Справа № 282/241/25
Провадження № 1-кп/282/91/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селищі Любар кримінальне провадження, відомості про які внесено до ЄРДР 09.01.2025 за №0000005 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Горлівка Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого як ФОП, працюючого продавцем в магазині «Тепломаркет», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, 15.07.2024 року пройшов військово-лікарську комісію Комунального не комерційного підприємства «Любарська лікарня», згідно якої визнаний придатним до військової служби.

15 липня 2024 року, на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 - діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 вручено повістку, під підпис, про явку 16.07.2024 року на 08 годину 30 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для призову та доукомплектування до команди НОМЕР_1 ОНТЦ (об`єднаний навчально - тренувальний центр), з метою подальшого проходження військової служби в Збройних Силах України, а також належним чином попереджено про юридичні наслідки неявки на повістку.

Однак, ОСОБА_5 , з метою ухилення від проходження військової служби, діючи в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, ст.1, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65-2022 від 24.02.2022, нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, отримавши повістку, без поважних на те причин, не з`явився за викликом на 8 годину 30 хвилин 16.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав та пояснив суду, що він похрестився у служителя Свідків Єгови в Україні. Не заперечує того, що отримав у ІНФОРМАЦІЯ_5 повістку для явки до вказаної установи на 08 год. 30 хв. 16.07.2024 року для відправки для проходження військової служби у Збройних Силах України, однак не з`явився туди у визначений час з релігійних міркувань. Повідомив працівників РТЦК та СП про те, що як Свідок Єгови не може з релігійних міркувань виконувати військову службу. Подавав письмові заяви з проханням про заміну військової служби на альтернативну службу. Особисто пройшов медичну комісію в Любарській лікарні та був визнаний придатним до військової служби і таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Також зазначив, що був попереджений про кримінальну відповідальність у разі ухилення від призову письмово. В даний час є активним членом РО Свідки Єгови, регулярно відвідує зібрання, проводить активну просвітницьку роботу, веде правильний спосіб життя, згідний проходити альтернативну (невійськову) службу. Військову службу не проходив взагалі.

Свідок ОСОБА_8 суду дав наступні покази про те, що він є служителем Свідків Єгови в Україні так як і обвинувачений. З останнім вони знайомі з 2011 року. Він приймає участь в усіх зібраннях прихожан вказаної церкви, а також проповідує. Йому відомо, що ОСОБА_5 добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , пройшов ВЛК та подав до ТЦК та СП довідку про те, що не може служити в ЗСУ через його віру. Він додав, що в силу своїх релігійних переконань Свідки Єгови не можуть служити у збройних силах та носити зброю.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що на даний час він обіймає посаду інструктора ІНФОРМАЦІЯ_4 . Приблизно рік назад, точної дати він не пам`ятає, обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 був направлений на проходження ВЛК, яку пройшов та був визнаний придатним для проходження військової служби. Після цього, його було призначено у команду НОМЕР_1 ОНТЦ та вручено повістку про явку до ТЦК для відправки для проходження військової служби. Тоді йому було також роз`яснено і наслідки неприбуття за даною повісткою. Однак він, будучи обізнаний з наслідками, у зазначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився. Він не пам`ятає хто із працівників РТЦК та СП вручав ОСОБА_5 повістку, а також не пам`ятає чи звертався останній із заявою про неможливість проходження військової служби з релігійних переконань. Документів, які б давали обвинуваченому право на відстрочку від призову, останній не надавав. Також зазначив, що усі мобілізовані до ЗСУ приймають присягу та носять військову форму, однак не усі приймають участь безпосередньо в бойових діях, оскільки є необхідність у несенні служби у тилових частинах, де міг проходити службу і Кузнецов.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав наступні покази про те, що він обіймає посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . З рапорту капітана ОСОБА_10 йому стало відомо, що ОСОБА_5 , будучи визнаним придатним до військової служби та отримавши повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки для проходження військової служби, у визначений в останній час не з`явився, тобто не виконав свого обов`язку по захисту суверенітету країни. Додав, що на законодавчому рівні, можливість проходження альтернативної служби у період дії на території країни військового стану, не встановлено. Така можливість передбачена для осіб, які зобов`язані проходити строкову військову службу. Вказав, що не пам`ятає чи звертався обвинувачений із заявою про проходження альтернативної служби. Особисто до нього він не звертався. Також доповнив, що військова служба без форми і присяги не буває, без зброї так (наприклад, на кухні). Обвинувачений не виконав свій обов`язок по захисту суверенітету країни.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що на даний час проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_7 на посаді начальника групи документального забезпечення. Так, обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 був направлений на проходження ВЛК, яку пройшов та був визнаний придатним для проходження військової служби. Після цього, його було призначено у команду НОМЕР_1 ОНТЦ та вручено повістку про явку до ТЦК для відправки на проходження військової служби. Тоді йому було також роз`яснено і наслідки неприбуття за даною повісткою. Однак він, будучи обізнаний з наслідками, у зазначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, про причини неявки не повідомляв, будь-яких документів, які б надавали йому право на відстрочку від мобілізації ним не було надано. Чи звертався обвинувачений із будь-якими заявами, в тому числі щодо проходження альтернативної служби, він не пам`ятає. Додав, що на законодавчому рівні, можливість проходження альтернативної служби у період дії на території країни військового стану, не встановлено. Така можливість передбачена для осіб, які зобов`язані проходити строкову військову службу. Вказав, що під час проходження військової служби, військову форму можуть не носити повари та слюсарі. Чи складалась психологічна карта на ОСОБА_11 не пам`ятає.

Попри те, що ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні заперечив, його вина у скоєнні кримінального правопорушення є доведена в повному об`ємі слідуючими перевіреними в ході судового розгляду доказами:

- витягом з ЄРДР №0000005 від 09.01.2025 року, згідно якого до ЄРДР внесено відомості про те, що ОСОБА_5 за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, отримавши повістку, без поважних на те причин, не з`явився за викликом на 8 годину 30 хвилин 16.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації;

- повідомленням про вчинення злочину в порядку ст.214 КПК України, за яким ІНФОРМАЦІЯ_8 повідомив відділення поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області про те, що ОСОБА_5 , будучи зарахованим в команду № НОМЕР_1 ОНТЦ для відправки на 08 год. 30 хв. 16 липня 2024 року, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- копією довідки військово-лікарської комісії №4/1446 від 15.07.2024, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_5 пройшов медичний огляд, за результатами якого визнаний придатним до військової служби;

- копією мобілізаційного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого ОСОБА_5 зараховано до команди № НОМЕР_2 ;

- копією рапорту старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_12 від 25.11.2024, згідно якого виявлено факт неприбуття за повісткою 16.07.2024 ОСОБА_5 ;

- копією заяви від 15.07.2024, з якою ОСОБА_5 15.07.2024 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням про заміну військової служби на альтернативну (невійськову) цивільну службу, у якій зазначено, що він не може служити як солдат і брати зброю до рук з релігійних переконань;

- копією довідки №5429 від 21.09.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 05.04.1992 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та бере участь у проповідуванні доброї новини;

- копією заяви від 16.07.2024, з якою ОСОБА_5 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 де зазначив причини неявки за повісткою;

- копією заяви від 16.07.2024, з якою ОСОБА_5 15.07.2024 звернувся до Житомирської районної державної адміністрації з проханням про заміну військової служби на альтернативну (невійськову) цивільну службу, у якій зазначено, що він не може служити як солдат і брати зброю до рук з релігійних переконань;

- копією листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №4/3655 від 25.07.2024, адресованого ОСОБА_5 про те, що на альтернативну службу направляються лише особи під час призову на строкову військову службу, а ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації;

- копією листа першого заступника голови Житомирської РДА №К-985/14 від 25.07.2024, згідно якого чинна редакція Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає можливостей і порядку направлення на альтернативну службу громадян у випадку проведення мобілізації або призову на строкову військову службу в особливий період;

- листом КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради №01-06/56 від 10.01.2025, згідно якого на ОДС КНП «ЦЕМД та МК» в період з 15.07 по 16.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , виклик не надходив;

- протоколом огляду документів від 17.01.2025;

- постановою слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 17.01.2025;

- оригіналами документів військовозобов`язаного ОСОБА_5 ;

- документами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Зазначені вище докази надані прокурором, є належними та допустимими, досліджені судом у повному об`ємі, жодна зі сторін їх не оспорювала, клопотань від сторони захисту про визнання їх неналежними чи недопустимими доказами суду не надходило.

Не довіряти вказаним доказам у суду відсутні підстави, бо вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши обвинуваченого, свідків, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при обставинах, викладених в обвинувальному акті та у вироку суду, доведена повністю.

Аргументи ОСОБА_5 та його захисника з приводу того, що він не міг проходити військову службу у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Відповідно Преамбули до Конституції України - Конституція Основний Закон України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з розділом ІІ Конституції України, закріплено права, свободи та обов`язки людини та громадянина.

Зокрема, ст.35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Частина 4 статті 35 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Таким чином, проголосивши свободу вибору релігійного або іншого світогляду, держава не відмовляється від принципу рівності всіх перед законом, закріпленою у ст.24 Конституції України. Будь-які змістовні особливості, вимоги релігійних переконань, сповідуваних громадянином, не можуть бути підставою для ухилення від виконання загальних юридичних обов`язків.

Суб`єктами, згідно з Конституцією України, є держава та людина, громадяни.

Тож держава не повинна встановлювати з такого приводу жодних винятків для якихось категорій віруючих, ані зі свого боку громадянин, якої б релігії він не дотримувався, не має права відмовлятися від виконання загальних юридичних обов`язків.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, серед статей, які не можуть бути обмежені, ст.ст.35, 65 Конституції України немає.

Військова служба у Збройних Силах України визначається Законами України від 25.11.1992 року «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та документується іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлено, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Статтею 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що Громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби.

Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.

Відповідно до ст.17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII«Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 - на всій території України введено воєнний стан, який діє і дотепер.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 у зв`язку, з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України - оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно з вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройні Сили України, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних Сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних Сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби.

Окрім цього, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян, зазначених у статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», віком 18-25 років.

Отже, ОСОБА_5 , маючи вік 50 років та будучи військовозобов`язаним, призивався не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, оскільки в нашій державі з 24.02.2024 оголошено воєнний стан та загальна мобілізація, які як зазначалось вище діють і на даний час.

Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, отримавши особисто повістку, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки до команди НОМЕР_1 ОНТЦ (об`єднаний навчально - тренувальний центр), і проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Суд дослідив клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про дослідження приєднаних рішень ЄСПЛ - «Баятян проти Вірменії», «Адян проти Вірменії», «Феті Демірташ проти Турції» та «Мушфіг Мамедов проти Азербайджану» та інші. На переконання суду, посилання в цих рішеннях на судову практику є безпідставним.

Вказані судові рішення приймалися протягом 2011-2019 років стосувалися держав, де не було мобілізації, а приймалися та мотивувалися з приводу ухилення від призову на строкову військову службу у мирний час, та жодним чином не стосувалися таких подій, які мають місце на даний час в Україні, тобто пов`язані з мобілізацією в особливий період.

Суд звертає увагу на той факт, що з 24 лютого 2022 року по даний час, фактично скоєно широкомасштабний віроломний, без оголошення війни напад на миролюбиву державу Україну під вигаданим мотивом «спеціальна операція» з територій суміжних з Україною - російської федерації та республіки білорусь, захопивши та окупувавши ряд територій, періодично захоплюючи такі території у глибину.

З цих підстав в Україні було оголошено загальну військову мобілізацію всіх військовозобов`язаних в тому числі і ОСОБА_5 .

