Справа №359/7194/23
Провадження №1-кп/359/184/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перекладача ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

за наслідками судового розгляду з технічною фіксацією, з використанням системи ВКЗ, в тому числі з ДУ «Львівський слідчий ізолятор», кримінального провадження №0001261, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2023 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Оскіл російської федерації, громадянина України, одруженого, батька трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого, запис в демографічному реєстрі №850, облікова картка платника податків НОМЕР_1 ,

по обвинуваченню у скоєнні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

ОСОБА_6 , будучи засудженим за вироком Жовтневого районного суду міста Харкова від 19.03.2018 року за ч. 2 та 3 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років десять місяців, на шлях виправлення та перевиховання не став, та вчинив новий умисний злочин відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, в умовах воєнного стану, 26.05.2023 близько 14 год. 50 хв. ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, прибув за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи біля під`їзду № 2 вказаного вище будинку, ОСОБА_6 зустрів раніше незнайомого ОСОБА_10 , якого ввів в оману з приводу знайомства з його сином, після чого попросив у нього грошові кошти в сумі 500 гривень. Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, зловживаючи довірою ОСОБА_10 з метою проникнення до його місця мешкання, разом з ним попрямував до приміщення квартири останнього, яка розташована за адресою : АДРЕСА_4 .

Перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_10 , тим самим заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в області нижньої повіки зліва з переходом на щоку та передню поверхню шиї зліва, садно в області тім`яного бугра справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 88д від 14.07.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_6 відкрито викрав із кишені сорочки, яка висіла у шафі, грошові кошти в сумі 8000 гривень та 2000 доларів США, що еквівалентно 73120 гривень (згідно курсу НБУ станом на 26.05.2023 року вартість 1 долару США становила 36 грн. 56 коп.), які належать ОСОБА_10 .

Заволодівши вищевказаними грошовими коштами, ОСОБА_6 вибіг з приміщення квартири та втік з місця скоєння злочину, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 81120 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисні дії, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 на початку судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнавав частково.

З цього приводу судом проведено допит потерпілого, свідків, обвинуваченого та досліджено письмові докази обвинувачення.

В той же час, в ході розгляду справи обвинувачений змінив свою думку та визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, фактичні обставини не оспорював та у судовому засіданні надав пояснення щодо обставин скоєння злочину, які відповідали пред`явленому обвинуваченню.

Так, ОСОБА_6 повністю підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що біля будинку №16 по вул. Лютневій в м. Борисполі, точний день та час не пам`ятає, побачив невідомого чоловіка, який сидів на лавці. Він до нього підійшов та попросив позичити йому грошові кошти в сумі 500 гривень. Чоловік сказав, що при собі таких грошей не має та запропонував піти до нього додому, щоб їх взяти. Вони разом пішли до місця проживання потерпілого, зайшли до квартири. Потерпілий дістав з кишені сорочки гроші та дав йому, в той час він побачив, що в кишені є й інші грошові кошти. Після цього він вдарив потерпілого, забрав з кишені сорочки, яка висіла в шафі грошові кошти в розмірі 8000 грн. та 2000 доларів США та вибіг з квартири. Обвинувачений також зазначив, що 1000 доларів США він повернув потерпілому, решту грошей витратив на власний розсуд. обіцяв відшкодувати потерпілому всю суму.

