КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 в ході обшуку в кв. АДРЕСА_1 , а саме:

- телефон iPhone голубого кольору у кількості 1 шт.;

- моноблок сірого кольору марки НР серійний номер 8 CC3453JTS у кількості 1 шт.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання, накласти арешт на вилучене 07.08.2025 в ході обшуку в кв. АДРЕСА_1 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме:

- телефон марки Samsung чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 у кількості 1 шт.;

- телефон iPhone голубого кольору у кількості 1 шт.;

- моноблок сірого кольору марки НР серійний номер 8 CC3453JTS у кількості 1 шт.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що висновок слідчого судді про невідповідність майна, в арешті якого було відмовлено, критеріям ст. 98 КПК України, фактично суперечить дослідженим в ході розгляду клопотання обставинам, а саме, що кошторисну документацію до проектних робіт по договорах № 05-16/11 та № 05-16/12 розробляло КП «Градпроект» ММР Запорізької області () директором якого є ОСОБА_7 «ІПН НОМЕР_3 ), отже це майно стосується обставин здійснення господарської діяльності ПП «Градпроект» ММР Запорізької області та безпосередніх обставин пов`язаних з досудовим розслідуванням, обставин привласнення державних коштів виділених з резервного фонду державного бюджету на проведення робіт із будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, фортифікаційного обладнання оборонних рубежів, налаштування системи невибухових загороджень на території Запорізької області.

Крім того, як зазначає прокурор, не накладення арешту на вказане майно, визнане у встановленому законом порядку речовим доказом, не забезпечить його збереження та в подальшому унеможливить використання його пр. проведенні технічних, комп'ютерно-технічних експертиз.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника власника майна про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

12.08.2025 начальник Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майнавилученого 07.08.2025 в ході обшуку в кв. АДРЕСА_1 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме:

- телефон марки Samsung чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 у кількості 1 шт.;

- телефон iPhone голубого кольору у кількості 1 шт.;

- моноблок сірого кольору марки НР серійний номер 8 CC3453JTS у кількості 1 шт.

Ухвалою слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2025 року зазначене клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково, зокрема відмовлено в арешті майна, а саметелефону марки Samsung чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 у зв`язку із не доведенням стороною обвинувачення процесуального значення та відповідності цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

07.08.2025, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2025, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено вказане в клопотанні прокурора майно.

Наявність такої ухвали обумовлює законність проведення обшуку за наведеною адресою та законність вилучення виявленого під час обшуку майна.

В подальшому постановою старшого детектива першого відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 07.08.2025 вилучене в ході обшуку майно, в тому числі в арешті якого було відмовлено, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за обставинами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження вищевказаного майна, яке відповідає ознакам речового доказу згідно ст. 98 КПК України, колегія суддів прийшла обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстави для задоволенні внесеного на розгляд стороною обвинувачення клопотання та арешту цього майна.

При цьому, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочину, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Така позиція цілком узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, апеляційна скаргапрокурора у кримінальному провадженні - начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення, накладення арешту на зазначене в ньому майно, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні № 0000226 від 15.05.2024,спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року, якою частково задоволено клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке вилучене 07.08.2025 в ході обшуку в кв. АДРЕСА_1 , а саме:

- телефон iPhone голубого кольору у кількості 1 шт.;

- моноблок сірого кольору марки НР серійний номер 8 CC3453JTS у кількості 1 шт.,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Мелітопольського Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 07.08.2025 в ході обшуку в кв. АДРЕСА_1 із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, а саме:

- телефон марки Samsung чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 у кількості 1 шт.;

- телефон iPhone голубого кольору у кількості 1 шт.;

- моноблок сірого кольору марки НР серійний номер 8 CC3453JTS у кількості 1 шт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6911/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/33801/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1