Номер провадження: 11-сс/813/248/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000016, внесеного до ЄРДР 18.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2025 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 12.11.2025 року в ході обшук за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон марки Iphone 12 s/n НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 ;

-грошові кошти в сумі 34 760 доларів США (купюрами номіналом 100 США 346 од., купюрами номіналом 50 США 3 од., купюрами номіналом 100 США 1 од.);

-Грошові кошти в сумі 8 715 Євро (купюрами номіналом 100 Євро 78 од., купюрами номіналом 50 Євро 18 од., купюрами номіналом 10 Євро 1 од., купюрами номіналом 5 Євро 1 од.).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій зазначає, що ухвалу слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на наступне:

-клопотання після усунення недоліків прокурором подане поза межами строків, встановлених ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 року, оскільки останнє начебто було відправлене ТУ БЕБ в Одеській області до Київського районного суду м. Одеси службою кур`єрської доставки, а саме ФОП ОСОБА_10 із зазначенням дати відправлення 06.12.2025 року, в той час як прокурору стало відомо про повернення клопотання для усунення недоліків лише 10.12.2025 року, а використання приватної служби доставки свідчить про можливість зазначити необхідну дату, що підтверджується і тривалою доставкою до суду, що відбулось лише 16.12.2025 року;

-поза увагою слідчого судді залишилась відповідь НКЕК на адвокатський запит, відповідно до якої внесення відомостей до єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку про фізичну особу-підприємця ОСОБА_10 не здійснювалось, відповідно він не є оператором поштового зв`язку;

-звертає увагу на те, що матеріали клопотання було повернуто прокурору, а тому після усунення недоліків такі матеріали мають бути відправлені з місця розташування прокуратури, натомість воно було направлено до суду з ТУ БЕБ в Одеській області;

-прокурором не усунуто недоліки, викладені в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 року. Клопотання про арешт майна не містить обґрунтування підстави та мети накладення арешту на грошові кошти, органом досудового розслідування не було встановлено, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України;

-слідчим суддею не взято до уваги обґрунтування походження грошових коштів та довідки про нарахування ОСОБА_9 доходу за період з 01 січня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, з яких убачається, що останній має в розпорядженні суму вилучених грошових коштів. Кім того, додатково було надано відомості з Пенсійного фонду України за формою ОК-7, за період з 2011 по 2025 рік, з якої убачається, що сума фактичного доходу ОСОБА_9 обґрунтовує можливість на заощадження грошових коштів у сумі, вилученій під час проведення общуку;

-під час проведення обшуку, власником та володільцем майна не обмежувався доступ до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів, та навіть був наданий логічний захист-пароль до мобільного телефону, що дозволяло детективу перевірити або встановити відомості, які підлягали відшуканню, однак згідно протоколу обшуку, такі відомості не були встановленні, що свідчить про незаконність вилучення мобільного телефону ОСОБА_9 , оскільки також не було й встановлено, що на такому міститься інформація, яка є необхідною умовою проведення експертного дослідження. Спеціаліст під час проведення обшуку також не залучався;

-клопотання та долучені до нього матеріали не містять належного обгрунтування та доказів, що вилучене майно є речовими доказами у розумінні положень ст. 98 КПК України;

-постанова детектива про визнання вилученого майна речовим доказом обмежується виключно описом обставин, які слугували підставами для її прийняття та не відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України;

-жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

З огляду на викладене, представник власника майна просила оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна відмовити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Під час апеляційного розгляду представники власника майна адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах ОСОБА_9 , підтримали вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просили її задовольнити. Адвокат ОСОБА_7 звернула увагу на те, що слідчий суддя діяв упереджено відносно власника майна.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК один із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Як вбачається з клопотання, підрозділом Територіального управління БЕБ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000016 від 18.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ДП «МТП «Південний» , зловживаючи своїм службовим становищем та діючи за попередньою змовою зі службовими особами АТ «Дніпровський стрілочний завод» та ТОВ «ВКП «Тако» , здійснили розтрату та заволодіння державних коштів в особливо великих розмірах шляхом здійснення закупівлі залізничного обладнання за завідомо завищеною вартістю. Сума завищення вартості становить більше 7 млн грн.

Установлено, що упродовж 2024 року службовими особами ДП «МТП «Південний» в ході виконання «Плану закупівель підприємства» організовано та проведено процедури закупівель залізничного обладнання №№ UA-2024-03-14-010947-a, UA-2024-07-18-008022-a та UA-2024-09-02-008069-a, загальною очікуваною вартістю 20 млн. 979 тис. грн. без ПДВ, участь у яких приймало ТОВ «ВКП Тако», яке фактично без проведення конкурентних процедур визначено переможцем зазначених закупівель.