Під час судових дебатів обвинувачений зазначив, що у скоєному він щиро розкаюється, просить його вибачити та завіряв суд, що більше не порушуватиме закон в майбутньому. Він зробив відповідні висновки та дуже сильно жалкує, що так вчиняв.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим, вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доводиться зібраними стороною обвинувачення доказами, а саме: письмовими доказами, показами потерпілого та свідка, які безпосередньо досліджені судом.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що подія трапилась в травні 2023 року, точної дати не пам`ятає. Він зараз проживає в квартирі сам, син на війні. Він сидів на вулиці, і вже коли збирався йти додому, до нього підійшов обвинувачений та попросив 500 гривень на бензин. Він відповів, що при собі не має таких коштів, але може піти додому та винести. Обвинувачений сказав, що піде з ним, оскільки поспішає. Вони разом зайшли до нього в квартиру, він пішов до шафи, відкрив її та дістав 500 гривень з кишені сорочки. Обвинувачений сказав, що мало, дай тисячу. Він дав йому тисячу гривень. Після цього ОСОБА_6 пішов в іншу кімнату, де зазвичай живе син, який зараз на війні. Він пішов за обвинуваченим. В цей час, ОСОБА_6 розвернувся та вдари його зліва в область щоки, він впав. Коли прийшов до тями, побачив, що обвинувачений вкрав й нього грошові кошти в розмірі 8000 грн. та 2000 доларів США, які знаходились у шафі в кишенях сорочок. Також зазначив, що грошові кошти в сумі 1000 доларів США йому було повернуто.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що точної дати події не пам`ятає. Він, близько 15 години, вийшов з під`їзду №3 по АДРЕСА_3 , де проживав. На вулиці біля лавки побачив потерпілого, якого знав, оскільки останній проживає в сусідньому під`їзді. Поряд з потерпілим сидів невідомий йому чоловік. На запитання, чи є в залі суду особа, яка сиділа біля потерпілого, свідок вказав на обвинуваченого, зазначивши, що після цього потерпілий та обвинувачений разом зайшли до під`їзду №2, де проживає ОСОБА_10 . Коли і хто з них виходив з під`їзду він не бачив, оскільки пішов. Згодом його донька розповіла йому, що у потерпілого викрали кошти.

В судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_12 , який показав, що працює таксистом. В той день, точної дати не пам`ятає, він стояв біля ринку «Зоряний» на парковці. До нього підійшли пасажири, чоловік та жінка. Чоловіка пам`ятає, це був обвинувачений. Вони поспішали в аптеку, щоб купити ліки. На вулиці Шевченка жінка вийшла в аптеку, купила ліки. Після цього вони поїхали в ломбард на вул. Київський шлях, 47, вони там щось здавали. Потім зупинялись та шукали обмін валют, заїжджали на шино-монтаж, домовлялись про заміну резини. Після цього він їх повіз на СУМ-17, де пасажири вийшли, розрахувались з ним грошовими коштами у сумі 300 грн. і він поїхав.

Зазначені вище покази обвинуваченого, потерпілого та свідків судом оцінені у відповідності до вимог КПК України щодо їх очевидності, допустимості та достатності, з урахуванням інших досліджених судом доказів.

Крім показань потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується також письмовими доказами, долученими стороною обвинувачення до матеріалів судової справи та дослідженими під час судового розгляду. Зокрема, такими є:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.05.2023 року 16 год. 30 хв. відповідно до якого громадянин ОСОБА_10 заявив, що 26.05.2023 року в період часу з 14 до 16 год., невідома йому особа чоловічої статі викрала з його квартири, знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 8000 гривень (т. 1 а.с.131);

- протокол огляду місця події від 26.05.2023 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_14 з ілюстрованою таблицею. В ході даної слідчої дії була оглянута квартира АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_10 та з якої було викрадено грошові кошти, що належали останньому (т. 1 а.с.132-141);

-протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 30.05.2023 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 у присутності двох понятих, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку №3, яка 26.05.2023 близько 14 години за адресою: АДРЕСА_4 , застосувала до нього фізичне насильство, шляхом нанесення удару в область голови та заволоділа його грошовими коштами в сумі 2000 доларів США та 8000 гривень (т. 1 а.с.142-144);

-протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.05.2023 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 заявив, що впізнає на фотознімку №1 чоловіка, якого бачив 26.05.2023 біля під`їзду №2 вул. по АДРЕСА_3 разом із потерпілим ОСОБА_10 (т. 1 а.с.147-149);

-протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.05.2023 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 заявив, що впізнає на фотознімку №2 чоловіка, який 26.05.2023 близько 15-00 години виходив з під`їзду №2 вул. по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с.150-151);

-протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 27.05.2023 року, яке було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 у присутності двох понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 заявив, що впізнає на фотознімку №4 чоловіка, якого він 26.05.2023 близько 15-00 години на своєму автомобілі возив по місту Бориспіль (т. 1 а.с.152-154);

-протокол огляду місця події від 31.05.2023 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_17 з ілюстрованою таблицею. В ході даної слідчої дії ОСОБА_6 заявив, що має бажання видати грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які залишилися в нього з викраденої суми та одяг, в який він був одягнений на момент вчинення кримінального правопорушення, зокрема футболу білого кольору з малюнком у вигляді троянди червоного кольору. В ході вказаної слідчої дії було вилучено кошти в сумі 1000 доларів США та футболку білого кольору з малюнком у вигляді троянди червоного кольору. (т. 1 а.с.160-164);

-протокол огляду речей від 31.05.2023 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 .Під час вказаної слідчої дії було оглянуто спец пакет Національної поліції PSP 1294141, який на момент огляду опечатаний. При відкритті пакету виявлено грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які після огляду були віддані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , що підтверджується зберігальною розпискою останнього (т. 1 а.с.171, 174);

-висновок експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» №75 від 01.06.2023 року, відповідно до якого при огляді потерпілого ОСОБА_10 виявлено ушкодження: синець в області нижньої повіки зліва з переходом на щоку та передню поверхню шиї зліва, садно в області тім`яного бугра справа. Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, або при падінні на такі, можливо в час та за обставин вказаних в постанові та самим освідуваним і згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с.175-176);

-протокол проведення слідчого експерименту від 29.06.2023 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , у присутності двох понятих, за участю потерпілого ОСОБА_10 з метою перевірки і уточнення відомостей отриманих 30.05.2023 року в ході допиту останнього. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 надав показання та на місці їх підтвердив, та вказав, яким чином ОСОБА_6 26.05.2023 року нанісши йому ужар в область голови, відкрито заволодів його грошовими коштами. В подальшому потерпілий ОСОБА_10 відповів на всі запитання слідчого, який проводив дану слідчу дію та показав на місці всі обставини вчиненого кримінального правопорушення. Всі дії та показання були зафіксовані на відео. Диск для лазерних систем зчитування із записом даної слідчої дії додається до протоколу. (т. 1 а.с.178-182);

-висновок експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» №88-д від 14.07.25023 року, відповідно до якого при вивченні медичних документів гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено ушкодження: синець в області нижньої повіки зліва з переходом на щоку та передню поверхню шиї зліва, садно в області тім`яного бугра справа. Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, або при падінні на такі, можливо в час та за обставин вказаних в постанові і згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитись за обставин викладених під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 29.06.2023 року. На тілі виявлено не менше двох точок прикладення сили. (т. 1 а.с.185-187).

-протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2023 року, який було проведено слідчим СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , у присутності статиста, за участю підозрюваного ОСОБА_6 з метою перевірки і уточнення відомостей вказаних в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_18 від 31.05.2023 року щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Слідча дія проводилась за адресою місця проживання потерпілого ОСОБА_10 , а саме: АДРЕСА_3 . Під час слідчої дії ОСОБА_6 вказав на лавку біля під`їзду №2, на якій сидів потерпілий, коли він до нього підійшов. Повідомив, що він та потерпілий зайшли до вказаного під`їзду та піднявшись на другий поверх зайшли в квартиру АДРЕСА_6 , в якій проживав ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_6 показав на шафу, яка розміщена в кімнаті праворуч, з якої він викрав грошові кошти, після чого пішов в кімнату ліворуч, де за участю статиста показав яким чином він наносив тілесні ушкодження потерпілому та звідки в подальшому викрав грошові кошти потерпілого. Всі дії та показання були зафіксовані на відео. Диск для лазерних систем зчитування із записом даної слідчої дії додається до протоколу (т. 1 а.с.192-196).

