Справа № 645/7299/25
Провадження № 1-кп/645/545/25
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої неповнолітньої ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,

психолога ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001366 від 07.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався ухвалою Немишлянського районного суді міста Харкова від 20.10.2025 на строк до 18.12.2025.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений матиме можливість: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Введення в Україні воєнного стану свідчить про наявність додаткових ризиків, оскільки під час військового стану, правоохоронні органи позбавлені у повній мірі можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні, окрім як обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурором зауважено, що встановлена наявність ризиків, які дають достатні підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також наявні підстави вважати, що зазначеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. У зв`язку з викладеним прокурор просила клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти даного клопотання, вважав його необґрунтованим, просив змінити запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію обвинуваченого, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, не обґрунтовані, обґрунтованість підозри не доведена.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Разом з цим Конституційний Суд України (рішення від 23.11.2017 справа № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України) вважає, що положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для його застосування, за яких такий запобіжний захід був обраний на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України.

Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжний захід тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції за наявності клопотання прокурора (ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу).

Згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_7 , відповідно до ст.12 КК України, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України, та є тяжким та особливо тяжкими, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , судом враховується наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді даного клопотання судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше в силу ст . 89 КК України не судимий, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця- помічника гранатометника 3 парашутно-десантного відділення 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Прокурором обґрунтовуються ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, має реальну можливість отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. ОСОБА_7 , усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання та переховуватися від слідства, суду, що призведе до затягування розгляду кримінального провадження;

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків, яких знає обвинувачений, оскільки він обізнаний про їх анкетні дані, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження. Під час досудового розслідування для здійснення захисту, підозрюваному надавались, для ознайомлення, всі матеріали досудового розслідування, а також надавались копії відповідних процесуальних документів, серед яких є інформація про анкетні дані свідків, потерпілої, експертів тому існує можливість того, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальне му провадженню іншим чином, даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може не з`являтися до суду, тим самим умисно затягувати судовий розгляд.

Аналізуючи наведені вище обґрунтування, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, характер вчиненого кримінального правопорушення, можна прийти до вмотивованого висновку про те, що ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 є актуальними і наразі, що дає обґрунтовані підстави щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання піді вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Вищенаведені обставини виключають можливість задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Суд при постановленні даної ухвали, керуючись частинами 3, 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що дає право суду не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави.

Керуючись ст. ст. 177, 197, 331, 371-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 152 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 06 лютого 2026 року без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 06.02.2026.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 10.12.2025 о 12.00 год.

Суддя ОСОБА_1