Справа № 466/137/26
Провадження № 1-кс/466/121/26
У Х В А Л А

15 січня 2026 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан»,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003907 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2026 року старший слідчий СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003907, від 04.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у лютому 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_5 23.04.2022 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу по мобілізації ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2024 №125 старшого лейтенанта ОСОБА_5 призначено зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника інженерно-штурмової групи інженерно-штурмового напрямку, та поставлено на всі види забезпечення.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, капітан ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Однак, в порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів капітан ОСОБА_5 вчинив ухилення від військової служби в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, начальник інженерно-штурмової групи інженерно-штурмового напрямку військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації капітан ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, в порушення вимог вищевказаного законодавства, не отримавши дозволу відповідного командування 18.08.2024, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 19:00 год, самовільно залишив розташування військової частини у АДРЕСА_3 та перебував поза межами розташування вказаної військової частини проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував, а отже останній у такий спосіб незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності.

Відтак, з 18.08.2024 капітан ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував, до моменту його з`явлення «15» січня 2026 року у приміщення адміністративної будівлі відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, що за адресою: місто Львів, вулиця Академіка Кучера, будинок №5.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

15 січня 2026 року старшим слідчим слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського РУП №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме: повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення, актами та матеріалами службового розслідування, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Як зазначено у пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, п.32 рішення у справі «Фокс, Кампбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» слідчий суддя (суд) повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, зібрані в ході досудового розслідування докази у їх сукупності дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 обґрунтованою.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, при цьому таке цілком узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначив, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польші»).

Згідно з п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Також, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Оцінюючи особу підозрюваного ОСОБА_5 та вчиненого ним кримінального правопорушення, досудове слідство приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків невиконанням останнім процесуальних обов`язків, а саме:

1. переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2. незаконно впливати на свідків кримінальному провадженні;

3. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи особу підозрюваного та кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється та враховуючи те, що у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину підозрюваному ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, а також те, що на даний час органом досудового розслідування ще не проведено всіх необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, сторона обвинувачення приходить до висновку в наявності передбачених ст. 177 КПК України підстав для застосування запобіжного заходу, з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення вищевказаного покарання може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки у разі визнання винуватим, підозрюваному ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавленням на строк від п`яти до десяти років, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння, може спонукати останнього перебуваючи на волі ухилитися (змінити місце проживання, можливість підозрюваного залишити територію України, оскільки незважаючи на введення воєнного стану, така можливість залишається доступною для багатьох категорій громадян) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання.

Водночас, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у випадку доведення його вини судом може незаконно впливати на свідків, та інших осіб у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання та залякування, та схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували останнього, що підтверджується, зокрема, характером і способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати проведенню слідчих дій, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані потерпілим та свідками, давати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки на даний час не проведено всіх слідчих (процесуальних) дій та ще триває проведення експертиз.

З урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На думку сторони обвинувачення, саме такий вид запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 , обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 10.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до п. «С» ч.І ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод для обрання або для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою необхідна наявність достатніх підстав вважати, що дана особа яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину буде намагатися ухилятися від слідства і суду та від виконання процесуальних рішень, або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність.

Беручи до уваги вищенаведене, наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, з метою забезпечення участі підозрюваного ОСОБА_5 у досудовому розслідуванні та судовому розгляді, виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, знищення речових доказів та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, тому слід застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 підтримали клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили заявлене клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя установив наступне.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003907 від 04 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

15 січня 2026 року старшим слідчим слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського РУП №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме: повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення, актами та матеріалами службового розслідування, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 5 ст. 407 КК України за вчинення даного злочину, може бути призначено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , крім наявності підстав, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, пояснень учасників, приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри вчинення ним даного кримінального правопорушення, передбаченого строку покарання, можливого до призначення у разі доведеності вини, а також те, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, судом не встановлено його міцних соціальних зв`язків, тому на його поведінку ніхто немає впливу, а тому він буде мати можливість переховуватись від слідства та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Крім того, судом не встановлено у ОСОБА_5 тяжких хворіб та інвалідності, які б перешкоджали утриманню його під вартою.

З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що термін запобіжного заходу слід встановити 60 днів з моменту постановлення ухвали, та вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень, який буде достатнім для належного гарантування підозрюваним його обов`язків.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 193,194,196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив :

клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з утриманням у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області.

Дія ухвали закінчується 15 березня 2026 року включно.

У відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн. 00 коп.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наступні обов`язки:

- не відлучатися з міста Львова, без дозволу слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження;

- прибувати до відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області, за адресою: м. Львів, вул. Ак. Кучера, 5, за першою вимогою слідчого, а також за першою вимогою прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи (при наявності), що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- не вчиняти інших кримінальних правопорушень передбачених КК України.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання даних обов`язків, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави.

Виконання ухвали доручити старшому слідчому СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1