Зазначені вище докази, що надані прокурором, суд вважає належними та допустимими. У суду не має підстав не довіряти цим доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності.

В той же час, захисником обвинуваченого подано клопотання про визнання доказів недопустимими, зокрема: протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками, протоколу огляду місця події від 31.05.2023 року, а також похідних від нього доказів та протоколів проведення слідчих експериментів.

Вирішуючи вказане клопотання захисника обвинуваченого, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Статтею 89 КПК України визначено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Разом з тим, під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має саме істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що жодної з вищезазначених обставин, передбачених ст. 87 КПК України, не констатовано та не встановлено порушень прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши доводи сторони захисту щодо недопустимості окремих доказів, суд зазначає, що наведені твердження є безпідставними. Докази, на недопустимість яких посилається захисник, отримані у спосіб, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 86 КПК України, та не порушують прав учасників кримінального провадження. Незначні порушення, допущені під час їх оформлення, не впливають на зміст встановлених обставин, на достовірність чи допустимість таких доказів. При цьому, будь-яких скарг чи зауважень від сторони захисту на стадії досудового розслідування, а також на підготовчому судовому засіданні від сторони захисту не надходило.

Відтак, підстав для визнання зазначених доказів недопустимими суд не вбачає, у зв`язку з чим вони підлягають оцінці разом з іншими доказами у їх сукупності.

Інші документи з матеріалів провадження (постанови слідчих, ухвали слідчих суддів, супровідні листи, листи та інші), свідчать про рух провадження, не дозволяють суду встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема, не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Прокурор, вважаючи вину обвинуваченого доведеною достатніми доказами, що узгоджуються між собою, просив суд визнати останнього винуватим за ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Суд, безпосередньо дослідивши докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого, оцінивши всі обставини справи, ґрунтуючись на вимогах закону та власному переконанні дійшов висновку, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану, оскільки під час судового слідства така кваліфікація дій обвинуваченого знайшла своє підтвердження.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При цьому, з об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується для протиправного вилучення або утримання такого майна (тобто, воно має прикладний, "інструментальний" характер).

Насильницький грабіж може бути двох видів: 1) грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; 2) грабіж, поєднаний з погрозою застосування такого насильства.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Такі насильницькі дії, вчинені в процесі грабежу, повністю охоплюються ч. 2 ст. 186 і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, окрім його особистих показів, повністю доводиться показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 , допитаних в ході судового розгляду а також зазначеними вище письмовими доказами.

Показання потерпілого суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані в ході безпосереднього допиту в суді, за участю обвинуваченого та його захисника. Цей доказ повністю підтверджує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому дані показання потерпілого є конкретними, послідовними, а також підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема: протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 30.05.2023 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 заявив, що впізнає особу на фотознімку №3, яка 26.05.2023 близько 14 години за адресою: АДРЕСА_4 , застосувала до нього фізичне насильство, шляхом нанесення удару в область голови та заволоділа його грошовими коштами в сумі 2000 доларів США та 8000 гривень; протоколом проведення слідчого експерименту від 29.06.2023 року, під час якого потерпілий ОСОБА_10 надав показання та на місці їх підтвердив, та вказав, яким чином ОСОБА_6 26.05.2023 року нанісши йому удар в область голови, відкрито заволодів його грошовими коштами.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 зазначив, що бачив як потерпілий та обвинувачений заходили разом до під`їзду, в якому проживає ОСОБА_10 . Також, відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.05.2023 року, свідок ОСОБА_11 заявив, що впізнає на фотознімку №1 чоловіка, якого бачив 26.05.2023 біля під`їзду №2 вул. по АДРЕСА_3 разом із потерпілим ОСОБА_10 .

В той же час, надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_12 , суд вважає, що вони ніякої доказової бази щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України не несуть, а тому не приймає їх до уваги.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні доведена повністю, а його неправомірні дії за ч. 4 ст. 186 КК України кваліфіковані вірно, оскільки він вчинив умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого жодних сумнівів у суду не викликає.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, характер суспільної небезпеки скоєного ним, вартість завданих ним збитків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують відповідальність та наявність обтяжуючих відповідальність обставин.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Так, ОСОБА_6 вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, є умисним та посягає на право власності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності ст. 66 КК України, судом не встановлено, зважаючи на позицію обвинуваченого протягом судового розгляду.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є рецидив злочину (вчинення нового злочину маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість) та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що останній раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, останній раз вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 10 місяців. Звільнений 05.12.2022 від призначеного покарання умовно-достроково на 9 місяців 27 днів. Злочин за ч. 4 ст. 186 КК України по даній кримінальній справі ОСОБА_6 скоїв протягом невідбутої частини покарання. Судимість останнього не погашена. На обліку у лікаря психіатра та нарколога за місцем проживання та реєстрації не перебуває.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та його відношення до скоєного, та підстави для визначення самого виду покарання.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_6 скоїв протягом невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року, зважаючи на умовно-дострокове звільнення останнього 05.12.2022 року від призначеного покарання умовно-достроково на 9 місяців 27 днів, а тому суд вважає за необхідне частково приєднати невідбуту частину такого покарання.

Окрім того, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць, вирок набрав законної сили.

Отже, за таких підстав суд до покарання, призначеного за новим вироком, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, зважаючи на вчинення нового злочину під час судового розгляду даного кримінального провадження, та частково приєднує частину покарання за зазначеним вироком, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 70 КК України.

Дана міра покарання щодо обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту набрання вироком законної сили та зарахувати йому в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення в період з 31.05.2023 року по 19.01.2024 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Окрім того, у відповідності до ч. 6 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 у строк відбування покарання слід зарахувати цілодобовий домашній арешт в період з 20.01.2024 року по 19.03.2024 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Крім того, до строку покарання слід також зарахувати термін попереднього ув`язнення в кримінальному провадженні №0001653, відомості до ЄРДР про яке внесені 17.08.2024 року, зараховані згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 року, що набрав законної сили 19.07.2025 року, в порядку ч.5 ст. 72 КК України, в період з 17.08.2024 року по 09.10.2024 року.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Слід також вирішити питання про дію заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 174 КПК України.

Як встановлено судом, 29.09.2025 Личаківським районним судом м. Львова обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці в межах кримінального провадження № 0000259 від 20.01.2025 року, з утриманням останнього в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)». Таким чином, немає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу в межах даного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 124, 318, 322, 342-352,356, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст. 49, 50, 65-67, 71, 72, ч. 4 ст. 186 КК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.03.2018 року, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом частково приєднання покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення в періоди: з 31.05.2023 року по 19.01.2024 року та з 17.08.2024 року по 09.10.2024 року, відповідно до ст. 72 КК України з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт в період з 20.01.2024 року по 19.03.2024 року, відповідно до ст. 72 КК України, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази в кримінальному провадженні, а саме:

- диск для лазерних систем зчитування «DVD-R диск 4.7 MB 120 MIN 16Х» білого кольору, із записами слідчого експерименту від 29.06.2023 проведеного за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Лютнева, а також диск для лазерних систем зчитування «DVD-R диск 4.7 MB 120 MIN 16Х» білого кольору, із записами слідчого експерименту від 29.06.2023 проведеного за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Лютнева, 16, - залишити зберігати при матеріалах судової справи;

- чоловічу футболку білого кольору на якій зображено малюнок у вигляді троянди червоного кольору, - повернути ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 - повернути потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Арешт, запроваджений на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2023 року (справа №359/5180/23) на речові докази, після набрання законної сили вироком суду, - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику, направити потерпілому.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1