За результатами проведених зазначених закупівель між ДП МТП «Південний» та ТОВ «ВКП Тако» упродовж 2024 року укладено три договори на постачання залізничного обладнання (стрілочна продукція виробництва Дніпровського стрілочного заводу», рейкова продукція, стикова продукція) на загальну суму 24 999 930 грн. з ПДВ.

В свою чергу, аналізом операцій з реалізації АТ «Дніпровський стрілочний завод» аналогічної стрілочно-рейкової продукції на адресу АТ «Укрзалізниця», ПАТ «Полтавський Гірничо-Збагачувальний Комбінат», підприємства корпорації «Детек», ПРАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» та інших підприємств, за цінами які у 1,5 - 2 рази є нижчими за ціни постачання предмету закупівлі на ДП «МТП Південний».

Зважаючи на вищевикладене, різниця у вартості між реалізацією ТОВ «ВКП «ТАКО» залізничного обладнання на адресу ДП «МТП`ПІВДЕННИЙ» та вартістю його придбання у АТ «ДНІПРОВСЬКИЙ СТРІЛОЧНИЙ ЗАВОД» та інших суб`єктів господарювання складає 7 137 436 грн в т. ч.: за договором поставки від 02.04.2024 № Т/СН-83/24 складає 1 907 532 грн з ПДВ, за договором поставки від 08.08.2024 № Т/СН-267/24 складає 2 621 304 грн з ПДВ та за договором поставки від 30.09.2024 № Т/СН-324/24 складає 2 608 600 грн з ПДВ, які перераховані на розрахункові рахунки ТОВ «ВКП Тако» та в подальшому привласнені.

Також встановлено, що службовими особами ДП «МТП Південний» організовано та проведено закупівлю UA-2025-02-28-006215-a залізничного обладнання (стрілочна продукція, стикова продукція) очікуваною вартістю 5 млн. 248 тис. грн. без ПДВ (6 млн. 297 тис. грн. з ПДВ), переможцем якого визначено ТОВ «ВКП Тако» з остаточною пропозицією 5 184 660 грн. без ПДВ (6 221 592 грн. з ПДВ).

Встановлено, що службовими особами ДП МТП «Південний» під час організації тендерних процедур з метою надання переваг та забезпечення перемоги ТОВ «ВКП Тако», посадовим особам вказаного підприємства заздалегідь надавалась інформація про предмет закупівлі, вимоги до предмета закупівлі, обсяги наявного фінансування, та спільно з представниками ТОВ «ВКП Тако» здійснювали розробку тендерної документації з урахуванням індивідуальних особливостей продукції, що виробляється виключно підконтрольним АТ «Дніпровський стрілочний завод» або перебуває у наявності у пов`язаних підприємств, що унеможливлювало участь у тендерних процедурах інших учасників.

У той же час, інформування посадових осіб ТОВ «ВКП Тако» про проведення ДП «МТП «Південний» закупівель залізничного обладнання ще до оприлюднення в електронній системі закупівель інформацію про публічну закупівлю було забезпечено посадовими особами ДП «МТП «Південний», а саме: заступником директора по матеріально-технічному забезпеченню ОСОБА_11 , начальник відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_12 , заступником начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_13 .

У подальшому, з метою усунення інших потенційних учасників закупівлі, посадові особи ДП «МТП «Південний» спільно з посадовими особами ТОВ «ВКП Тако» розроблено узгоджену тендерну документацію з урахуванням продукції виробництва АТ «Дніпровський стрілочний завод» або яка є у наявності пов`язаних підприємств.

У той же час, з метою штучного формування завищеної очікуваної вартості предмета закупівлі генеральний директор ВКП «Тако» ОСОБА_14 , за участю підконтрольних співробітників вказаного підприємства ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підготував та направив до ДП «МТП «Південний» комерційну пропозицію з завідома завищеними цінами. З тієї ж метою ОСОБА_17 вступив у змову з директором ТОВ «Будіндустрія», ТОВ «ЗРС» ОСОБА_18 та службовими особами зазначених підприємств з метою направлення від їх імені фіктивних комерційних пропозицій на адресу ДП «МТП «Південний», з аналогічно завищеними цінами.

Також, під час проведення зазначеної публічної закупівлі, посадовими особами АТ «Дніпровський стрілочний завод» з метою формування уяви відсутності попередньої змови з ТОВ «ВКП Тако» у системі прозоро на адресу ДП «МТП Південний» направлено запит щодо поділу предмета закупівлі на лоти з метою прийняття участі АТ «Дніпровський стрілочний завод» у закупівлі.

В той же час, діючи на виконання заздалегідь розроблено спільного плану щодо привласнення коштів державного підприємства, уповноваженою особою ДП «МТП Південний» ОСОБА_19 , в порушення принципу максимальної економії, було надано відмову у задоволені вказаного запит з формальним посиланням на недоцільність поділу предмета закупівлі на лоти.

