Справа № 642/6080/25
Провадження № 1-кс/642/1481/25
УХВАЛА

Іменем України

03.10.25 м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 02.10.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

встановив:

У провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 02.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом. Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою ставитися до інших військовослужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, дотримуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативо, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_4 ,скоїв умисний тяжкий злочин за наступних обставин:

Так, 01.10.2025 о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходився у квартирі АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння де також знаходились малознайомий йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та колишня співмешканка ОСОБА_4 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому ОСОБА_7 в цей час лежав на дивані.

В подальшому, ОСОБА_4 на ґрунті особистої неприязні підійшов до лежачого на дивані ОСОБА_7 та у ОСОБА_4 виник умисел направлений на умисне заподіяння тілесного ушкодження останньому.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , стягнув останнього на підлогу, після чого почав наносити не менше 10 ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя ОСОБА_7 , та не зважаючи на вмовляння ОСОБА_7 на припинення спричиняти йому тілесні ушкодження, ОСОБА_4 продовжував наносити два удари в область живота лівою ногою, п`ять ударів лівою ногою в обличчя, від чого ОСОБА_7 втратив свідомість. ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень, наніс ще чотири удари в ділянку голови лівою п`яткою ноги. Під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 перебував стоячи на ОСОБА_7 , який лежав на підлозі.

ОСОБА_4 не маючи умислу на настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, заподіявши згідно довідки № 3185/01-27 від 02.10.2025 наступні тілесні ушкодження ЗЧМТ. Забій головного мозку. Двобічна субдуральна пластинчаста гематома . Забій правої черевної стінки . Забійні рани лівої брови та лиця.

У подальшому потерпілого ОСОБА_7 було госпіталізовано до КНП «МКЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР, де йому було надано своєчасну медичну допомогу.

02.10.2025 ОСОБА_4 затримано слідчим в порядку ст. 208 КПК України.

03.10.2025 ОСОБА_4 , 21.06.1985 року згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у клопотанні вказує, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків: переховуватися підозрюваним від суду, незаконно впливати на свідків сторони обвинувачення, вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, посилаючись на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували з приводу задоволення клопотання, зазначили про недоведення прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 чт. 177 КПК, просили обрати більш м`який запобіжних захід.

Слідчий суддя приходить до висновку, що подане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно дост. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом «а» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з вимогами ч.1 ст.194КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події; протоколами допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; довідкою № 3185/01-27 від 02.10.2025 виданою КНП «МКЛШНМД ім. проф. О. І. Мещанінова» ХМР.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Крім того, у п. 48 рішення «Чеботар проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддані суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, отже інкримінований підозрюваному злочин відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового слідства та суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Вивченням відомостей про особу підозрюваного встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 неодружений, на його утриманні неповнолітні та малолітні діти, а також непрацездатних особи відсутні, отже міцних соціальних зв`язків не має.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що він проходить службу за мобілізацією на посаді вогнеметника 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 7 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 і у випадку переховування від органів досудового розслідування та суду може вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язане з самовільним залишенням військової частини або місця служби. Крім цього, при оцінці наявності відповідних ризиків, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочину, пов`язаного з завданням тяжких тілесних ушкоджень та злочинів проти власності.

Тому суд приходить до висновку, про наявність ризику, який передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, слідчий суддя зазначає про доведеність ризику, передбаченого п. 3 ч. ст. 177 КПК України оскільки наявні свідки, які вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів і ці свідки є знайомими підозрюваного, тому є підстави вважати, що ОСОБА_10 може незаконно умовлянням чи погрозами вчинити протиправний тиск на свідків з метою змусити відмовитись від раніше наданих показів.

Отже, потреба у обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, а саме передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд не визначає розмір застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , так як відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001245 від 02.10.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківського слідчого ізолятора» строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 31.11.2025 (включно).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 06.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1