КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4803/2025 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001739 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 28 липня 2023 року приблизно о 18.35 год. перебував у дворі будинку за адресою м. Київ, вул. Гмирі, 5, де в цей же час знаходилась ОСОБА_9 . В цей момент між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт щодо паркувального місця. В ході конфлікту ОСОБА_8 кинув в обличчя ОСОБА_9 недопалок від системи нагрівання тютюну «IQOS», після цього пішов з місця. У подальшому ОСОБА_8 перебував на паркувальному майданчику, за вищевказаною адресою, де до нього підійшов ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дістав із внутрішньої кишені сумки через плече, яку мав при собі, балончик із невідомою речовиною та розпилив в обличчя ОСОБА_9 .

Вказаними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, а саме: хімічний опік 1 ступеня склери кон`юнктиви та шкіри повік обох очей.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; позовні вимоги ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди залишити без розгляду, процесуальні витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженню віднести за рахунок держави; витрати за надання правничої допомоги залишити за ОСОБА_9 .

Потерпілий, повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився.

Зважаючи на позицію учасник апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Під час апеляційного розгляду захисник заявила клопотання, підтримане обвинуваченим, про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, з обґрунтуванням підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 285 КПК України обвинуваченому ОСОБА_8 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений надав свою згоду про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, роз`яснивши ОСОБА_8 наслідки задоволення клопотання, вислухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання захисника в інтересах обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що клопотання захисника в інтересах обвинуваченого підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачувався у вчиненні 28 липня 2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і за вироком суду був визнаний винуватим саме у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_8 не визнав повністю.

Санкція частини ч. 1 ст. 125 КК України на час інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року, у зв`язку з чим згідно з ч. 2 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріали провадження не містять даних про те, що обвинувачений ухилявся від досудового розслідування або суду, тобто, відсутні відомості про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

На час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції вирок суду, який наразі оскаржується, не набрав законної сили.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (чч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що у провадженні наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

Отже, з урахуванням обставин справи, положень ч. 2 ст. 12, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України станом на час апеляційного розгляду сплинув строк 2 роки та закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, а, відтак, на думку колегії суддів, є правові підстави для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин клопотання захисника в інтересах обвинуваченого та за згодою останнього про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.. 49 КК України підлягає до задоволення, вирок суду - скасуванню, ОСОБА_8 - звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України - закриттю.

За змістом ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

При цьому закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК, тобто, з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілого права самостійно звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з тим, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 - закриттю, з метою дотримання прав потерпілого цивільний позов у кримінальному провадженні колегія суддів залишає без розгляду, з роз`ясненням позивачу його права відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1ст. 125 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження № 0001739 за ч. 1 ст. 125 КК України щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Речові докази: лазерний диск DVD-R, на якому наявний відеозапис з камер відеоспостереження комплексу, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4