ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/158/25 Справа № 192/826/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000057 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз: - 03.04.2017 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.389, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 5 днів позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою суду від 14.05.2019 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 26 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, в мотивувальній частині вироку зазначити обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив кримінальних правопорушень, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 27.12.2016 року був засуджений за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та 03.04.2017 року за ч.2 ст.389 КК України, тобто, в тому числі, за кримінальні правопорушення, які не враховуються під час кваліфікації дії за ознаками повторності, а тому суд першої інстанції безпідставно у вироку зазначив про те, що у цій справі відсутня обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки дана обставина вже врахована під час кваліфікації дій обвинуваченого за ознаками повторності.

Зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, відсутні обставини, що пом`якшують покарання, обставина, що обтяжує покарання - рецидив кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати як незаконний та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що потерпіла ОСОБА_10 не надала доказів (чек на покупку) того, що телефон «Xiaomi Redmi Note 7, Neptune Blue, 4GB RAM 64GB ROM» належав саме їй і, що ОСОБА_8 протиправно ним заволодів.

З наданих свідком ОСОБА_11 показів вбачається, що він не бачив, хто викрав мобільний телефон, однак вимагав його у ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були безпосередніми свідками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, їх покази підтверджують лише факт викрадення телефону.

Зазначає, що відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 27.05.2020 року свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 впізнавали ОСОБА_8 за фотознімками, однак ці протоколи були складені з порушенням норм КПК України, оскільки свідкам були надані спочатку фотознімки осіб та тільки потім слідчий з`ясував у них, чи можуть вони впізнати особу, за якими ознаками та при яких обставинах вони її бачили.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.363 КПК України, не з`ясував у учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити свої показання, чим саме, не оголосив про закінчення судового слідства і не надав стороні захисту час для підготовки до судових дебатів, хоча вони заявляли таке клопотання.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєнано невідбуте покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 , будучи засудженим 27.12.2016 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за вчинення корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, в період умовно-дострокового звільнення від покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2017 року, вчинив нове кримінальне правопорушення за таких обставин.

01.02.2020 року о 04.30 годин ОСОБА_8 перебував на пасажирському сидінні в салоні автомобіля марки «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_1 , разом зі своїми знайомими ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , який знаходився біля магазину «Мінімаркет» ПП « ОСОБА_16 », що розташований по вул. Гагаріна, буд. 24, в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області. Так, перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_17 побачив біля касового вікна на прилавку магазину «Мінімаркет» ПП « ОСОБА_16 » мобільний телефон, та в цей час ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону, 01.02.2020 року о 04.37 годин із корисливих мотивів, скориставшись відсутністю осіб біля мобільного телефону, вийшов із салону автомобіля марки «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_1 , підійшовши до прилавку магазину «Мінімаркет» ПП « ОСОБА_16 », який розташований по вул. Гагаріна, буд. 24, в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, повторно викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7, Neptune Blue, 4GB RAM 64GB ROM», який належить ОСОБА_10 , після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій шкоду на суму 3272 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги апеляційної скарги захисника щодо виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України є безпідставними, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що в лютому місяці 2020 року в період часу з 02.00 години до 03.00 години точного часу вона не пам`ятає, вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_12 та братом ОСОБА_11 знаходилися біля магазину «Мінімаркет», який розташований в смт. Солоне. Через деякий час вона свій мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7», синього кольору віддала ОСОБА_11 , а потім поклала на підвіконня магазину. В цей час до магазину «Мінімаркет» під`їхав автомобіль марки «ВАЗ-2107», фіолетового кольору, в якому знаходилися ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . Через незначний проміжок часу вона зі своєю подружкою ОСОБА_12 зайшла за магазин, а ОСОБА_11 залишився перед магазином, при цьому її телефон знаходився на підвіконні магазину і з нього гучно грала музика. Коли вона повернулась, то почула, що музика з телефону не грає, а телефон відсутній. ОСОБА_11 повідомив, що її мобільний телефон викрали та він бачив як це зробила особа з автомобіля марки «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_1 . Вона почала відразу телефонувати на свій мобільний телефон, який був уже вимкнутий. Вони разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійшли до машини, в якій був обвинувачений, і пред`явили вимогу повернути телефон, однак вони виявили, що телефону ні у обвинуваченого, ні в машині немає;

- показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що рік тому, приблизно о 00.00 годині, він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 знаходилися біля магазину «Атлант», який розташований в смт. Солоне. Через деякий час ОСОБА_10 поклала мобільний телефон на підвіконня магазину «Мінімаркет», який розташований в смт. Солоне та відійшла в сторону, в цей час біля вказаного магазину стояв автомобіль марки «ВАЗ-2107», синього кольору. Він також відійшов в бік, і в цей час почув, як хтось підійшов до магазину і швидко пішов, він одразу повернувся і побачив, що хтось швидко пішов до автомобіля. Виявивши відсутність телефону ОСОБА_10 , він підійшов до автомобіля марки «ВАЗ-2107», синього кольору, і став вимагати, щоб обвинувачений повернув телефон;

