Номер провадження: 11-сс/813/1926/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2025 року в кримінальному провадженні №0000515 від 22.08.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

У провадженні СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000515 від 22.08.2025 року, за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

08.09.2025 року ОСОБА_8 затриманий на підставі ст. 208 КПК України та 09.09.2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України за кваліфікуючими ознаками вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження його прав, свобод та законних інтересів (вимагання), вчинена в умовах воєнного стану.

Старший слідчий СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання слідчого відмовлено та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на відсутність у клопотанні слідчого обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував відомості про особу підозрюваного, та дійшов до висновку про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор вважає, що при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не надано належної оцінки тяжкості та обставинам кримінального правопорушення, а також наявним і зазначеним у клопотанні ризикам.

Прокурор стверджує, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не здатне забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків та не може запобігти існуючим ризикам.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; думку підозрюваного та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом з цим, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя не врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу та з достатньою повнотою не мотивував своє рішення, з огляду на таке.

Положенням ч.ч.1, 2, 3 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Так, в оскаржуваній ухвалі від 10.09.2025 року, слідчий суддя зазначив про відсутність у клопотанні обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, проте застосував до підозрюваного майже найсуворіший запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що не відповідає вимогам процесуального закону.

Крім того, слідчий суддя при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не врахував положення ч. 6 ст. 181 КПК України, відповідно до якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців та безпідставно визначив строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в днях, а не в місяцях.

Також колегія суддів вважає, що слідчим суддею в достатній мірі не досліджене питання щодо існування наявності ризиків, зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також існує ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням на існуючи ризики, колегія суддів оцінює критично, оскільки прокурором не надано доказів, що протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту були виявлені факти порушення підозрюваним умов домашнього арешту.

Таким чином, під час апеляційного розгляду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього, оскільки з моменту застосування такого запобіжного заходу, на протязі одного місяця, підозрюваний не порушував умови перебування під домашнім арештом.

Крім того, оцінюючи доводи прокурора про недостатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів враховує пояснення підозрюваного про те, що протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, правоохоронні органи жодного разу не перевірили його перебування за місцем проживання.

Колегія суддів також враховує, що підозрюваний за першим викликом з`явився в судове засідання апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що спростовує доводи прокурора про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючі викладене, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, встановлені апеляційним судом та наведені вище порушення вимог закону, тягнуть за собою скасування рішення слідчого судді, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи оскаржену ухвалу та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України та доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, що свідчить про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує дані про особу підозрюваного, які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, тому вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, на даній стадії досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є цілком співмірним інкримінованому підозрюваному злочину та його особі, а також буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із застосуванням до останнього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 10.08.2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0000515 від 22.08.2025 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , прозастосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: : АДРЕСА_2 , з можливістю залишати житло у разі оголошення повітряної тривоги чи іншої небезпеки для життя та здоров`я підозрюваного.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- з`являтись за вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатись за межі м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого та прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до ГУДМС України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворийта накладене грошове стягнення.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту становить до 09.11.2025 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу слідчого та прокурора до відома; начальнику ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4