Мобілізація є вимушеною мірою з боку держави Україна, яка веде не загарбницьку війну, а перебуває у стані «оборонної війни» та більше трьох років у особливому стані.

Під час мобілізації військовозобов`язаних, можливість проходження альтернативної служби не передбачено з тієї причини, що мобілізація має на меті не просто несення військової служби, а захист Вітчизни від протиправного військового вторгнення з боку російської федерації.

Держава Україна веде визвольну війну проти військової агресії російської федерації та її сателітів, які значно перевищують її матеріальні, а також людські ресурси, які є обмеженими в силу різних обставин, а тому мобілізаційні заходи за таких умов є виправданими.

Посилання обвинуваченого та його захисника на порушення з боку держави Україна вимог про захист прав людини і основоположних свобод, та висновку «ATCUS CVRIAE» щодо альтернативної служби (невійськової) ухваленої Венеціанською комісією на 142 пленарному засіданні (11-15 березня 2025 року) суд з`ясував наступне.

Україна є підписантом Конвенції, а тому у разі існування реальної загрози внаслідок військової інтервенції, і з метою послідуючого існування державності, зобов`язана вживати усіх без винятку заходів збереження. Ініціатором надання Висновку «ATCUS CVRIAE» Венеціанської комісії з питань альтернативної (невійськової) служби виступив в.о. голови Конституційного Суду України, оскільки у провадженні цього суду на розгляді перебуває скарга з приводу відповідності Конституції України ч.1 ст. 1 ЗУ «Про альтернативну службу», що само по собі свідчить про намагання держави вирішити це у законодавчому та правовому відношенні.

Збройні Сили потребують та мають значну кількість професій та посад, прямо не пов`язаних з безпосередньою участю у бойових діях.

Таким чином перебування у ЗСУ не охоплюється тільки участю у веденні бойових дій, з врахуванням його досвіду.

За таких обставин посилання ОСОБА_5 на те, що релігійні переконання не дозволяють йому одягати військову форму, отримувати команди командирів, отримувати військову платню та брати у руки зброю, не може бути оцінено судом як такі обставини, що настільки обмежують можливість сповідувати певну віру, що само по собі виключає можливість виконання військового обов`язку, військовозобов`язаного ОСОБА_5 , як громадянина України по мобілізації під час воєнного стану, незалежно від його віросповідання як Свідка Єгови.

Законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях.

Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні статті 336 КК України.

Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.

Враховуючи наведене, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши надані сторонами докази в ході розгляду даного кримінального провадження, суд поза розумним сумнівом встановив винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті та вироку суду, а його вина є доведеною повністю.

За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст.336 КК України, оскільки він вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, які згідно ст.ст.66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст.336 КК України, тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином, то суд приходить до переконання, про необхідність призначення йому покарання, передбаченого санкцією вищевказаної частини статті у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд обравши вид та розмір покарання в межах санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи дані, що характеризують особу винного, який одружений, офіційно працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, компрометуючими матеріалами відносно якого Любарська селищна рада не володіє, враховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), згідно з досудовою доповіддю Житомирського районного сектору №4 філії ДУ «Центр пробації» ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середньою, відповідно до довідки №5429 від 21.09.2023, він з 05.04.1992 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та бере участь у проповідуванні доброї новини, суд з додержанням принципу співмірності та індивідуалізації покарання вважає, що є підстави та можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання і приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому допускає за можливе відповідно до ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на ОСОБА_5 обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Вказана правова позиція щодо призначення покарання підтверджена та сформована в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року у справі №573/838/24.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Запобіжний захід ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався і на теперішній час підстав для його застосування не вбачається.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 532, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, і призначити покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Речові докази по справі: корінець повістки оригінал з написом ОСОБА_5 ; рапорт ОСОБА_10 від 25.11.2024; рішення ВЛК з карткою обстеження, мобілізаційне розпорядження, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження (судового провадження), після набрання вироком законної сили, залишити там же.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1