- показами свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що 01.02.2020 року приблизно о 03 годині вона разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходилися біля мінімаркету в смт. Солоне, де на підвіконні мінімаркету залишили мобільний телефон ОСОБА_10 та відійшли в сторону, а коли повернулися, то мобільного телефону вже не було, після чого вона побачила як ОСОБА_11 побіг до автомобіля марки «ВАЗ-2107», синього кольору, який стояв неподалік вказаного магазину;

- показами свідка ОСОБА_13 , яка в суді першої інстанції повідомила, що вона в лютому 2020 року, приблизно о 03 годині зустріла ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які сиділи в автомобілі по вул. Гагаріна в смт. Солоне, та до яких вона сіла в автомобіль. Вказаний автомобіль стояв неподалік магазину «Атлант», біля якого знаходились люди та грала музика. Під час відпочинку ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та пішов в сторону магазина «Мінімаркет», а коли повернувся хвилин через 3-5, до них підійшов ОСОБА_11 та інші особи, та повідомили, що в них викрали мобільний телефон. Також повідомила, що коли повернувся ОСОБА_8 , то вона перестала чути музику, яка була біля магазину;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка в суді першої інстанції повідомила, що 01.02.2020 року вона разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 сиділи в автомобілі, який стояв на стоянці біля мінімаркету, де знаходилися люди та грала музика з мобільного телефону. Коли ОСОБА_8 вийшов з автомобіля на вулицю по своїм справам у сторону «Мінімаркет», музика припинила грати, а коли ОСОБА_8 повернувся до автомобіля, в його руках був мобільний телефон, але чи це його був телефон чи чужий, - їй невідомо, після чого до автомобіля, в якому вони знаходилися, підійшов ОСОБА_11 та у нього з ОСОБА_8 почалася штовханина;

- показами свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що у 2020 році він вночі відпочивав разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та іншою дівчиною на ім`я ОСОБА_18 . Вони сиділи в його автомобілі, який стояв на стоянці біля мінімаркету в смт. Солоне. Під час відпочинку він бачив, що біля мінімаркету перебував ОСОБА_11 зі своєю сестрою та іншою невідомою йому дівчиною, у них грала музика, він на деякий час відволікся на спілкування зі знайомою особою, а потім до машини підбіг ОСОБА_11 і почав витягувати ОСОБА_8 з машини та вимагати в них якийсь телефон.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами та висновком експерта, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.02.2020 року, згідно із яким потерпіла повідомила працівникам поліції про викрадення в неї майна, та що у вчиненні цього кримінального правопорушення вона підозрює ОСОБА_8 (а.п. 46);

- висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 787-20 від 19.02.2020 року, згідно із яким ринкова вартість викраденого майна, а саме мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 7 Neptune Blue 4GB RAM 64GB ROM», складає 3272 грн (а.п. 50-54).

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2020 року, згідно із якими ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вказали на ОСОБА_8 як на особу, яка відразу після крадіжки мобільного телефону 01.02.2020 року підбіг до автомобіля «ВАЗ-2107» та сів на переднє пасажирське сидіння поблизу магазину «Мінімаркет» по вул. Гагаріна в смт. Солоне (а.п. 56-58, 59-61, 62-64);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 28.05.2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого обвинувачений по АДРЕСА_3 показав, де саме знаходилося майно, яке він викрав та яке належало потерпілій ОСОБА_10 (а.п. 210-213);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої та свідків узгоджуються між собою, та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.

Доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_10 не надала доказів (чек на покупку) того, що телефон «Xiaomi Redmi Note 7, Neptune Blue, 4GB RAM 64GB ROM» належав саме їй, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що викрадений з підвіконня магазину Мінімаркет телефон належав саме потерпілій ОСОБА_10 .

Посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_11 не бачив, хто викрав мобільний телефон, однак вимагав його у ОСОБА_8 , потерпіла не довела, що обвинувачений протиправно заволодів телефоном, а також, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були безпосередніми свідками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, - є безпідставними, оскільки винуватість ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що він бачив як особа, яка викрала телефон потерпілої, пішла до автомобіля марки «ВАЗ-2107», синього кольору, що фактично узгоджується з показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які відпочивали разом з обвинуваченим та які в суді першої інстанції зазначали, що коли ОСОБА_8 виходив з автомобіля та йшов в сторону магазину Мінімаркет, то біля магазину грала музика, однак, коли він повертався до автомобіля музика припинила грати. Таким чином, саме обвинувачений був біля магазину, коли припинила грати музика на телефоні, інших осіб біля вказаного магазину в той час не було, що підтверджується дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом з камери відеоспостереження поблизу магазину «Мінімаркет» ПП « ОСОБА_16 », який розташований по вул. Гагаріна, буд. 24 в смт. Солоне, відповідно до якого в час, зазначений на запису 01.02.2020 - 04.38, особа чоловічої статі підходить до магазину мінімаркет, бере якийсь предмет з підвіконня і убігає в той же самий бік, з якого прийшла. Окрім того, свідок ОСОБА_15 зазначила, що коли ОСОБА_8 повернувся до автомобіля, то в його руках був мобільний телефон.

