Справа № 307/2509/25
Провадження № 1-кп/307/203/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів Закарпатської області Україна кримінальне провадження № 0000040, відомості про яке 03 березня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, директора ТзОВ «Голд автобуси», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, інваліда 3 групи, раніше не судимого, уродженця с. Новоселиця, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У відповідності до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» від 21 червня 2018 року за № 2469-VIII (далі Закон «Про національну безпеку») визначено, що національна безпека України це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п. 2 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» воєнна безпека це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п.п. 44-45 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14 вересня 2020 року основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16 лютого 2002 року (далі Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року за № 1934-ХІІ Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст. 3 Закону № 1934-ХІІ організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно ст. 12 Закону № 1934-ХІІ підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII військове формування створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Збройна агресія застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.

Статтею 4 Закону України «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року за № 3542-XII встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону № 3542-XII зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Пунктом 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року за № 154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року за № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року за № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п. 12 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року за № 154 територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника представляє інтереси Збройних сил України у відносинах, у тому числі з громадянами на відповідній території.

24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

Після того, 24 лютого 2022 року на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України, перетнувши лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Указані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації, строк проведення якої постійно продовжується.

На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року за № 921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року за № 1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень працівниками Закарпатського обласного, міських та районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки стали систематично проводитись заходи з встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку, і після початку повномасштабного вторгнення зс рф змінили місце проживання та, прибувши на територію Закарпатської області, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.

Так, ОСОБА_4 , будучи керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Голд-автобуси», основним видом діяльності якого є здійснення міжнародних автобусних пасажирських перевезень, маючи обізнаність щодо порядку перетину державного кордону України особами, які працюють водіями цього підприємства та виконують міжнародні автобусні рейси, зокрема щодо можливості виїзду осіб призовного віку, вирішив організувати механізм ухилення таких осіб від мобілізації.

З цією метою ОСОБА_4 організував формальне працевлаштування осіб призовного віку, які підлягали мобілізації, водіями підпорядкованого товариства, що дозволяло їм безперешкодно виїхати за межі України у встановленому законом порядку. Таким чином, були створені умови для безповоротного виїзду за межі країни осіб призовного віку, що унеможливило подальшу реалізацію мобілізаційних заходів щодо таких осіб та, як наслідок, створило перешкоди законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань під час здійснення ними призову осіб на військову службу в особливий період.

Діючи на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_4 протягом 2024 року організував формальне працевлаштування місцевих жителів, які мали намір ухилитися від мобілізації, в якості водіїв Товариства з обмеженою відповідальністю «Голд-автобуси», після чого, перебуваючи за місцем свого проживання, вніс щодо кожного з них інформацію до системи «Шлях», чим створив можливість їхнього виїзду за межі України.

Зокрема, на підставі таких формальних трудових правовідносин через систему «Шлях» за межі території України виїхали та не повернулися наступні особи, які підлягали мобілізації:

1. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхав за межі України 15 листопада 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 01 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

2. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхав за межі України 04 лютого 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 14 червня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

3. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виїхав за межі України 17 січня 2025 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 16 квітня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

4. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виїхав за межі України 22 лютого 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 28 квітня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

5. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виїхав за межі України 29 листопада 2024 року через п/п Дякове та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 18 січня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

6. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , виїхав за межі України 22 лютого 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 16 квітня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

7. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , виїхав за межі України 15 липня 2024 року через п/п Лужанка та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 14 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

8. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , виїхав за межі України 15 липня 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 04 квітня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

9. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , виїхав за межі України 28 жовтня 2024 року через п/п Лужанка та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 16 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

10. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виїхав за межі України 04 лютого 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 11 травня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

11. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , виїхав за межі України 14 листопада 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

12. ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , виїхав за межі України 04 листопада 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 15 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

13. ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , виїхав за межі України 19 березня 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

14. ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , виїхав за межі України 28 квітня 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 11 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

15. ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , виїхав за межі України 28 грудня 2024 року через п/п Лужанка та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

16. ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виїхав за межі України 22 серпня 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 03 квітня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

17. ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , виїхав за межі України 23 квітня 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 05 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

18. ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , виїхав за межі України 18 жовтня 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 13 грудня 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

19. ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , виїхав за межі України 06 березня 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

20. ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виїхав за межі України 18 жовтня 2024 року через п/п Лужанка та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 05 лютого 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

21. ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , виїхав за межі України 10 січня 2024 року через п/п Лужанка та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

22. ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , виїхав за межі України 09 березня 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

23. ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , виїхав за межі України 08 березня 2024 через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, згідно обліку ТЦК та СП підлягає призову за мобілізацією;

24. ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхав за межі України 20 вересня 2024 року через п/п Ужгород та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 08 травня 2025 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації;

25. ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , виїхав за межі України 22 серпня 2024 року через п/п Чоп (Тиса) та на територію України не повернувся, у зв`язку з чим, 26 листопада 2024 року оголошений в розшук ТЦК та СП як особа, яка ухиляється від мобілізації.

Такі дії ОСОБА_4 призвели до перешкоджання здійсненню мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_23 , їх законній діяльності, визначеній ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надають можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створюють перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, організувавши виїзд військовозобов`язаних осіб за межі України, ОСОБА_4 фактично втрутився в законну діяльність підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_23 та створив перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань, що призвело до суспільно небезпечних наслідків у вигляді нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Суд кваліфікує вказані дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 114-1 КК України як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся та просить його суворо не судити. Обіцяє в майбутньому подібного не вчиняти.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України суд визнає визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 від 22 серпня 2025 року встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Згідно довідки КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який винним себе визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся, характеризується по місцю проживання позитивно, судиться вперше, є інвалідом третьої групи, має сім`ю та утримує трьох неповнолітніх дітей.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та ті обставини, що він по місцю проживання характеризується позитивно, є молодим за віком, має сім`ю та утримує трьох неповнолітніх дітей, раніше не притягався до кримінальної відповідальності та являється інвалідом третьої групи, і за встановлених судом обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, і таке покарання буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і можливість його виправлення в умовах суспільства не втрачена.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні, арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 114-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя: ОСОБА_1