Справа № 304/1852/25 Провадження № 1-кп/304/257/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про продовження запобіжного заходу
у виді домашнього арешту
24 вересня 2025 року м. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Перечин кримінальне провадження відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Порошково Перечинського району, з неповною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
18.08.2025 року судом винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , мотивуючи подане клопотання тим, що ризики, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились. Та враховуючи, що у найближчий час закінчується строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під домашнім арештом, прокурор просить задовольнити подане клопотання за наведеними у ньому підставами та продовжити обвинуваченому строк домашнього арешту на шістдесят днів. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просить подане клопотання задовольнити у повному обсязі за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення поданого прокурором клопотання в частині продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, просить змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Підозрюваний ОСОБА_4 просить вирішити клопотання прокурора на розсуд суду та при цьому просить застосувати визначити можливість знаходження вдома у нічний час доби з 23 год. до 06 ранку наступного дня, що пов`язано з його роботою.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовуються клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження та яким обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заявлене усно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобовязання, заслухавши позицію прокурора за поданим клопотанням, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступних висновків.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2025 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 26.09.2025 року, включно.
Та, враховуючи ті обставини, що у найближчий час спливає строк раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту , тому суд, діючи відповідно до вимог ст.315 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під домашнім арештом.
Відповідно до положень ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують обрання відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів.
Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), яке відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до тяжких та, перебуваючи на волі, буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, оскільки, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, ОСОБА_4 може вчинити на учасників психологічний вплив з метою примусити їх змінити або відмовитися від своїх показів, а також схиляти потерпілого та свідків до дачі неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні покази зможуть призвести до притягнення його до кримінальної відповідальності, що у сукупності унеможливіть повноту, всебічність та неупередженість при розгляді даного кримінального провадження. Крім того, наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього показання.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
У пункті 51 справи «Летелье проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.
Однак цей фактор можна рахувати виправданим тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок знаходиться під загрозою.
Таким чином, на підставі ст.ст.177,178,194КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, враховуючи доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду даного кримінального провадження, та враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів.
Суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, ризик чого є реальним та дійсним.
Оцінивши вищезазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, обвинуваченого ОСОБА_4 в подальшому належить тримати під домашнім арештом, підстави для продовження такого запобіжного заходу, з цього приводу встановлені відповідною ухвалою слідчого судді, на теперішній час не відпали, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом, на переконання суду, на даний час не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, та приймаючи до уваги тяжкість та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він наразі обвинувачується та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також репутацію обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є громадянином України, крім того, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки: одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має, оскільки на підтвердження таких обставини, відповідних документів стороною захисту не надано. Та, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується та санкцію ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.
Оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під домашнім арештом у нічний час доби, як запобіжним заходом, та унеможлививши проведення за його участю подальший судовий розгляд з метою повного і всебічного з`ясування обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також виконання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних рішень.
На думку суду, зазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під домашнім арештом, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлено жодних нових обставин, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під домашнім арештом у нічний час доби, для запобігання вищенаведених ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу, як зазначалося, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.
Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.
Вирішення питання зміни запобіжного заходу на більш м`який, який необхідно застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 не може оцінюватися виключно на підставі тверджень захисту про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК. Це слід робити з урахуванням низки відповідних нових обставин, які не розглядалися судом раніше та можуть підтверджувати відсутність таких ризиків, або свідчити про незначний їх ступінь, та можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного, обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.
Враховуючи, що доводи, наведенні захисником у висловленому ним клопотанні про зміну відносно підзахисного ОСОБА_4 запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із урахуванням його аргументації та пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , не вказують про наявність нових обставин, та які б підтверджували відсутність ризиків, або свідчили про незначний їх ступінь, а тому суд приходить до висновку про відмову в такому клопотані сторони захисту.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження. Та враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявність і дійсність перерахованих ризиків, вважаю, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки вони не зможуть забезпечити дієвість даного кримінального провадження з вказаних вище підстав. Такого запобіжного заходу як домашній арешт вважаю, що буде достатньо для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде суттєво порушувати звичайний уклад життя обвинуваченого. При цьому, суд вважає можливим, враховуючи пропорційність ступеня небезпеки тим ризикам, які існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд в ході розгляду справи, обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити запобіжний захід у виді тримання під домашнім арештом строком на шістдесят днів, тобто до 22.11.2025 року, включно, оскільки, на думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, так як не відпали підстави для цього. Разом з тим, суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому обов`язок не залишати місце свого фактичного проживання в період часу з 23-00 години до 06-00 години наступного дня, що, на думку суду, не буде суттєво порушувати звичайний уклад життя підозрюваного та забезпечить обвинуваченому можливість працевлаштуватися та займатися суспільно-корисною працею протягом дня.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 184, 315, 372, 395 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк шістдесят днів, до 22 листопада 2025 року (включно), з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_4 наступних обов`язків, а саме:
- прибувати за викликом до Перечинського районного суду Закарпатської області у визначений судом день та час;
- не залишати місце проживання за адресою проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 в період часу з 23-00 години до 06-00 години наступної доби;
- повідомляти Перечинський районний суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання,
- без застосування електронного засобу контролю.
Термін дії даної ухвали закінчується 22 листопада 2025 року, включно.
Виконання даної ухвали суду покласти на Відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за місцем проживання обвинуваченого.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відмовити.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою під час перебування під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло за його місцем проживання, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя

Перечинського районного суду ОСОБА_8

Закарпатської області