Справа № 447/1143/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/955/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000051 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02.10.2025 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02.10.2025, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахується з моменту вступу вироку в законну силу та звернення такого до фактичного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 4377,45 грн.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України

Автомобіль марки «Mersedes-Benz A140» р.н. НОМЕР_1 конфісковано в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням на 1 рік, поклавши на нього відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Сторона захисту не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки було порушено норми матеріального права, мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду викладеним фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення надміру суворого вироку. Сторона захисту вважає, що вирок суду першої інстанції є таким, що не повною мірою відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не врахував ряд обставин, які могли істотно вплинути на його висновки.

Апелянт просить врахувати особу ОСОБА_7 та наявність єдиної обставини, що обтяжує покарання - вчинення правопорушення групою осіб, а також щире каяття, молодий вік, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, тобто наявні декілька пом`якшуючих обставин. Крім того, ОСОБА_7 одружений та ніколи раніше не був судимим. Також підзахисний добровільно відшкодував потерпілій всю завдану їй шкоду, у зв`язку з чим вона подала до суду заяву про залишення цивільного позову без розгляду і просила його суворо не карати. Однак суд у вироку неправильно вказав, що грошові кошти не були добровільно відшкодовані ОСОБА_7 , що не відповідає дійсним обставинам справи. Частина грошових коштів були вилучені працівниками поліції та передані потерпілій, всю решта суму мій підзахисний добровільно відшкодував потерпілій сам.

Апелянт покликається на правові висновки Верховного Суду в деяких постановах (від 07.11. 2018 року у справі № 297/562/17, від 14.112022 року у справі №640/3693/15-к) та те, що в матеріалах кримінальної справи і в судових засіданнях знайшло своє підтвердження те, що ОСОБА_7 дійсно щиро розкаявся, повністю визнавши свою вину і правдиво розповівши всі обставини справи, нічого не приховуючи, критично оцінив та засудив свій вчинок, висловлював жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію.

Наведені обставини, дані про особу винного в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 може виправитись без реального відбування покарання та без ізоляції від суспільства. Таким чином, у даному вироку наявне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через надмірну суворість.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України « Про правовий режим воєнного стану» №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по даний час.

ОСОБА_7 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді розвідника взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби солдат у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою власного особистого збагачення, 17.01.2025 в період часу з 06:00 год. по 19:40 год., за попередньою змовою групою осіб разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали, щодо якої виділені в окреме провадження) зайшов на територію домогосподарства по АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, шляхом відтиску рами металопластикового вікна, проник в приміщення будинку, звідки з кімнати спальні таємно викрав металевий сейф, вартість 850 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 170 000,00 грн., та 3600 доларів США, що в перерахунку за курсом НБУ станом на 17.01.2025 рік, становить 151 822,44 грн., які належать потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого покинув приміщення будинку разом із викраденим майном, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 402 672, 44 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибула з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавала.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, міркування захисника- адвоката ОСОБА_6 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, думку прокурора ОСОБА_8 про залишення без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , за ч.4 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна(крадіжки), у період дії воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким корисливим злочином вчинений під час широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України і введеного воєнного стану; обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, являється військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, як обставини, які пом`якшують покарання. Крім цього, суд зазначив, що викрадені у потерпілої грошові кошти не були добровільно відшкодовані ОСОБА_7 , а їх залишок був вилучений працівниками поліції. Обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, тому суд вважав, що покарання ОСОБА_7 слід обрати в межах санкції ч.4 ст.185 КК України за якою він обвинувачується.

В суді апеляційної інстанції з`ясовано, що потерпілій ОСОБА_9 працівниками поліції були повернуті виявлені у ОСОБА_7 кошти, а також ним було відшкодовано добровільно решту коштів. Відповідно потерпіла просила залишити її позовні вимоги без розгляду.

Судом першої інстанції позиція потерпілої сторони була врахована в повному обсязі.

З врахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальному розмірі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відтак у суді апеляційної інстанції встановлено, що апеляційні вимоги захисника обвинуваченого, про неврахування по відношенню до нього інших пом`якшуючих обставин, є безпідставними, наявність на утриманні в обвинуваченого двох малолітніх дітей, не було стримуючим фактором для нього при скоєнні злочину.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 02.10.2025 яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: