Справа № 463/4018/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/951/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року у м.Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 17 вересня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_6 - залишено тримання під вартою.

Строк початку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 11.09.2025.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_6 21.05.2022 року приблизно о 14год. 10 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Староєврейська, 3, під час дії воєнного стану (відповідно до Закону України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 №2212-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 25.04.2022 до 25.05.2022), діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного протиправного збагачення, шляхом підбору ключа проник у квартиру АДРЕСА_1 , що за вищевказаною адресою, звідки таємно викрав телевізор марки «Samsung», моделі LЕ32D450, серійний номер 16823LJВА00187 чорного кольору, кабель та пульт до нього, які належать ОСОБА_9 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному із проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок у частині призначеного покарання та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і є явно несправедливим внаслідок суворості.

Звертає увагу, що він у судовому засіданні зазначені в обвинувальному акті обставини визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, шкоду потерпілій відшкодував, а також вказав, що доглядав за хворою матір`ю з 2021 року, просив суворо не карати, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання.

Вказує, що місцевий суд, мотивуючи рішення щодо обрання йому мірі покарання, не врахував, що він має постійне місце проживання, характеризується позитивно, не перебуває на спеціалізованих обліках, щиро покаявся, із 2021 року доглядає за важкохворою матір`ю, яка перенесла інфаркт мозку і потребує постійної опіки, що і було причиною його неявки у судові засідання.

Вважає, що наведені обставини є достатніми для застосування до нього положень ст.75 КК України.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого з наведених у ній мотивів, та просила таку задоволити.

Прокурор заперечив подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Крім цього, згідно поданої апеляційної скарги обвинувачений не оспорює вид та розмір призначеного йому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як вбачається з вироку суду при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, дані про особу винного, який свою вину визнав та розкаявся у скоєному, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра чи нарколога, той факт, що потерпілій шкоду відшкодовано, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - сприяння розкриттю злочину, а також обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Також судом враховано негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка проявилась у тому, що ОСОБА_6 ухилявся від явки до суду, у зв`язку із чим його було оголошено у розшук.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, конкретні обставини справи, враховані судом дані про особу винного, який вину визнав, раніше не судимий, тривалий час перебував у розшуку, факт усунення заподіяної шкоди шляхом повернення потерпілій викраденого майна, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та обставини, яка обтяжує покарання, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Водночас, під час апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про пом`якшення обраного місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Так, згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Колегія суддів вважає, що при апеляційному розгляді було встановлено обставини, які б задовольняли ці критерії.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, хоча і перебував тривалий час у розшуку, водночас у судовому засіданні місцевого суду свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочини визнав повністю та погодився на судовий розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що свідчить про усвідомлення обвинуваченим своєї протиправної поведінки та про його готовність нести покарання за скоєне.

Наведені обставини у сукупності із фактом відшкодування шкоди потерпілій шляхом повернення їй майна свідчать про наявність і такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, яка згідно даних обвинувального акту була встановлена і під час досудового розслідування.

Таким чином, колегія суддів переконана, що повне визнання обвинуваченим свої вини, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та факт відшкодування заподіяної шкоди потерпілій, є такими обставинами, що у сукупності пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та у сукупності із відсутністю до обвинуваченого претензій з боку потерпілої і даними про особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на спеціалізованих обліках, вчинення ним лише однієї крадіжки, наслідки якої було усунуто, дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції даної статті.

На переконання колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а відтак буде досягнуто, передбачену ст.50 КК України, мету покарання.

За встановлених обставин апеляційну скаргу обвинуваченого слід задоволити частково, а оскаржуваний вирок слід змінити у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити у частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженням за ч.4 ст.185 КК України зі застосуванням ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.09.2025 по день набрання вироком законної сили включно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: