ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/493/25 Справа № 229/6065/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участюпрокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000302 від 18.07.2024 року за апеляційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Дружківка, Донецької області, громадянство України, освіта середня- спеціальна, не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, призначено йому покарання у виді покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом випробувального терміну в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а :

вироком Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним, в тому, що він, діючи умисно, свідомо знаючи, що операції з особливо небезпечними наркотичними засобами незаконними, посягаючи на встановленні законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засобі, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, №62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовині прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу». Постанови Кабінету Міністрів України. «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовині прекурсорів» від 06.05.2000 року № 770, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, будучі особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, в силу чого достовірно знає про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів психотропних речовині прекурсорів, для особистого вживання без мети збуту, 16.07.2024 року у не встановленому в ході розслідування час, використовуючи мобільний додаток Telegram, зайшов у Telegram-канал «Нетфлікс», де зробив замовлення на своє ім`я за допомогою мобільного телефону у невстановленої в ході досудового розслідування особи, психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг яких заборонено - PVP (1-феніл - 2 - піролідин -1 - іл -пентан - 1-он), шляхом кур`єрської доставки на адресу свого мешкання: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту, сплативши на банківську картку вказану невстановленою в ході досудового розслідування особою грошові кошти, в сумі 1000 гривень, чим здійснив незаконне придбання психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл - 2 - піролідин -1 - іл -пентан - 1-он).

В подальшому 17.07.2024 року в невстановлений в ході розслідування час ОСОБА_8 отримав шляхом кур`єрської доставки на адресу свого мешкання: АДРЕСА_1 , посилку, в середині якої знаходилась психотропна речовина PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), та психотропну речовину обіг якої обмежено - метамфетамін, поклавши у приміщення спальної кімнати, тим самим почав незаконно без мети збуту зберігати психотропну речовину

В подальшому 18.07.2024 року близько 20:30 годин ОСОБА_8 проходив на перехресті вул. В. Пилипенка та Козацька, м. Дружківка, де був зупинений працівниками поліції для перевірки документів. В ході бесіди ОСОБА_8 повідомив що при собі має психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), а також за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 зберігає психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), психотропну речовину обіг якої обмежено - метамфетамін.

Далі, 18.07.2024 у період часу з 21 годин 46 хвилин по 22 годину 01 хвилину, під час проведеного у встановленому законом порядку огляду місця події, а саме на відкритій ділянці місцевості на перехресті вул. В. Пилипенка та Козацька, працівниками поліції у громадянина ОСОБА_8 в лівому кармані штанів було виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), маса PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он) становить - 0,5057 г. яку ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Крім того, 18.07.2024 у період часу з 22 годин 41 хвилин по 23 годину 05 хвилин, під час проведеного у встановленому законом порядку огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні спальної кімнати працівниками поліції було виявлено та вилучено, вологу кристалічну речовину масою 18,6794 (маса висушеної речовини 17,7780 г) містить психотропну речовину обіг якої обмежено - метамфетамін. Маса метамфетаміну, в наданій на дослідження речовині, становить 11,9273 г., що є великим розміром, кристалічна речовина масою 1,0413 г містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін. Маса метамфетаміну, в наданій на дослідження речовині, становить 0,7166 г. Також виявлено та вилучено кристалічна речовина масою 2,6010 г містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он). Маса PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он) становить - 2,0629г, психотропні речовини, які ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту у великих розмірах.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась заступник керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 та подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в наслідок м`якості. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, однак під час допиту, обвинувачений показав, що знайшов наркотичну речовину, тоді як органом досудового розслідування інкриміновано, що ОСОБА_8 замовив та придбав наркотичну речовину через мобільний додаток Телеграм, яку йому доставлено кур`єрською доставкою. За наведених обставин, суд повинен був проводити судовий розгляд в загальному порядку та дослідити докази, які в цій частині підтверджують або спростовують інкриміновані обставини.

Крім того, стверджує, про неправильність висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 . Так, останній придбав без мети збуту наркотичну речовину PVP масою - 0,5057 г., 2,0629 г та метамфетамін масою - 11,9273 г., 0,7166 г., що становить великий розмір. Однак, суд не врахував положення пленуму Верховного Суду, що в тих випадках, коли дії обвинуваченого пов`язані з наркотичними засобами, психотропними речовинами або їх аналогами різних видів, розмір цих засобів визначається виходячи з їх загальної кількості. Виходячи з наведеного, загальна кількість психотропних речовин придбаних ОСОБА_8 при їх складанні, становить 15,2125 г., що є особливо великим розміром, а тому дії останнього підлягали кваліфікації за ч. 3 ст. 309 КК України.

Звертає увагу, що згідно з обвинувальним актом встановлено пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття обвинуваченого, разом з цим, суд першої інстанції врахував пом`якшуючу покарання обставину, активне сприяння в розкритті злочину. Однак при ухваленні вироку не мотивував вказаного рішення та не дослідив тих доказів, які б об`єктивно вказували, що обвинувачений дійсно добровільно допоміг слідству будь-яким чином, оскільки розгляд проведений відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зауважує, що суд першої інстанції зазначив у вирку, що ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря нарколога, однак відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_8 на обліку не знаходиться.

