ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/3900/25

Провадження 1-кп/621/339/25

01 грудня 2025 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

захисник обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 07.06.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді солдата змінного складу військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 року за ч.1 статті 286 КК України до обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 389 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді солдата змінного складу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Однак дані вимоги були проігноровані ОСОБА_5 .

Так, 23.05.2024 року солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було засуджено вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України до обмеження волі на строк 2 роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

27.06.2024 року вказаний вирок надійшов на виконання до Чугуївського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

01.07.2024 року ОСОБА_5 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджений, що у разів ухилення від відбування покарання, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України.

Одночасно ОСОБА_5 під підпис було ознайомлено з обов`язками засуджених до покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, визначеними статтею 34 Кримінально-виконавчого кодексу України; та наслідками ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, визначеними статтею 35 КВК України; а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 1 статті 389 Кримінального кодексу України у разі ухилення від відбування додаткового покарання, призначеного вироком суду.

Незважаючи на викладене, 24 грудня 2024 року, о 10 годині 33 хвилини, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, дорога М-18 19 км., керував транспортним засобом ВА32101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, і був зупинений працівниками поліції. При цьому, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, в зв`язку з чим ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 03.03.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП України та накладено штраф у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно, ігноруючи призначене вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 року додаткове покарання, відповідно до якого він позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік, будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, про що свідчить відповідна розписка, діючи умисно, протиправно, всупереч обов`язків, покладених на нього статтею 34 КВК України, 24 грудня 2024 року, о 10 годині 33 хвилини, перебуваючи за адресою: Харківська область, Харківський район, смт.Високий, дорога М-18 19 км., керував транспортним засобом ВА32101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим здійснив ухилення від призначеного судом покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, що підтверджується відповідним протоколом про адміністративне правопорушення №203922 від 24.12.2024 року, складеним працівниками поліції відносно ОСОБА_5 за ч.5 статті 126 КУПАП.

Отже, ОСОБА_5 , будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, діючи умисно, протиправно, всупереч визначених обов`язків, покладених на нього вироком суду та статтею 34 КВК України, ухилився від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані як ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, тобто як кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 статті 389 Кримінального кодексу України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До клопотання надано заяву обвинуваченого про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 статті 389 Кримінального кодексу України, за встановлених органом досудового розслідування обставин.

Заява підписана особисто обвинуваченим та захисником ОСОБА_7 .

Згідно п. 1, 2 ч. 3 статті 302 КПК України, до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні та письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 381 КПК України, після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи - у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, - невідкладно призначає судовий розгляд. Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно ч.2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи дотримання учасниками справи вище наведених норм процесуального законодавства суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт у кримінальному провадженні ЄРДР №0000072 від 07.06.2025 без проведення судового розгляду та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 4 статті 107 КПК України.

Частиною 1 статті 389 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Викладені в обвинувальному акті обставини повністю підтверджуються матеріалами досудового розслідування ЄРДР № 0000072 від 07.06.2025, доданими до справи, не заперечуються обвинуваченим, а тому суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку повністю доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 статті 389 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу. У випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Правопорушення, передбачене ч.1 статті 389 Кримінального кодексу України та інкриміноване обвинуваченому, відповідно до ч.2 статті 12 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 є громадянином України, із середньо-спеціальною освітою, на профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване постійне місце проживання, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, не одружений, утриманців не має.

Є раніше судимий:

- вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України до обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. Правопорушення вчинено 24.07.2021 року. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2025 року засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання, призначеного вказаним вироком, в зв`язку із закінченням терміну випробування. Ухвала набрала законної сили і в апеляційному порядку не оскаржувала ся.

- Крім того, як вбачається з матеріалів досудового розслідування ЄРДР № 0000072 від 07.06.2025, ОСОБА_5 також засуджений вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 06.01.2023 за ч.5 статті 407, ст.69, ст.62 Кримінального кодексу України до 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні. Строк відбування покарання рахується з 07.12.2022 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.04.2024 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк та направлений для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п1 статті 89 Кримінального кодексу України, такими, що не мають судимості, визнаються:

1) особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

Крім того, відповідно до пункту 4 цієї ж статті, такими, що не мають судимості визнаються

4) особи, які відбули покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців або тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців чи достроково звільнені від цих покарань, а також військовослужбовці, які відбули покарання на гауптвахті замість арешту;

Згідно абз 4 ч.1 статті 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Згідно ч.3 статті 55 Кримінального кодексу України, при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком.

Враховуючи зазначені норми права, за вироком Ленінського районного суду міста Харкова від 06.01.2023 за ч.5 статті 407, ст.69, ст.62 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 в зв`язку із умовно-достроковим звільненням є таким, що не має судимості, а за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України звільнений від відбування основного покарання, призначеного вказаним вироком, в зв`язку із закінченням терміну випробування на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2025 року, яка набрала законної сили і в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Одночасно, строк додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України, на час постановлення цього вироку не сплинув.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкцією частини 1 статті 389 Кримінального кодексу України за ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

За змістом ч.3 статті 61 та ч.2 статті 57 Кримінального кодексу України, покарання у виді виправних робіт чи обмеження волі до військовослужбовців не застосовується.

Згідно статті 59-1 Кримінального кодексу України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки:

1) використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою;

2) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля;

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

5) пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Обов`язок використовувати електронний засіб контролю і нагляду встановлюється судом на строк від одного місяця до одного року.

Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. Пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Враховуючи суспільну небезпеку інкримінованого діяння та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді пробаційного нагляду в межах строків, визначених санкцією цієї статті з покладенням обов`язків, визначених ч.2, ч.3 статті 59-1 Кримінального кодексу України.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності

Крім того, згідно ч.4 статті 72 Кримінального кодексу України, додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно, а отже додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, призначене за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України, належить виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 380, 381, 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду.

На підставі ч.2 статті 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання за цим вироком обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.4 статті 72 Кримінального кодексу України, додаткове покарання у виді позбавлення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права керування транспортними засобами строком на 1 рік, призначене за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.05.2024 за ч.1 статті 286 Кримінального кодексу України, - виконувати самостійно.

Відповідно до ч.1 статті 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк апеляційного оскарження вироку, ухваленого без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення на підставі ч.3 статті 395 КПК України

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок складено і проголошено 01.12.2025.

Суддя ОСОБА_9