ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000099 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений вже майже 1 рік 4 місяці перебуває під вартою, а також що судом справа по суті фактично не розглядається.

Зазначає, що до клопотання прокурором не було долучено матеріалів, якими він обгрунтовує клопотання.

Стверджує, що підозра є необгрунтованою, а також, що прокурором не доведено наявність ризиків.

Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має цивільну дружину та малолітню дитину, 2011 року народження, які перебувають на його утриманні, має місце проживання у м. Дніпро, за місцем проживання характеризується позитивно, добровільно вступив до лав ЗСУ, на момент затримання обвинувачений перебував на військовій службі.

Зазначає, що клопотання прокурора не містить обгрунтувань неможливості визначення обвинуваченому застави.

Вважає, що обвинуваченому можливо визначити заставу у розмірі, передбаченому КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2025 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження на розгляді Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт № 0000099 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 10.06.2024 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 15.10.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ухвали суду судовий розгляд справи тільки розпочато, потерпілі та свідки судом не допитані, а відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, а саме, що ОСОБА_8 ставиться у провину організація замаху на вбивство двох осіб, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п. 1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, із застосуванням насильства, у зв`язку з чим, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Враховуючи наведене, а також обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, доводи захисника щодо можливості визначення застави є безпідставними.

Таким чином, підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Твердження захисника про те, що прокурором ризики не доведені, а також, що клопотання не містить обгрунтувань неможливості визначення обвинуваченому застави, спростовується наявним в матеріалах провадження клопотанням прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , яке, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.183, ч.3 ст.199 КПК України, так як у ньому зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, в тому числі, застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного з насильством, що відповідає вимогам ч.4 ст.183 КПК України.

Що стосується доводів того, що до клопотання не було долучено матеріали, якими воно обгрунтовується, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначене не передбачено ч.3 ст.199 КПК України.

Посилання захисника на те, що підозра є необгрунтованою, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки обгрунтованість підозри була належним чином перевірена слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобіжний захід продовжено щодо особи, обвинувальний акт щодо якої розглядається судом, окрім того, встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має цивільну дружину та малолітню дитину, 2011 року народження, які перебувають на його утриманні, має місце проживання у м. Дніпро, за місцем проживання характеризується позитивно, добровільно вступив до лав ЗСУ, на момент затримання обвинувачений перебував на військовій службі, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 майже 1рік 4 місяці перебуває під вартою, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження судом тільки розпочато, встановлено наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Посилання захисника на те, що судом справа по суті фактично не розглядається, - є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що вказана справа розглядається колегією суддів, відповідно до журналу судового засідання від 15.10.2025 року суд першої інстанції, розглядаючи клопотання сторони захисту про забезпечення розгляду справи у розумні строки, обгрунтовано звернув увагу на те, що графік судових засідань формується з урахуванням фактичного навантаження суду, перебування суддів у нарадчих кімнатах, а також необхідності першочергового розгляду кримінальних проваджень, у яких обвинувачені утримуються під вартою. Крім того, суд зазначив, що у складі колегії суддів, яка розглядає вказане кримінальне провадження, кожен із суддів одночасно здійснює розгляд інших кримінальних справ, у тому числі тих, де обвинувачені перебувають під вартою, що також впливає на можливість оперативного призначення судових засідань у цій справі. Також зазначено, що судом фактично здійснюється судовий розгляд, досліджуються письмові докази та відеодокази, заслуховуються учасники процесу, розглядаються клопотання учасників провадження, у тому числі, сторони захисту про відкладення судових засідань для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про витребування доказів та інші процесуальні звернення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, в тому числі, складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, та поведінки учасників кримінального провадження.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4