Вказує, що у вироку суду зазначено, що відповідно до наданої характеристики ОСОБА_8 схильний до скоєння кримінальних та адміністративних злочинів, здатний на підтримання стосунків з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, при цьому у самій характеристиці зазначено, що останній здатний на підтримання стосунків з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, інших даних матеріали провадження не містять.

Зауважує, що суд належним чином не мотивував рішення про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих аргументів на підтвердження висновку щодо ступеню небезпечності та можливості його виправлення без ізоляції від суспільства. Судом не надано належної оцінки характеру вчиненого кримінального правопорушення та той факт, що предметом злочину є наркотична речовина в особливо великому розмірі.

Вказує, що викликає сумнів і щирість показань ОСОБА_8 наданих у судовому засіданні, оскільки будучи особою, яка перебуває під наглядом у лікаря нарколога, придбав різні за видом та розміром психотропні речовини, сукупна маса яких відноситься до особливо великого розміру. Залишив без ґрунтовних пояснень мотивів та обставин придбання ним кількості психотропної речовини. Така поведінка свідчить про відсутність у нього дійсного щирого каяття та вказує на намагання уникнути від кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення та більш суворого покарання. Зауважує, що ОСОБА_8 не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений, стійких соціальних зв`язків не має, за місцем мешкання характеризується негативно.

Обвинувачений ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення не надходило. Відповідно до вимог КПК України участь обвинуваченого в даному апеляційному провадженні не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 2 КПК регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ст. 374 КПК та роз`яснень, які містяться в п.п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», судам вказано на необхідність точного виконання вимог кримінального процесуального закону про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному обвинуваченому, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 7 та ст. 17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження виконані не були.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити серед іншого докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при ухваленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За своєю правовою природою ч. 3 ст. 349 КПК визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадження і зазначені у ч. 1 ст. 91 КПК.

Визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню в кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, не звільняє суд від обов`язку встановитиобставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року (справа №521/11693/16-к), щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 16.09.2024 року (справа №444/870/22) зробила висновок щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК, та вказала, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Згідно ч. 1 ст. 351 КПК допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.

Відповідно до формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті та визнано судом доведеним, ОСОБА_9 , 16.07.2024 року у не встановленому в ході розслідування час, використовуючи мобільний додаток Telegram, зайшов у Telegram-канал «Нетфлікс», де зробив замовлення на своє ім`я за допомогою мобільного телефону у невстановленої в ході досудового розслідування особи, психотропної речовин, обіг якої обмежено - метамфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг яких заборонено - PVP(1-феніл - 2 - піролідин -1 - іл -пентан - 1-он), шляхом кур`єрської доставки на адресу свого мешкання: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту, сплативши на банківську картку вказану невстановленою в ході досудового розслідування особою грошові кошти, в сумі 1000 гривень, чим здійснив незаконне придбання психотропної речовини, обіг якої обмежено.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного вироку суду, судовий розгляд проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема допитано обвинуваченого, який вину визнав, не заперечував фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому та показав, що знайшовши психотропну речовину PVP «сіль» розумів, що це є заборонена речовина, та не мав мети збуту.

Водночас, відповідно до технічного запису та журналу судового засідання від 04.10.2024 року, ОСОБА_8 показав, що через телеграм списався з адміністратором, на нову пошту заказав кур`єром, відсипав і пішов додому, потім приїхала поліція.

Колегією суддів встановлені суперечності показань обвинуваченого у судовому засіданні до показань викладених у вироку, які відрізняються від фактичних обставин викладених судом.

Отже, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, місцевий суд вказав обставини незаконних дій ОСОБА_8 щодо факту придбання психотропної речовини, які не відповідають тим, які викладені судом, як показання обвинуваченого у судовому засіданні.

При цьому, обвинувачений в судовому засіданні надав показання лише щодо способу вчинення кримінального правопорушення, мотивів і мети його вчинення, без встановлення фактичних обставин справи (щодо фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення: часу, місця, кількості придбаної психотропної речовини, ємкість в якій вона знаходилась, тощо), не дають можливості зробити оцінку його показанням з точки зору їх правдивості та того, в якому обсязі обвинувачений визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що впливає і на обсяг дослідження доказів.

Відсутність детального опису фактичних обставин та значна розбіжність фактично наданих показань ОСОБА_8 у судовому засіданні із показаннями, які викладені у вироку, позбавляє можливості впевнитись в тому,що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження, в тому об`ємі який викладений в обвинувальному акті та визнаний судом доведеним.

Тобто, суд першої інстанції підійшов формально до з`ясування цього питання та фактично не допитав обвинуваченого у порядку ст. 351 КПК України.

Відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 02.02.2021 року (справа № 640/4713/19), повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Колегія суддів вважає, що суперечність показань обвинуваченого, викладених у вироку та формулювання обвинувачення, яке визнано місцевим судом доведеним за результатами судового розгляду в оскарженому вироку, є порушенням прав обвинуваченої, які регламентовані ст. 42 КПК, що в силу положень ст. 412 КПК визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наведене свідчить про слушність доводів прокурора стосовно того, що під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема не дотримано обов`язкових передумов можливості здійснення розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку суду з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти недотримання вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК, належним чином перевірити доводи, викладенів апеляційній скарзі прокурора, та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам ст. 370 КПК України та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , - задовольнити.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді