Справа № 336/78/26
Пр. 1-кп/336/809/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_4 , в режимі відеоконференцзв`язку розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі матеріали кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 06.02.2025, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Вітебськ Республіки Білорусь, громадянки України, пенсіонерки, адреса реєстрації за місцем фактичного проживання (до затримання): АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.111 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 , з боку захисту: обвинуваченої ОСОБА_5 , захисниці обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

07.01.2026 прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з обвинувальним актом за матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Справу 07.01.2026 передано в провадження визначеної колегії суддів після здійснення автоматизованого розподілу судової справи між суддями за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, у встановленому законом порядку призначено підготовче судове засідання відповідно до ухвали суду від 07.01.2026.

08.01.2026 через систему «Електронний суд» прокурор ОСОБА_6 подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої.

За змістом клопотання ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненої в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого с.2 ст.111 КК України, що є особливо тяжким кримінальним правопорушенням.

Під час проведення досудового розслідування встановлено відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування. Зокрема, як зазначає прокурор, стороною обвинувачення зібрані вагомі докази на підтвердження винуватості особи, крім того, подаючи дане клопотання, сторона обвинувачення виходить з віку, репутації, стану здоров`я й майнового стану обвинуваченої, інших обставин, особливої суспільної небезпеки дій особи.

Прокурором у клопотанні наголошено, що, на переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може впливати на свідків, та вчинити новий злочин проти державної безпеки України.

Враховуючи наведене, необхідність дотримання балансу між можливими наслідками звільнення особи та безпекою суспільства, мету та підстави продовження запобіжного заходу, а також неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, прокурор, підтримавши подане клопотання, просить продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 строком на 60 днів з утриманням в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Обвинувачена під час обговорення клопотання проти його задоволення заперечувала, просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисниця підтримала позицію своєї підзахисної, вважає застосованим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд зауважує, що обвинувачена підтвердила своєчасне отримання копії клопотання щодо запобіжного заходу завчасно до його розгляду.

На переконання суду, клопотання відповідає за формою та змістом ч.1 ст. 184, ч.3 ст.199 КПК України, а стадія проведення підготовчого судового засідання виключає дослідження доказів, зібраних стороною обвинувачення.

Суд, розглянувши клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, у зв`язку із таким.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Судом встановлено, що за змістом ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/13859/25, пр.1-кс/569/9597/25 від 31.12.2025, яка набрала законної сили, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області підполковника юстиції ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000026 від 06.02.2025 - задоволено повністю. Продовжено до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» до 14 січня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Таким чином, питання про застосування та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглянуто під час досудового розслідування, строк дії ухвали закінчується 14.01.2026.

Клопотань про зміну або скасування обраного запобіжного заходу згідно з ч.7 ст.176 КК України до суду не надходило.

Ч.1 ст.5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

За результатами розгляду клопотання, з урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України, з 09.01.2026.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає особі обвинуваченої, зокрема, тяжкості правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа, адже злочини, передбачені ч.2 ст.111 КК України, є особливо тяжкими.

Суд враховує і відомості про особу обвинуваченої, яка розлучена, є пенсіонеркою за віком, раніше не судима, на утриманні дітей або інших осіб не має.

Обвинувачена на запитання суду пояснила, що українську мову розуміє, навчалась у вищому навчальному закладі у м.Бердянськ Запорізької області, отримала громадянство України з 2004 року, при цьому, на території України постійно мешкає з 1996 року.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) відповідно до ч.1 ст.178 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.111 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Так, ОСОБА_5 матиме змогу виїхати поза межі України, тобто, розуміючи тяжкість злочинів, суворість та невідворотність можливого покарання, в разі доведеності вини, обвинувачена дійсно може переховуватись від суду. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, визнається судом доведеним, адже, будучи ознайомленою із матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 достеменно знає дані свідків.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинення нового кримінального правопорушення), може за загальним правилом обґрунтовуватись наявними доказами на користь можливості вчинення особою нового злочину, зокрема, через її минулі дії, зв`язки, поведінку (якщо особа раніше вчиняла подібні дії), або якщо виявлено факти підготовки до вчинення нового злочину, що підтверджуються матеріалами провадження. Так, обвинувачена раніше не засуджена, а всі зазначені вище фактори на даний час стороною обвинувачення не підтверджені.

Питання про призначення судового розгляду, із врахуванням висловленого наміру прокурором заявити клопотання про направлення кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду для вирішення підсудності срави, в даному судовому засіданні не розглядалось.

Надання пояснень обвинуваченим (показів) його правом та віднесено до іншої стадії провадження справи в суді.

При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки за загальним правилом на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Таким чином, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченої від суду та здійсненню впливу на свідків.

Судом також встановлено, що за станом здоров`я обвинувачена може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі. Доказів протилежного суду не надано.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, суд вважає, що прокурор в достатньому обсязі довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

На переконання суду клопотання прокурора відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій та його задоволення за встановлених підстав не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У разі визнання обвинуваченої винною до неї може бути застосовано покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також судом враховано, що згідно із ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки встановлено неможливість запобігти ризикам, зазначеним у даній ухвалі, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачена у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 КК України, відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 115, 176-178, 182-185, 193, 194, 196-197, 199, 205-206, 219, 225, 291, 309, 314-315, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" з 09.01.2026 до 09.03.2026 включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначити до 09.03.2026 включно.

Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», вручити обвинуваченій, захисниці обвинуваченої та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали суду складений та проголошений 13.01.2026 о 16-45 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3