Доводи захисника про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 27.05.2020 року за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 складені з порушенням норм КПК України, оскільки свідкам були надані спочатку фотознімки осіб та тільки потім слідчий з`ясував у них, чи можуть вони впізнати особу, за якими ознаками та при яких обставинах вони її бачили, - не є слушними, оскільки перевіркою змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю вказаних свідків судом апеляційної інстанції встановлено, що перед пред`явленням особи для впізнання слідчим у свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 попередньо було з`ясовано чи можуть вони впізнати особу, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу. До того ж зі змісту протоколу вбачається, що свідки впізнали обвинуваченого ОСОБА_8 по рисам обличчя - очам, вказали на обставини, за яких вони його бачили, також свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 зазначали, що коли ОСОБА_8 сів до автомобіля, то показав їм мобільний телефон.

Таким чином, колегія суддів вважає, що докази винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 185 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений в суді апеляційної інстанції в останньому слові фактично погодився з пред`явленим йому обвинуваченням, оскільки просив лише пом`якшити призначене йому призначене покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Твердження сторони захисту, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.363 КПК України, не з`ясував у учасників судового провадження чи бажають вони доповнити свої показання, чим саме, не оголосив про закінчення судового слідства і не надав стороні захисту час для підготовки до судових дебатів, хоча вони заявляли таке клопотання, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Судові дебати є самостійною частиною розгляду кримінального провадження, їх основу становлять промови учасників судового розгляду, в яких вони дають оцінку діям обвинуваченого, аналізують досліджені в суді докази, висловлюють висновки щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого, кваліфікації дій, міри покарання, вирішення цивільного позову та інших питань, які суд повинен вирішити в ході постановлення вироку.

Зокрема, під час судових дебатів, крім промов учасників судового провадження, будь-яких інших процесуальних дій, за винятком рішення про відновлення з`ясування обставин (ч. 5 ст. 364 КПК України), чинним законодавством не передбачено.

Учасники судового розгляду мають право заявити суду клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів. Однак тривалість цієї перерви має визначати суд з урахуванням таких критеріїв, як складність та обсяг кримінального провадження.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що у захисника ОСОБА_7 було достатньо часу на підготовку до судових дебатів, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 04.11.2022 року захисник ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції клопотання про ознайомлення з матеріалами справи щодо ОСОБА_8 , а 08.11.2022 року захисник ознайомився з матеріалами справи (а.п.78 т.2). Окрім того, захисник за його клопотанням 21.12.2022 року також був ознайомлений з матеріалами справи (а.п.97 т.2).

Із запису судового засідання від 23.12.2022 року вбачається, що судом було поставлено питання закінчення з`ясування обставин по справі та перевірки їх доказами та можливості переходу до судових дебатів, однак захисником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про відкладення справи для підготовки до судових дебатів, в задоволенні якого було відмовлено. В обґрунтування свого рішення суд зазначив, що КПК України не передбачає відкладення судових дебатів, а також звернуто увагу на те, що справа розглядається з 2020 року. При цьому, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 виступили у судових дебатах з промовами без обмеження в часі, після чого ОСОБА_8 виступив з останнім словом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у цьому конкретному випадку суд першої інстанції не допустив порушення прав сторони захисту на підготовку для виступу в судових дебатах для здійснення ефективного захисту та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це зазначає захисник. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04.02.2025 року у справі № 317/345/20.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; дані про особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, - не встановлено.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані обставини, на які у своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, а саме, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутні обставини, що пом`якшують покарання, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення судом ОСОБА_8 найсуворішого виду покарання, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та на строк, що перевищує мінімальну межу санкції ч. 2 ст. 185 КК України, що не вказує на невідповідність призначеного покарання.

Твердження прокурора щодо наявності обставини, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів та щодо безпідставного його неврахування при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для скасування вироку суду, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше судимий за ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.389 КК України, водночас: - при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, судимість ОСОБА_8 за ст.187 КК України врахована як повторність; - ч.2 ст.389 КК України не є злочином, так як відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, судимість за яким не може бути врахована як рецидив злочинів, що стосується судимості за ч.1 ст.263 КК України, то судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання було враховано його неодноразові судимості, а тому відповідно до ч.2 ст.67 КК України суд мав право не визначати рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.

Враховуючи наведене, вимога прокурора щодо призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

Також вимоги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обвинуваченим ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року - залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4