати його на обумовленому місці.

Після цього ОСОБА_4 на автомобілі марки ВАЗ 21099 з державним номером НОМЕР_2 , який перебував у його фактичному користуванні, прибув до раніше обумовленого місця, розташованого на північно-східній околиці с. Залізничне Болградського району Одеської області, де зустрів ОСОБА_6 та розмістив його в якості пасажира у вказаному транспортному засобі.

За вказаних обставин, ОСОБА_4 , продовжуючи свої неправомірні дії, будучи мешканцем прикордонного населеного пункту, розташованого поблизу українсько-молдовського державного кордону, добре орієнтованими на місцевості, володіючи інформацією про розміщення місцевих пунктів пропуску, блок постів та знаючи розклад чергувань змінних нарядів працівників Державної прикордонної служби України в указаному районі, з метою забезпечення реалізації свого неправомірного плану та приховання протиправних дій, перевіз ОСОБА_6 до північно-західної околиці с. Залізничне Болградського району Одеської області, максимально наблизившись до державного кордону України.

Діючи далі, перебуваючи на вказаному місці, ОСОБА_4 , визначив місце незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, а саме ділянку державного кордону України та Республіки Молдови, розташовану між с. Залізничне Болградського району (Україна) - с. Кайраклія Тараклійського району (Республіка Молдова).

У подальшому ОСОБА_4 , сприяючи порадами щодо забезпечення таємного від прикордонного контролю протиправного перетину державного кордону ОСОБА_6 , з використанням особливостей ландшафту на місцевості та його вищезазначених знань, по полю пішки направились в напрямку ділянки державного кордону України та Республіки Молдови, розташовану між зазначеними населеними пунктами.

При переправленні через державний кордон України з Республікою Молдова, між зазначеними населеними пунктами, на відстані приблизно 1 км. від державного кордону, протиправні дії ОСОБА_4 були викриті співробітниками прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Вищезазначеними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст. 332 КК України - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, з корисливих мотивів.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за зазначеними обставинами визнав в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні висловився щодо наявності усіх підстав для можливості затвердження судом угоди.

Так, 19.01.2026 року між прокурором Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 з іншого, у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 332 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченого щодо беззастережного визнання винуватості, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 2 роки, з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України сторони погоджуються застосувати заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A-22» з ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , який використовувався, як засіб вчинення кримінального правопорушення.

В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст.473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені йому п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, щиро розкаявся в його вчиненні, сприяв його розкриттю, та погоджується на призначення йому покарання за ч.3 ст. 332 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 з одного боку, та обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_4 з іншого, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

В матеріалах справи відсутні процесуальні витрати.

Питання про долю речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України, а до мобільного телефону застосувати спеціальну конфіскацію відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області скасувати.

Керуючись ст.ст. 368-371,373,374,475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.01.2026 року укладену між прокурором Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та призначити йому узгоджене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 2 (два) роки з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 27.11.2025 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.7 2 КК України зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення з 27.11.2025 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 02.12.2025 року по справі №497/3153/25, провадження №1-кс/497/1019/25 на грошові кошти (імітаційні) у загальній сумі 8 050,00 доларів США, у загальній сумі 780 грн., мобільні телефони марки «Samsung», моделі «Galaxy A22» та«Iphone» моделі «12», дві штуки ножиць по металу та автомобіль марки ВАЗ - скасувати.

Речові докази: грошові кошти:

- у загальній сумі 8050,00 (вісім тисяч п`ятдесят) доларів США, номіналами 1 купюра 50 доларів США серії MG 36504609 B, 80 купюр по 100 доларів кожна, серії: FF 67487137 B, FB 12030032 D, DL 05356024 A, DC 05112621 A, HF 71737232 E (у кількості 63 шт.), FG 95837927 A, DB 58282668 A, FG 01206867 A, DB 62973776 B, HG 91266152 A, FL 67648607 C, DB 51907734 B, FH 13286591 A, DI 04719331 A, FG 81296835 A, KK 74305946 B, FL 17851793 A, FE 23992106 A, DB 58996447 B, які поміщені до сейф пакету № NPU 5074155

- у загальній сумі 780 (сімсот вісімдесят) гривень, купюрами номіналом 500 грн. № ЄМ 0133117, 200 грн. № ЄА 6965565, 4 купюри по 20 грн. № ВС 0892083, № АМ 9038453, № ДЛ 8007042, № ВС 7008280, які поміщені до сейф пакету № KIV 2115358

- конфіскувати на користь держави (імітаційні - знищити).

Речові докази:

- дві штуки ножиць по металу, виробництва «Сила» моделі «310741», жовто-чорного кольору, які поміщені до сейф пакету № NPU 2072875;

- мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12», ІМЕІ НОМЕР_5 , з встановленою sim- картою оператора мобільного зв`язку «лайфсел» з абонентським номером « НОМЕР_6 », який поміщено до сейф пакету № KIV 1128811

- повернути власнику ОСОБА_6 .

Речовий доказ - автомобіль марки ВАЗ моделі «21099» р/н НОМЕР_2 повернути власнику - ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до належного ОСОБА_4 мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A-22» з ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 та конфіскувати його в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1