Яготинський районний суд Київської області
Справа № 356/229/18
Провадження № 1-кп/382/25/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілих ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілих ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням та постановлення окремої ухвали у кримінальному провадженні № 0000010 від 09.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Яготинського районного суду Київської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

До суду подано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №0000010 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2016 про висунення обвинувачення ОСОБА_4 .

Представником потерпілих подано клопотання про повернення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні, внесеному за № 0000010 від 09.11.2016 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 129 КК України, прокурору для усунення недоліків та забезпечення виконання вимог КПК України. Клопотання обґрунтовано тим, що прокурором Бориспільської окружної прокуратури складено змінений обвинувальний акт, яким дії ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство із застосуванням зброї) на ч. 1 ст. 129 КК України - погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Однак зміст зміненого обвинувального акту не містить належного обґрунтування такої зміни та не пояснює, чому відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні не було встановлено жодних нових фактичних обставин, які б давали підстави змінювати кваліфікацію дій обвинуваченого, зміна обвинувачення із ч. 4 ст. 296 КК України (тяжкий злочин) на ч. 1 ст. 129 КК України (злочин невеликої тяжкості) є необґрунтованою та незаконною. Прокурор не навів жодного нового факту чи доказу: і первісний, і змінений акти ґрунтуються на однаковій фактичній канві - прибуття з рушницею, постріли у напрямку житлового будинку, пошкодження майна, реальна небезпека для життя. Отже, зміна кваліфікації є довільною і суперечить ч. 1-2 ст. 338 КПК. У зміненому обвинувальному акті відсутня вказівка, які саме нові докази були досліджені в суді, коли і як вони спростували початкову кваліфікацію та чому зумовили іншу правову оцінку події. Формула «уточнення правової оцінки» без нових фактів - це не мотивація в розумінні ст. 110 КПК. Предмет доказування не змінювався. Ознаки об`єктивної сторони (місце - біля житлового будинку; спосіб - багаторазові постріли зі зброї; наслідки - пошкодження воріт/вікна/стіни; реальна небезпека життю осіб у приміщенні) і суб`єктивної сторони (умисел на демонстрацію зверхності та залякування, мотив явної неповаги) не були спростовані жодним новим доказом у суді (ст. 91, 94 КПК). Таким чином відбулось неналежне застосування закону та невірний вибір правової норми (заниження суспільної небезпечності діяння). Об`єктивна сторона події свідчить не лише про наявність погроз, а про грубе порушення громадського порядку з особливою зухвалістю із застосуванням вогнепальної зброї. Сам факт множинних пострілів у напрямку житлового будинку з пошкодженням вікна/стіни і створенням реальної небезпеки життю кількох осіб відповідає ч. 4 ст. 296 КК України, а не зводиться до «словесної» погрози за ст. 129 КК України. Погроза тут є лише проявом зухвалої поведінки, а не самостійним і єдиним ядром кваліфікації. У зміненому акті не відображено всіх потерпілих, зокрема ОСОБА_8 , яка брала участь у провадженні та подала цивільний позов, що порушує ст. 291, 55-56 КПК; не конкретизовано жодних нових доказів/обставин, які б обґрунтовували іншу правову оцінку, відсутній логічний місток між фактами і зміненою кваліфікацією; проігноровано матеріальні наслідки (пошкодження майна) (необхідно врахувати той факт, що органом досудового розслідування зафіксовано нанесення збитків, однак відсутність заявлено матеріального позову не може свідчити про його відсутність) та механізм створення небезпеки життю, який має принципове значення для відмежування ст. 129 КК від ст. 296 ч. 4 КК; не наведено мотивації, чому відсутні ознаки «особливої зухвалості» і «застосування зброї», хоча вони прямо випливають із описаних у самому ж акті обставин. Ці недоліки є істотними та перешкоджають судовому розгляду, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК тягне повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків. Перекваліфікація на злочин невеликої тяжкості у 2025 році штучно створює ризик закриття провадження за строками давності (ст. 49 КК, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК), позбавляючи потерпілих ефективного захисту і відшкодування шкоди. Це суперечить завданням кримінального провадження (ст. 2 КПК) і правам потерпілих (ст. 5556 КПК). Суд, здійснюючи судовий контроль (ст. 26 КПК) та керуючись принципом добросовісності сторін (ст. 9 КПК), зобов`язаний припинити таке зловживання. Виключення потерпілої ОСОБА_8 зі зміненого обвинувального акту без процесуальних підстав порушує її право (ст. 5556 КПК), що саме по собі є підставою для повернення обвинувального акту. Отже, сукупність наведеного свідчить, що зміна обвинувачення на ч. 1 ст. 129 КК є необґрунтованою і незаконною; змінений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК) для усунення недоліків, із відновленням належної кваліфікації за ч. 4 ст. 296 КК та повним відображенням усіх потерпілих. Крім цього, представник потерпілих просила постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності та внесення відомостей до ЄРДР за перевищення повноважень прокурором, за невиконання ним прямих обов`язків, які передбачені КПК України під час підтримання державного обвинувачення в суді.

Прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291, 338 КПК України та просив відмовити у задоволенні клопотань представника потерпілих.

Захисник обвинуваченого просив відмовити у задоволенні клопотань представника потерпілих, подав письмові заперечення. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурором Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури подано обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №0000010 внесеному до ЄРДР 09.11.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Тобто, виключною підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам закону, а саме наявність таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Суд зазначає, що перевірка законності процесуальних дій прокурора здійснюється судом у ході судового провадження на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення, стороною захисту і стороною потерпілих їхніх правових позицій. Оцінка належності, достатності і допустимості доказів у даному провадженні буде надана судом в нарадчій кімнаті у визначеному законом порядку.

Представник потерпілих у своєму клопотанні фактично висловлює незгоду з процесуальними діями прокурора у даному кримінальному провадженні, а саме з обвинувальним актом зі зміненим обвинуваченням, яким дії обвинуваченого прокурором перекваліфіковуються з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 129 КК України.

Разом із тим суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Окрім цього, частиною 2 ст. 338 КПК встановлено, що дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.

Водночас, у доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (постанова Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16).

Отже, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне сторона обвинувачення.

Твердження представника потерпілих про безпідставність зміни прокурором обвинувачення під час судового розгляду зводяться до незгоди із процесуальним рішенням прокурора, правильність якого може бути перевірена лише за наслідками судового розгляду.

В силу ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження судом не висновується винуватість чи невинуватість обвинуваченого в кримінальному правопорушенні, остаточна оцінка доказів та правильність кваліфікації здійснюється судом за наслідками судового розгляду після дослідження всіх доказів та встановлених обставин, яким надається оцінка судом при винесенні рішення у нарадчій кімнаті.

Також суд враховує, що у разі зміни раніше пред`явленого обвинувачення, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, потерпілий вправі підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Невключення до зміненого обвинувального акту потерпілої ОСОБА_8 не впливає на її права, оскільки вона залучена як потерпіла у кримінальному провадженні судом.

Також у суду відсутні підстави вважати, що потерпілі позбавлені процесуальної можливості реалізовувати свої права, в тому числі на ознайомлення з обвинувальним актом. Суд забезпечив потерпілим доступ до суду шляхом їх інформування про час і місце судового розгляду, виклику в судові засідання, можливість брати участь у судовому провадженні, в тому числі й в режимі відеоконференції, користуватися іншими передбаченими ст. 56 КПК України правами, роз`ясненням положень ч. 3 ст. 338 КПК України.

Так, перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України, а положеннями чинного КПК України передбачено право суду прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору лише у підготовчому судовому засіданні (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України) та не передбачено такого права під час судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наведене, за відсутності правових підстав для вчинення процесуальної дії, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника потерпілих про повернення обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням прокурору.

Щодо клопотання представника потерпілих про постановлення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Діючий КПК не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як то окрема ухвала чи постанова, які би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції.

Єдиним випадком коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал є наявність процесуальних підстав, визначених у статті 378 цього Кодексу.

Кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність

Отже, системне та телеогічне (цільове) тлумачення норм, закріплених у пункті 10 частини 1 статті 3, статтях 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК, а також задля забезпечення кримінального провадження.

Об?єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 (провадження № 51-6276 кмо 19) дійшла висновку, відповідно до якого за приписами статей 369, 419 КПК суд апеляційної інстанції за наявності відповідних підстав має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Як вказала об?єднана палата, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України. При цьому постановлення окремих ухвал можливе лише у випадках, коли це не пов?язано із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням.

Суд також враховує, що юридична оцінка діяння належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Разом із тим, як вже зазначалося судом, остаточна оцінка доказів та правильність кваліфікації здійснюється судом за наслідками судового розгляду після дослідження всіх доказів та встановлених обставин, яким надається оцінка судом при винесенні рішення у нарадчій кімнаті.

Таким чином, враховуючи наведене, підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 338, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань представника потерпілих відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали підписано 16.12.2025.

Суддя ОСОБА_1