За результатом чого, 18.03.2025 ТОВ «ВКП «Тако» визнано переможцем з остаточною пропозицією 5 184 660 грн. без ПДВ (6 178 392 грн. з ПДВ), що більше ніж на 2 млн. грн. вище за ринкову вартість.

На підставі вищевикладеного в діях посадових осіб ТОВ «ВКП «Тако», ДП «МТП «Південний» та АТ «Дніпровський стрілочний завод», ТОВ «Будіндустрія», ТОВ «ЗРС» вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно інформації УСР в Одеській області ДСР НП України до вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

12.11.2025 в порядку ст. 236 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки Iphone 12 s/n НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 ;

-грошові кошти в сумі 34 760 доларів США (купюрами номіналом 100 США 346 од., купюрами номіналом 50 США 3 од., купюрами номіналом 100 США 1 од.)

-грошові кошти в сумі 8 715 Євро (купюрами номіналом 100 Євро 78 од., купюрами номіналом 50 Євро 18 од., купюрами номіналом 10 Євро 1 од., купюрами номіналом 5 Євро 1 од.).

12.11.2025 року постановою старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_21 вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Наведені в клопотанні прокурора про накладення арешту на майно доводи перевірялись слідчим суддею, при цьому були досліджені матеріали провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, зазначене в ухвалі, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає категорії речових доказів та потребує збереження з метою його подальшого дослідження.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про те, що вилучені грошові кошти можуть бути здобуті в результаті неправомірних дій, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та накладення арешту на них є необхідним для збереження цих речових доказів та недопущення їх знищення.

В свою чергу накладення арешту на вилучений мобільний телефон необхідне для виконання призначеної судової комп`ютерно-технічної експертизи, за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», проведення якої доручено експертам Одеського НДЕКЦ МВС України, з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками слідчого судді, оскільки у матеріалах справи наявна постанова старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_21 від 18.11.2025 року про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи, за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів» (а.с. 154-156).

Зі змісту клопотання прокурора та матеріалів справи убачається, що органом досудового розслідування вживаються заходи, направлені на встановлення джерела походження вилучених грошових коштів, у зв`язку чим, 04.12.2025 на адресу відповідних компетентних органів, а саме: ГУ ДПС в Дніпропетровській області, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та НКЦПФР направлені запити про майновий стан та спосіб життя ОСОБА_9 як фізичної особи так і директора, керівника, засновника чи бенефіціарного власника суб`єктів господарської діяльності (а.с. 158-163).

При цьому слідчим суддею було враховано, що грошові кошти були вилучені саме за місцем мешкання ОСОБА_9 , який може бути причетний до вчинення злочину у пов`язаного з розтратою та заволодінням державних коштів в особливо великих розмірах шляхом здійснення закупівлі залізничного обладнання за завідомо завищеною вартістю.

Тому, ці обставини, на думку апеляційного суду, потребують додаткової перевірки під час досудового розслідування, що вказує на обґрунтованість клопотання прокурора в частині накладення арешту на це майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для вилучення мобільного телефону, оскільки в ході обшуку власником майна не обмежувався доступ до нього та навіть був наданий логічний захист-пароль, що дозволяло детективу перевірити або встановити відомості, які підлягали відшуканню, однак ним не було забезпечено участь спеціаліста, колегія суддів наголошує, що у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 236 КПК України, залучати спеціаліста до обшуку є правом детектива, а не його обов`язком.

Норми чинного КПК не містять імперативної вимоги про обов`язкове залучення спеціаліста до участі у проведенні обшуку, у разі, коли сторона обвинувачення планує відшукати певні матеріальні носії інформації, як і не містять вимоги про негайне копіювання такої інформації під час її виявлення. Виходячи із системного аналізу положень ч.2 ст.168 та ч.6 ст.236 КПК України, прийняття рішення про залучення спеціаліста та здійснення копіювання інформації, що міститься у комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора, та не впливає на можливість вилучення відповідного матеріального носія інформації та його подальший арешт.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Водночас, наведене не свідчить про те, що у разі неможливості з технічних причин здійснити копіювання інформації, такий носій має бути повернутий володільцю. В такому випадку, орган досудового розслідування має вжити відповідних процесуальних заходів, визначених положеннями КПК України, для відшукання, дослідження, фіксації та збереження відповідної інформації, зокрема шляхом проведення експертного дослідження.

Відтак, потреба у накладенні арешту на майно обумовлена необхідністю проведення експертизи, за наслідком якої буде встановлена необхідність його подальшого утримання стороною обвинувачення як доказу у провадженні чи можливістю повернення володільцю як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

На даному етапі досудового розслідування колегія суддів враховує, що інформація, яка міститься на вилученому телефоні, ймовірно може мати значення для досудового розслідування у провадженні. В свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можливі лише за результатами проведення експертного дослідження. Відтак, потреба у накладенні арешту на майно обумовлена необхідністю проведення експертизи, за наслідком якої буде встановлена необхідність або його подальшого утримання як доказу у провадженні, або можливість повернення володільцю як такого, що не містить на собі відомостей, важливих для з`ясування обставин вчинення злочину.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження. На думку колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів. Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Також, колегія суддів вважає, що не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна об`єктивно може призвести до знищення та переховування вилученого майна, так як очевидно, що оскільки таке майно може відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність певних осіб до вчинення кримінально-протиправних дій, передбачених ч.5 ст.191 КК України.

Крім того, на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває та проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії направленні на встановлення та отримання достатніх доказів для пред`явлення причетним до протиправних дій особам обґрунтованих повідомлень про підозру за ч.5 ст.191 КК України.

Посилання представника власника майна на той факт, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру апеляційний суд відхиляє, оскільки арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що відсутність у постанові детектива про визнання майна речовим доказом мотивів щодо цього не дає можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність майна приписам ст.98 КПК України і наявність чи відсутність підстав для його арешту з метою збереження як речового доказу не приймається до уваги, оскільки сама лише невідповідність постанови детектива вимогам ч.5 ст.110 КПК України не може бути самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

В свою чергу колегія суддів наголошує на положеннях ч.1 ст.173 КПК України відповідно до яких слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стосовно доводів представника власника майна про порушення органом досудового розслідування строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого під час обшуку 12.11.2025 року майна, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що орган досудового розслідування звертався до слідчого судді для вирішення питання арешту спірного майна, яке було вилучено 12.11.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 року клопотання старшого детектива відділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_22 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000016, внесеного до ЄРДР 18.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, було повернуто прокурору для усунення недоліків із наданням 72-годинного строку з моменту отримання повного тексту ухвали (а.с. 170-173).

Вказана ухвала надійшла та була зареєстрована Одеською обласною прокуратурою за вхідним №79160-25 04.12.2025 року.

Відповідно до накладної служби кур`єрської доставки, клопотання після усунення недоліків було скероване до Київського районного суду м. Одеси 06.12.2025 року та отримане судом та зареєстроване 16.12.2025 року, того ж дня було визначено слідчого суддю для його розгляду.

Посилання представника власника майна на те, що прокурору стало відомо про повернення клопотання для усунення недоліків лише 10.12.2025 року, а використання приватної служби доставки свідчить про можливість зазначити необхідну дату, колегія суддів вважає голослівними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин апеляційному суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні (як і для інших підстав для арешту).

Так, такої підстави як пропуск строку на звернення з клопотанням про арешт не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт (частини 1 та 2 статті 173 КПК). Це обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

При цьому правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, на думку колегії суддів, лежать в площині юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або у разі втрати чи знищення речового доказу (частина 4 статті 100 КПК), дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав).

Твердження апеляційної скарги щодо відсутності відомостей у Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку про фізичну особу-підприємця ОСОБА_10 хоча і заслуговують на уваги, разом з тим не є самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ФОП ОСОБА_10 здійснює підприємницьку діяльність за КВЕД «52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту» та «53.20 Інша поштова та кур`єрська діяльність».

Як вже було зазначено, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 року клопотання було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Із матеріалів справи убачається, що клопотання про арешт майна після усунення недоліків складене та підписане саме прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який є процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні, в свою чергу його відправлення на адресу суду з місця розташування органу досудового розслідування, а саме з ТУ БЕБ в Одеській області не свідчить про неналежний суб`єкт звернення із таким клопотанням.

Відповідно до клопотання прокурора метою накладення арешту на майно визначено забезпечення збереження речових доказів.

Підставою накладення арешту є необхідність встановлення походження вилучених грошових коштів, їх джерело, призначення та законність зберігання у відповідних сумах, а також необхідність проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи із вилученим в ході обшуку мобільним телефоном.

Відтак, недоліки зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2025 року прокурором були усунуті.

Твердження апредставника власника майна про упереджене ставлення слідчого судді до власника майна ОСОБА_9 у судовому засіанні апеляційного суду не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до матеріалів судової справи представник власника майна ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України подала письмову заяву про відвід слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , в провадження якого надійшло клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000016 від 18.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, з підстав, які є аналогічними доводам апеляційної скарги.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2025 року було відмовлено в задоволенні заяви представника власника майна ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 про відвід слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від розгляду клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000016 від 18.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Вказана ухвала мотивована тим, що представником власника майна не наведено законних підстав, передбачених ст.ст.75 і 76 КПК України для відводу слідчого судді.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції також не встановлено.

Аналізуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що при здійсненні досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій з метою всестороннього, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх обставин кримінального провадження, а тому вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_9 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000016, внесеного до ЄРДР 18.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4